Справа № 120/7587/24
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 вересня 2025 р. Справа № 120/7587/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Вінницької митниці.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що 16 квітня 2024 року між ОСОБА_1 (покупець) та громадянином Бельгії ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) (продавець) укладено договір продажу дизельного генератора VERKOOPOVEREENKOMST VOOR EEN DIESEL GENERATOR.

Відповідно до згадуваного договору продавець продав, а покупець придбав на узгоджених сторонами умовах дизельний генератор Atlas Copco, 2004 року випуску, серія моделі QAS 48, виробництва компанії Atlas Copco Airpower n.v. (ТМ ATLAS COPCO) номінальною потужністю 45 кВА, що раніше вже був у використанні.

При цьому вказаний генератор знаходився у непрацюючому стані, а його загальна вартість становить 1000 (одна тисяча) євро.

На виконання умов договору позивачем здійснено оплату за товар шляхом стовідсоткової передоплати готівкою. Відповідно до регламентів Європейського Союзу максимальний ліміт для готівкових платежів у ЄС становить 10 000 євро, а суб`єкти фінансового моніторингу повинні ідентифікувати та підтверджувати особу, яка час від часу здійснює операції з готівкою, тільки на суму від 3 000 до 10 000 євро.

З метою розмитнення товару, що був отриманий відповідно до умов згаданого вище договору, ОСОБА_1 подав до митного органу усі необхідні для цього документи.

Проте відповідач за результатами розгляду поданих документів 03 травня 2024 року прийняв рішення № UA401000/2024/000132/2 про коригування митної вартості товару, у якому дійшов висновку про безпідставність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору, застосувавши при цьому резервний метод визначення митної вартості.

У зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів митним органом сформовано картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів № UA401020/2024/000591.

На переконання представника позивача, такі рішення митного органу є протиправними, оскільки до митного органу надано всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару за ціною договору (контракту), а тому вважає, що такі рішення слід скасувати та стягнути з відповідача надмірно сплачені витрати, пов`язані із зберіганням товару на митному складі, із новим розрахунком митної вартості товару з урахуванням оціночної експертизи та зі сплатою митної вартості, що зазначена в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості.

Ухвалою від 17 червня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

03 липня 2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідно до статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII та главою 8 цього Кодексу. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зокрема, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації.

Виявлені митним органом порушення при розмитненні імпортованого позивачем товару знайшли своє відображення у рішенні Вінницької митниці від 03 травня 2024 року № UA401000/2024/000132/2.

За таких обставин відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Разом із відзивом на позовну заяву подано й клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

05 липня 2024 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій йдеться про відсутність тих невідповідностей, на які посилається відповідач, а тому, на думку представника позивача, підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості не існувало. Як наслідок, на переконання представника позивача, у митного органу не було й підстав для складання картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2024/000257.

Ухвалою суду від 25 вересня 2025 року клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін залишено без задоволення.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

16 квітня 2024 року між ОСОБА_1 (покупець) та громадянином Бельгії ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) (продавець) укладено договір продажу дизельного генератора VERKOOPOVEREENKOMST VOOR EEN DIESEL GENERATOR.

Відповідно до умов цього договору продавець продав, а покупець придбав на узгоджених сторонами умовах дизельний генератор Atlas Copco, 2004 року випуску, серія моделі QAS 48, виробництва компанії Atlas Copco Airpower n.v. (ТМ ATLAS COPCO), номінальною потужністю 45 кВА, який раніше був у використанні.

Згідно з умовами договору вартість придбаного позивачем генератора склала 1000 євро.

З метою розмитнення ввезеного товару позивачем разом з електронною митною декларацією № 24UA66U6 подано митному органу наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) від 16 квітня 2024 року, декларацію про походження товару від 16 квітня 2024 року, документ, що підтверджує вартість перевезення товару, від 22 квітня 2024 року, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, від 02 травня 2024 року № 1629/24-21, договір про надання послуг митного брокера від 01 вересня 2023 року № 261/0823/ГР, єдиний уніфікований документ на розміщення та тимчасове зберігання товарів від 23 квітня 2024 року № 25.

За результатами розгляду поданих документів митним органом 03 травня 2024 року винесено рішення про коригування митної вартості товарів № UА401000/2024/000132/2.

Підставами для коригування митної вартості ввезеного товару слугувало те, що у наданій довідці про транспортні витрати б/н від 22 квітня 2024 року вказано транспортні витрати на доставку генератора, які не підтверджено документально. Також в довідці відсутня одна зі складових митної вартості - навантаження товару. В графі 44 ЕМД декларантом не зазначено відомостей щодо товарно-транспортної накладної та не подано її разом з ЕМД та ТСД, у зв`язку із чим неможливо встановити місце завантаження товару та перевірити відповідні складові вартості. Крім того, декларантом надано висновок експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 02 травня 2024 року № 1629/24-21, в якому експертом досліджувались не аналогічні генератори (марка, модель, рік виготовлення). Також експерт досліджував український ринок з продажу генераторів, що ніяк не може підтвердити ціну продажу товару в Бельгії. Крім того, експертом досліджувався сайт аукціону (www.auctelia.com). При цьому в додатково наданій до митного оформлення копії експортної митної декларації Польщі від 20 квітня 2024 року № 24PL451010E0459064 наявні числові значення вартості товару 4324 євро, що відрізняються від значень, зазначених в рахунку-фактурі (інвойсі) б/н від 16 квітня 2024 року. З огляду на вищевикладене у митного органу існує обґрунтований сумнів у достовірності задекларованої митної вартості. У зв`язку із цим у митного органу є підстави вважати, що інвойс, який подавався до митного оформлення, не містить достовірної інформації щодо «дійсної вартості» транспортного засобу відповідно до статті VII ГАТТ.

Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально, а подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості, відповідно до пунктів 2, 3 статті 58 Митного кодексу України застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 Митного кодексу України.

У рішенні про коригування митної вартості зазначено, що джерелом числового значення митної вартості є електронна митна декларація від 02 березня 2024 року № UA209170/2024/017894, за якою оформлено товар: « 1. Генератор дизельний Cummins, модель: 40DGCA; серійний номер НОМЕР_1 , бувший у використані; 1997 року, потужність: 40 kW; вага: 1320 кілограм», та складає 6,21 доларів США за кілограм.

У зв`язку із прийняттям згаданого вище рішення про коригування митної вартості товарів митним органом сформовано і картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів № UA401020/2024/000591.

Надаючи правову оцінку рішенням митного органу, що оскаржуються, суд зважає на таке.

Статтею 1 Митного кодексу України (надалі - МК України) визначено, що законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини 1 статті 4 МК України).

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до частин 1, 2, 4, пункту 1 частини 6 статті 321 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем не може перевищувати 180 календарних днів, крім митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Митний контроль закінчується у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, порядок подання документів та відомостей, необхідних для митного контролю та форми митного контролю регулюються статтями 334, 335, 336 МК України.

Митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (пункт 23 частини 1 статті 4 МК України).

Згідно із статтями 246, 248 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4 та 5 статті 58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до частини 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частини 1, 2 статті 52 МК України).

Частинами 1 та 2 статті 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу частин 1, 2 статті 53 МК України слідує, що МК України містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Водночас у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частина 3 статті 53 МК України).

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 2 статті 53 МК України визначено перелік документів, якими декларант може підтвердити митну вартість товарів. Разом із тим застосування частини 3 статті 53 МК України (щодо витребовування митним органом додаткових документів) можливе лише за певних умов, що обумовлені цією частиною, а саме: у разі якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують саме числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; при цьому, вимога щодо надання додаткового (их) документу (ів) повинна стосуватися виключно лише того (тих) документу (ів), відсутність якого (яких) не дає можливості пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.

На необхідності витребовування лише тих документів, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, що визначені частиною 3 статті 53 МК України, неодноразово вказував і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїх рішеннях.

Таким чином, вимога щодо надання додаткових документів можлива лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому сумніви митного органу вважаються обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують саме числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак суд доходить висновку, що вимога митного органу надати додаткові документи відповідно до частини 3 статті 53 МК України не узгоджується із наведеними вище вимогами митного законодавства.

Окрім наведеного вище, на протиправність рішення про коригування митної вартості ввезеного товару вказує також і наступне.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 55 МК України орган доходів і зборів за відповідних умов має право здійснювати коригування митної вартості товару, заявленої декларантом. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті.

При цьому у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598).

Отже, у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, визначених частиною 2 статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також докладну інформацію щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічні висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 27 липня 2018 року у справі № 809/1174/17, від 05 лютого 2019 року у справі № 816/1199/15-а та ряду інших.

Однак аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору, у рішенні про коригування митної вартості ввезеного товару відповідачем не наведено.

Водночас, приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом, відповідач послався лише на деякі розбіжності (неточності), які не стосуються числового значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Так, в рішенні про коригування митної вартості товарів, що оскаржується, відповідач вказав на те, що у довідці про транспортні витрати від б/н від 22 квітня 2024 року вказано транспортні витрати на доставку генератора, які не підтверджено документально, а також в довідці відсутня одна зі складових митної вартості - навантаження товару. Також декларантом не зазначено у графі 44 ЕМД відомостей щодо товарно-транспортної накладної та не подано її разом з ЕМД та ТСД, у зв`язку із чим неможливо встановити місце завантаження товару та перевірити відповідні складові вартості.

Надаючи оцінку виявленим митним органом неточностям/розбіжностям, суд враховує наступне.

16 квітня 2024 року між позивачем (покупець), з однієї сторони, та громадянином Бельгії ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) (продавець), з іншої, укладено договір продажу дизельного генератора VERKOOPOVEREENKOMST VOOR EEN DIESEL GENERATOR.

Відповідно до згадуваного договору продавець продав, а покупець придбав на узгоджених сторонами умовах дизельний генератор Atlas Copco, 2004 року випуску, який раніше був у використанні.

Договором визначено, що відвантаження товару здійснюється у місті Сінт-Трейден (Бельгія). Дата відвантаження - 16 квітня 2024 року.

Також долученим представником відповідача до відзиву на позовну заяву повідомленням підтверджується те, що транспортні витрати на доставку генератора Atlas Copco згідно з інвойсом від 16 квітня 2024 року по маршруту від міста Сінт-Трейден (Бельгія) до кордону України Смільниця-Кросценко складають 400 євро.

Відтак наведеними вище доказами підтверджуються як понесені позивачем транспортні витрати на доставку дизельного генератора, так і місце його завантаження в місті Сінт-Трейд (Бельгія), а тому доводи митного органу про те, що з поданих ОСОБА_1 документів неможливо встановити місце завантаження товару та перевірити відповідні складові митної вартості слід визнати необґрунтованими.

Окрім того, в оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що у наданій довідці про транспортні витрати від б/н від 22 квітня 2024 року вказано транспортні витрати на доставку генератора, які не підтверджено документально, а також в довідці відсутня одна зі складових митної вартості - навантаження товару.

Втім, такі твердження митного органу слід оцінити критично, адже наданою позивачем довідкою підтверджується факт понесення транспортних витрат в сумі 400 євро, що включає і навантаження товару, що не суперечить ані умовам договору, ані вимогам чинного законодавства.

Крім того, суд критично ставиться до аргументів відповідача про те, в додатково наданій до митного оформлення копії експортної митної декларації Польщі від 20 квітня 2024 року № 24PL451010E0459064 наявні числові значення вартості товару 4324 євро, що відрізняються від значень, зазначених в рахунку-фактурі (інвойсі) б/н від 16 квітня 2024 року, оскільки у зазначеній експортній митній декларації валюта визначена не в євро, а в польських злотих.

Суд враховує те, що сума в розмірі 4324 польських злотих станом на день перевезення дизельного генератора і становила вартість придбаного генератора (1000 євро).

Окремої уваги заслуговує те, що, визначаючи митну вартість товару за резервним методом, митний орган зазначив, що джерелом числового значення митної вартості є електронна митна декларація від 02 березня 2024 року № UA209170/2024/017894, за якою оформлено товар: « 1. Генератор дизельний Cummins, модель: 40DGCA; серійний номер НОМЕР_1 , бувший у використані; 1997 року, потужність: 40 kW; вага: 1320 кілограм», та складає 6,21 доларів США за кілограм.

Проте, на думку суду, електронна митна декларація від 02 березня 2024 року № UA209170/2024/017894 не може вважатися об`єктивним джерелом інформації в цілях коригування митної вартості товару, оскільки відповідачем не враховано усі індивідуальні ознаки товару, умови поставки, адже товар, зазначений у такій митній декларації, не є ідентичним товару, який подавався для митного оформлення позивачем відповідно до митної декларації № 24UA66U6.

З огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини слід дійти висновку, що подані позивачем документи для митного оформлення товару надавали змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару та не надано переконливих доказів, які б підтверджували правомірність прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

При цьому відповідачем не наведено обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної в оскаржуваному рішенні, ідентичності (схожості) товару, доказу, що ці товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю, не надав підтвердження застосування послідовно всіх методів визначення митної вартості товарів та неможливості застосування кожного попереднього методу.

За наведених вище обставин суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, не було відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості товару, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена.

Таким чином, оскаржуване рішення митного органу про коригування митної вартості товарів № UA401000/2024/000132/2 від 03 травня 2024 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Оскільки картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2024/000591, що оскаржується, сформована у зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товару, що визнане судом протиправним, а тому таку картку також слід визнати протиправною та скасувати.

Щодо позовних вимог, які стосуються стягнення з відповідача надмірно сплачених позивачем витрат, пов`язаних із зберіганням товару на митному складі, витрат, пов`язаних з новим розрахунком митної вартості товару з урахуванням оціночної експертизи, та витрат, пов`язаних зі сплатою митної вартості, що зазначена в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, то суд зауважує наступне.

Особливості повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів визначені статтею 301 МК України.

Повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів митний орган не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов`язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб митного органу, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

На виконання наведених вище приписів МК України наказом Міністерства фінансів України від 18 липня 2017 року № 643 затверджено Порядок повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів (далі - Порядок № 643).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку № 643 платник податків має право на повернення залишків коштів авансових платежів (передоплати) з депозитного рахунку, відкритого в Казначействі на ім`я Держмитслужби, з депозитних рахунків, відкритих на балансі Казначейства на ім`я митниць Держмитслужби, та з відповідного банківського балансового рахунку "Розподільчі рахунки суб`єктів господарської діяльності", відкритого на ім`я митниці Держмитслужби в уповноваженому банку.

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 643 визначено, що для повернення коштів авансових платежів (передоплати) платник податків подає до Держмитслужби (в разі сплати коштів на єдиний рахунок) або відповідної митниці Держмитслужби (в разі сплати на депозитний рахунок митниці Держмитслужби або банківський рахунок) заяву довільної форми в паперовому вигляді або за допомогою засобів електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу, або в електронній формі за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційних систем Держмитслужби з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу, або в електронній формі через систему електронної взаємодії державних інформаційних ресурсів та з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу.

Таку заяву можна подати протягом 1095 днів з дня внесення авансових платежів (передоплати) на відповідний депозитний рахунок.

У заяві платник податків зазначає:

найменування та ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України платника - юридичної особи, або прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків платника - фізичної особи, або серію (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті, та для нерезидентів);

суму коштів до повернення;

напрям перерахування коштів:

поточний рахунок платника податків в установі банку із зазначенням реквізитів;

для виплати готівкою (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою);

для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава (у разі повернення фізичним особам з депозитних рахунків митниць Держмитслужби):

на депозитний рахунок іншої митниці Держмитслужби;

на банківський рахунок іншої митниці Держмитслужби, якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою.

Після реєстрації заява платника податку про повернення залишків коштів авансових платежів (передоплати) передається на опрацювання до відповідного структурного підрозділу Держмитслужби або митниці Держмитслужби для підготовки висновку (пункт 3 розділу ІІ Порядку № 643).

За приписами пункту 4 Порядку № 643 підрозділ:

перевіряє наявність коштів на відповідному депозитному рахунку за даними автоматизованої системи митного оформлення;

резервує заявлені до повернення платником податків суми коштів на період розгляду заяви шляхом проставлення відповідної відмітки в АСМО;

за допомогою засобів АСМО формує висновок про повернення коштів авансових платежів (передоплати) з депозитного рахунку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку;

у разі якщо зазначеної в заяві платника податків суми за даними АСМО в повному обсязі немає, готує та направляє платнику податків відмову (у паперовому вигляді або електронній формі) у поверненні коштів з депозитного рахунку з пропозицією щодо проведення за потреби звірки залишків сум коштів авансових платежів (передоплати) на депозитному рахунку;

у разі якщо заявник не виконав вимог пункту 2 цього розділу, готує та направляє платнику податків відмову (у паперовому вигляді або електронній формі) у поверненні коштів з депозитного рахунку.

Згідно з пунктом 5 розділу ІІ Порядку № 643 у строк не більше восьми робочих днів від дня реєстрації заяви за допомогою засобів АСМО висновок підписується відповідними уповноваженими особами Держмитслужби або митниці Держмитслужби та після підписання реєструється засобами АСМО.

Відповідно до пунктів 6 та 7 Порядку № 643 підрозділ не пізніше наступного робочого дня з дня підписання висновку на підставі висновків формує в електронній формі реєстр Держмитслужби або митниці Держмитслужби належних до повернення коштів авансових платежів (передоплати) та направляє до Казначейства для повернення коштів.

На реєстр накладаються кваліфіковані електронні підписи уповноважених осіб Держмитслужби або митниці Держмитслужби та кваліфікована електронна печатка Держмитслужби або митниці Держмитслужби із застосуванням захищених носіїв особистих ключів.

Документи разом з висновками залишаються у Підрозділі.

Держмитслужба забезпечує автоматизований обмін реєстрів між митницями Держмитслужби та Казначейством.

Періодичність прийняття/передавання, структуру та формат реєстрів належних до повернення коштів авансових платежів (передоплати) визначають Держмитслужба та Казначейство у протоколі обміну інформацією.

Операція з повернення авансових платежів (передоплати) відображається в особовому рахунку платника, створеному відповідно до Порядку обліку та перерахування до державного бюджету митних та інших платежів, які вносяться до/або під час митного оформлення, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01 листопада 2017 року № 898, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 листопада 2017 року за № 1429/31297 (зі змінами), за допомогою засобів АСМО або інших програмних засобів автоматизованого обліку.

Аналіз наведених вище положень Порядку № 643 свідчить про те, що для повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів існує чітко передбачена процедура. Зокрема така процедура включає подання заяви, її опрацювання митним органом для підготовки висновку, формування самого висновку та направлення його до Казначейства для повернення коштів.

Проте суд установив, що позивач не звертався до митного органу із відповідною заявою щодо повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із зберіганням товару на митному складі, витрат, пов`язаних з новим розрахунком митної вартості товару з урахуванням оціночної експертизи, та витрат, пов`язаних зі сплатою митної вартості, що зазначена в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості з огляду на їх передчасність.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та рішень, а також докази, надані представником позивача, суд доходить висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У позові представник позивача наполягає на стягненні з відповідача судових витрат, пов`язаних із проведенням експертизи та зі сплатою судового збору.

Визначаючись із тим, чи наявні підстави для відшкодування позивачеві витрат, пов`язаних із залученням експерта, суд враховує наступне.

Положеннями статті 101 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Частиною 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться на замовлення учасника справи.

Варто зауважити, що склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо.

При цьому процесуальний закон встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Оскільки в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою позивача до звернення до суду з позовом, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування витрат на підготовку експертних висновків.

На користь такого висновку також свідчать норми частини 8 статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України, які надають право учаснику справи подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи. Отже, здійснення учасником справи замовлення експертного дослідження в позапроцесуальному порядку обмежує право іншої особи приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема подавати заяву про відвід експерта.

Дослідження експертом певних питань, які покладені в основу прийняття спірних актів індивідуальної дії, зазначення експертом про те, що висновок підготовлено для подання до суду, як і надання судом оцінки цьому висновку, не доводять того, що понесені позивачем витрати були необхідними (неминучими).

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а, від 06 грудня 2023 року у справі № 520/28419/21.

За таких обставин відсутні підстави для відшкодування позивачеві витрат, пов`язаних з підготовкою експертного висновку.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд враховує приписи частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, позивач при зверненні до суду з позовною заявою сплатив судовий збір в розмірі 15140 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 06 червня 2024 року № ПН3802086.

При цьому належною до сплати сумою судового збору в даному випадку є 6056 гривень (вимогу немайнового характеру (оскарження картки відмови у відпуску товарів) слід було оплатити судовим збором в розмірі 3028 гривень; за вимогу майнового характеру (оскарження рішення про коригування митної вартості товарів також слід було сплатити судовий збір в розмірі 3028 гривень).

З огляду на те, що судом задоволено позовні вимоги частково, тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 3028 гривень.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 101, 139, 242, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA401000/2024/000132/2 від 03 травня 2024 року та картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів № UA401020/2024/000591.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )

Відповідач: Вінницька митниця (місцезнаходження: 21034, м. Вінниця, вул. Лебединського, буд. 17; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 43997544)

Рішення суду в повному обсязі складено 25.09.2025

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович