Справа № 175/3929/25
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 175/3929/25
(суддя Краснокутська Н.С.,смт. Слобожанське)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року у справі №175/3929/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 24 березня 2025 року звернувся до суду з позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з яким просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 07 березня 2025 року № 202, якою громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 17000 гривень, за відсутності в діях останнього події та складу правопорушення.

Позовна заява фактично обґрунтована тим, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та прийнятою без урахування усіх обставин справи, що впливають на правильність вирішення цієї справи. Зазначає позивач і про те, що до протоколу не додано доказів відмови ОСОБА_1 від проходження військово-лікарської комісії. Навпаки ОСОБА_1 бажав пройти ВЛК, але за умови об`єктивного проходження бажав надати свою медичну картку, обстеження стану здоров`я за останні роки, але працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовили йому в такій нагоді і склали протокол про відмову від проходження військово-лікарської комісії.

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем подано докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , а саме: постанову № 202 від 07.03.2025 року, протокол № 202 від 01.03.2025 року, направлення № 113 від 01.03.2025 року на медичний огляд для встановлення ступеню придатності, картку обстеження та медичного огляду, Акт № 202 від 01.03.2025 року про відмову від проходження медичного огляду та лікування в закладах охорони здоров`я.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що до протоколу не додано доказів відмови ОСОБА_1 від проходження військово-лікарської комісії. Навпаки ОСОБА_1 бажав пройти ВЛК, але за умови об`єктивного походження бажав надати свою медичну картку, обстеження стану здоров`я за останні роки, але працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовили йому в такій нагоді і склали протокол про відмову від проходження військово-лікарської комісії.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що постановою від 07 березня 2025 року № 202 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (а.с.11).

У зазначеній постанові вказано, що позивач перебуває на обліку у відповідача. Був доставлений/супроводжений до ІНФОРМАЦІЯ_1 01.03.2025 року. Відмовся від проходження медичного огляду та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішенням ВЛК Р(М)ТЦК та СП (про що складено відповідний акт, який додається).

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з ч. 1 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено, що вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно із абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває і на час ухвалення рішення судом.

У відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

За умовами Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженої наказом Міноборони від 14.08.2008 № 402 під час воєнного стану військовозобов`язані мають проходити Військово-лікарську комісію (ВЛК) раз на рік. Цей обов`язок стосується як військовослужбовців, так і військовозобов`язаних громадян, чий статус не змінився. Висновок ВЛК дійсний протягом 12 місяців, після чого потрібно пройти повторний медичний огляд, якщо стан здоров`я не погіршився суттєво раніше.

Як вбачається з військово-облікового документу Резерв+ ОСОБА_1 , облікової картки військовозобов`язаного ОСОБА_1 останньою датою проходження позивачем ВЛК є 05.03.2005 року, згідно з протоколом №44 позаштатної ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6, 32).

Викладені обставини свідчать про те, що станом на дату прибуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 - 01.03.2025 року позивач не мав діючого висновку ВЛК, що є підставою для направлення позивача для проходження медичного огляду.

В свою чергу, відповідачем 01.03.2025 року сформовано направлення, яким позивача було направлено для проходження медичного огляду (а.с.36).

Як вбачається, з протоколу №22 від 01.03.2025 року в графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності зазначено наступне: «відмовляюсь т.я. не маю при собі медичних документів підтверджуючих поганий стан здоров`я» (а.с.10).

Викладені обставини свідчать про те, що станом на дату прибуття позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 - 01.03.2025 року позивач не мав діючого висновку ВЛК та відмовся від його проходження, що в свою чергу є порушенням ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

При цьому твердження позивача про те, що матеріали справи не містять доказів відмови ОСОБА_1 від проходження військово-лікарської комісії, в той час як ОСОБА_1 навпаки бажав пройти ВЛК є безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи.

Слід зауважити й на тому, що позивач маючи намір та бажання пройти чергове ВЛК, як того вимагає закон, міг реалізувати такий намір вже після проходження ним останнього ВЛК, яке мало місце 05.03.2005 року, натомість позивач до 01.03.2025 року, тобто протягом майже двадцяти років такий намір так і не реалізував.

На підставі зазначеного суд апеляційної інстанції вважає, що постанова відповідача від 07 березня 2025 року №202 прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносно інших доводів скаржника, які викладені в апеляційній скарзі та які зводяться до незгоди з судовим рішенням слід зазначити, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.

Всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року у справі №175/3929/25 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва