Справа № 420/19672/25
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №12 від 23.05.2025 щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.01.1991 по 06.09.1991, з 09.09.1991 по 05.06.1994 та призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з урахуванням до трудового (страхового) стажу періодів роботи з 02.01.1991 по 06.09.1991, з 09.09.1991 по 05.06.1994. відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058 починаючи з 16.05.2025 року.

Адміністративний позов поданий за допомогою системи Електронний суд.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 16.05.2025 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, яким прийнято рішення №12 від 23.05.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком з причин відсутності необхідного страхового стажу. Відповідач у своєму рішенні зазначив, що страховий стаж 27 років 9 місяців 28 днів та не зарахував до страхового стажу періоди, зокрема: роботи з 02.01.1991 по 06.09.1991, оскільки в заяві відсутнє повідомлення про неотримання від інших держав пенсійних виплат відповідно до статті 24-1 Закону України № 1058; роботи з 09.09.1991 по 05.06.1994, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою СРСР, що суперечить Інструкції № 58.

Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №12 від 23.05.2025 року, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

У своїх доводах позивачка посилається на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. При цьому, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивачки конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Щодо не зарахування періоду роботи з 02.01.1991 по 06.09.1991 рр. у позові зазначено, що Порядком №22-1 не передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додається заява про неотримання від інших держав пенсійних виплат відповідно до статті 24-1 Закону України №1058. Отже, позивачка не могла знати про необхідність подання заяви про неотримання від інших держав пенсійних виплат відповідно до статті 24-1 Закону України № 1058. Разом з тим, відповідач, виявивши необхідність у подачі вищезазначеної заяви, мав би повідомити про це позивачку. З огляду на те, що цього зроблено не було, відповідач необґрунтовано відмовив у зарахуванні стажу за спірний період роботи.

Щодо незарахування періоду роботи з 09.09.1991 по 05.06.1994 рр. у позові зазначено, що та обставина, що підприємство не змінило свою печатку новою після розпаду СРСР, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими. Позивачка має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботу, ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу.

З огляду на зазначене, позивачка вважає, що має необхідний стаж для призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а відмова відповідача є втручанням у мирне володіння майном.

Ухвалою суду від 25.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України.

09.07.2025 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне.

Так, у відзиві Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зазначає, що розгляд документів, наданих до заяви від 16.05.2025 для призначення пенсії ОСОБА_1 провадився за принципом «екстериторіальності». За результатами розгляду, рішенням від 23.085.2025 №12 Головним управлінням відмовлено позивачці в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутній належним чином підтверджений страховий стаж. Позивачем підтверджено лише 27 років 09 місяців 28 днів страхового стажу, що не дає право на призначення пенсії. В розрахунок страхового стажу відсутні підстави зарахувати період роботи: з 02.01.1991 по 06.09.1991, оскільки в заяві відсутнє повідомлення про неотримання від інших держав пенсійних виплат відповідно до статті 24-1 Закону України № 1058; з 09.09.1991 по 05.06.1994, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою СРСР, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 29.07.1993 № 58; підприємницької діяльності з 07.04.2004 по 30.06.2013, з 01.08.2014 по 28.02.2015, з 01.12.2015 по 30.04.2016, з 01.08.2016 по 31.08.2016 та з 01.10.2016 по 31.01.2018, оскільки згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутнє нарахування та сплата внесків до Пенсійного фонду.

З огляду на викладені обставини, відповідач вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Від Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві відзив на позовну заяву не надійшов.

Згідно вимог ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

07.07.2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшли витребувані судом матеріали електронної пенсійної справи позивача.

Інші заяви по суті справи та додаткові докази учасниками справи не надавались.

З огляду на заявлені позивачем вимоги, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у заявах по суті справи, позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до територіального органу ПФУ за місцем проживання із заявою від 16.05.2025 року про призначення пенсії за віком.

Відповідно до п. 1.1 розд. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За принципом екстериторіальності органом для розгляду заяви позивачки від 16.05.2025 року визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 12 від 23.05.2025 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 16.05.2025 року відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідно до змісту цього рішення:

Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років.

Вік заявниці 62 роки 2 місяці.

Необхідний страховий стаж статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 30 років.

Страховий стаж заявниці становить 27 років 9 місяців 28 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди:

роботи з 02.01.1991 по 06.09.1991, оскільки в заяві відсутнє повідомлення про неотримання від інших держав пенсійних виплат відповідно до статті 24-1 Закону України № 1058.;

роботи з 09.09.1991 по 05.06.1994, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою СРСР, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 29.07.1993 № 58;

підприємницької діяльності з 07.04.2004 по 30.06.2013, з 01.08.2014 по 28.02.2015, з 01.12.2015 по 30.04.2016, з 01.08.2016 по 31.08.2016 та з 01.10.2016 по 31.01.2018, оскільки згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутнє нарахування та сплата внесків до Пенсійного фонду.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 12 від 23.05.2025 року в частині незарахування до страхового стажу періодів роботи з 02.01.1991 по 06.09.1991 рр. та з 09.09.1991 по 05.06.1994 рр., позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 року.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4).

Згідно умов призначення пенсії, визначених ч. 1 ст. 26 Закону України №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, передбаченого у цій частині статті.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах спірних правовідносин звернулась до територіального органу ПФУ за місцем проживання із заявою від 16.05.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України № 1058-ІV.

Отже, за наявності страхового стажу не менше 30 років (з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року) позивачка може набути право на призначення пенсії за віком, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 12 від 23.05.2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком, до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 02.01.1991 по 06.09.1991 рр., оскільки в заяві відсутнє повідомлення про неотримання від інших держав пенсійних виплат відповідно до статті 24-1 Закону України № 1058; з 09.09.1991 по 05.06.1994, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою СРСР, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 29.07.1993 № 58.

Надаючи оцінку наведеним обставинам справи, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, яка визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, - до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з приписами статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637, у редакції від 18.05.2024, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених законодавчих приписів випливає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, показань свідків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка подала до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи Трудову книжку серії НОМЕР_2 дата заповнення 06.08.1985 року.

У трудовій книжці серії НОМЕР_2 дата заповнення 06.08.1985 року, наявні такі записи, що стосуються спірних періодів:

02.01.1991 зарахована на посаду головного спеціаліста Спільного радянсько-американсько-південнокорейського підприємства «ИНТЕР ЛИК» по українському представництву спільного підприємства «ИНТЕР ЛИК» у м. Києві. Підстава внесення запису: наказ №2 від 11.01.1991;

06.09.1991 звільнена за власним бажанням. Підстава внесення запису: наказ №35 від 21.08.1991.

09.09.1991 прийнята на посаду заступника директора в Мале впроваджувальне підприємство «АЯКС». Підстава внесення запису: наказ №6-к від 09.09.1991;

05.06.1994 звільнена за власним бажанням. Підстава внесення запису: наказ №21-к від 05.06.1994.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58 затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі Інструкція №58).

Згідно п. 1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п. 1.2 Інструкції №58, трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Правила заповнення трудової книжки закріплені у п. 2 цієї Інструкції, та відповідно до п. 2.1 Інструкції №58, трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Згідно п. 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно п. 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно п. 2.12 Інструкції №58, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

До прийняття наведеної вище Інструкції, порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях регламентувався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, правилами якої було також передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 Про трудові книжки працівників, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

На підставі викладеного, суд зазначає, що відповідальність за повноту і точність тих чи інших записів в трудовій книжці покладено на власника підприємства, установи, організації або на уповноважену ним особу, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 30 вересня 2021 року у справі №300/860/17.

Верховним Судом в постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачем, позивачка подала до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи Трудову книжку серії НОМЕР_2 дата заповнення 06.08.1985 року.

Дослідивши зміст та оформлення трудової книжки серії НОМЕР_2 дата заповнення 06.08.1985 року, суд встановив, що записи, що стосуються спірних періодів з 02.01.1991 по 06.09.1991 рр., з 09.09.1991 по 05.06.1994 рр. зроблені чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень, у записах відсутні ознаки підчисток та підробок.

Отже, набутий позивачем трудовий стаж не повинен піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до страхового стажу.

Що стосується підстав відмови, наведених в оскарженому рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 12 від 23.05.2025 року про відмову в призначенні пенсії.

Відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 02.01.1991 по 06.09.1991 рр., оскільки в заяві відсутнє повідомлення про неотримання від інших держав пенсійних виплат відповідно до статті 24-1 Закону України № 1058.

З приводу наведеного суд зазначає наступне.

Законом України від 25 квітня 2024 року за №3674-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питань нарахування страхового стажу та пенсійного забезпечення" (який набрав чинності 23 червня 2024 року) внесено зміни до Закону №1058-IV.

Зокрема, Закон №1058-IV доповнено ст. 24-1 періоди трудової діяльності за межами України, які зараховуються до страхового стажу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 24-1 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Не зараховуються до страхового стажу періоди трудової діяльності за межами України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та на тимчасово окупованих територіях України після 19 лютого 2014 року особі, яка після 19 лютого 2014 року проходила військову службу (службу) у збройних силах, органах внутрішніх справ, органах державної безпеки, поліції, інших військових формуваннях, перебувала на посадах державної служби, на посадах в органах місцевого самоврядування у відповідних органах (формуваннях) Російської Федерації, добровільно займала посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, утворених на тимчасово окупованій території України, зокрема в окупаційній адміністрації держави-агресора, у незаконних судових або правоохоронних органах, а також добровільно брала участь у незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, утворених на тимчасово окупованій території України, та/або у збройних формуваннях держави-агресора.

Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 01 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу був прийнятий Постановою Кабінету Міністрів України №562 16 травня 2025 року.

Разом із тим, суд зазначає, що положення статті 24-1 Закону №1058-IV не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки стосується періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР.

Так, згідно запису у трудовій книжці серії НОМЕР_2 дата заповнення 06.08.1985 року, 02.01.1991 позивачка зарахована на посаду головного спеціаліста Спільного радянсько-американсько-південнокорейського підприємства «ИНТЕР ЛИК» по українському представництву спільного підприємства «ИНТЕР ЛИК» у м. Києві, а 06.09.1991 звільнена за власним бажанням. Тобто, позивачка працювала в межах України. Протилежного відповідачем не доведено.

За таких обставин, суд вважає, що відмова у зарахуванні періоду роботи з 02.01.1991 по 06.09.1991 рр. до страхового стажу є протиправною.

Також відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 09.09.1991 по 05.06.1994, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою СРСР, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 29.07.1993 № 58.

Суд критично оцінює наведене органом ПФУ мотивування, оскільки відповідальність за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок несуть посадові особи підприємства, установи, організації роботодавця, а не працівник.

За таких обставин, суд вважає, що відмова у зарахуванні періоду роботи з 09.09.1991 по 05.06.1994 рр. до страхового стажу є протиправною.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 12 від 23.05.2025 року в частині незарахування до страхового стажу періодів роботи з 02.01.1991 по 06.09.1991 рр. та з 09.09.1991 по 05.06.1994 рр., як такого, що не відповідає критеріям ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як встановлено судом, у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України в Одеській області за місцем проживання із заявою від 16.05.2025 року про призначення пенсії за віком по досягненню 60-річного віку відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України № 1058-ІV.

Отже, за наведеного законодавчого регулювання, оскільки позивачка звернулась за пенсією пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, то набуває право на призначення пенсії з 16.05.2025 року, тобто з дня звернення за пенсією.

Суд також враховує, що страховий стаж, який зараховано відповідачем (27 років 9 місяців 28 днів) та страховий стаж, який безпідставно позивачу не зараховано (періоди роботи з 02.01.1991 по 06.09.1991 рр., з 09.09.1991 по 05.06.1994 рр.) у підсумку перевищує 30 років, необхідні для призначення пенсії за віком.

Таким чином, суд зауважує про відсутність в даному випадку дискреції у відповідача в питанні призначення пенсії за віком, оскільки позивачка задовольняє усім вимогам законодавства щодо призначення пенсії за віком на підставі ч. 1 ст. 26 Закону №1058 (після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 30 років).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Суд зазначає, що оскільки подана позивачем заява з документами по суті розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та рішення № 12 від 23.05.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком внаслідок незарахування до страхового стажу спірних періодів роботи приймалось саме ним, то належним та ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.01.1991 по 06.09.1991 рр., з 09.09.1991 по 05.06.1994 рр., згідно записів у Трудовій книжці серії НОМЕР_2 дата заповнення 06.08.1985 року, призначивши пенсію за віком з 16.05.2025 року.

Позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не підлягають задоволенню, позаяк управління не приймало рішень відносно пенсійного забезпечення позивача.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у розмірі 1211,20 грн., де 1211,20 грн. - ставка судового збору сплачена позивачем за звернення до суду із цим позовом.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 132, 139, 243-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 12 від 23.05.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 в частині незарахування до страхового стажу періодів роботи з 02.01.1991 по 06.09.1991 рр. та з 09.09.1991 по 05.06.1994 рр.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.01.1991 по 06.09.1991 рр. та з 09.09.1991 по 05.06.1994 рр., згідно записів у Трудовій книжці серії НОМЕР_2 дата заповнення 06.08.1985 року, та призначити їй пенсію за віком з 16.05.2025 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук