Справа № 420/10034/25
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/10034/25

Категорія:10820000 Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

Час і місце ухвалення: 13:52, м. Одеса

Дата складання повного тексту:07.07.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Алексєєвій Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2025 року фізична особа-підприємець (далі ФОП) ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі ДКСУ), Одеської митниці про:

- визнання протиправними та скасування рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000152/2 від 21 березня 2025 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2025/000245;

- стягнення з Державного бюджету України в особі ДКСУ 300 769,20 грн. збитків (шкоди), понесених ФОП ОСОБА_1 внаслідок здійснення Одеською митницею неправомірної затримки в митному оформленні, прийняття неправомірного й протиправного рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000152/2 від 21 березня 2025 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2025/000245.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару за ціною Контракту, відповідають вимогам ст. 53 МК України, є належними та допустимими та підтверджують числове значення митної вартості товару, не мають розбіжностей та їх дані піддаються обчисленню, що свідчить про неправомірність висновків митного органу про наявність будь-яких розбіжностей, а визначення митним органом митної вартості товару та коригування її в сторону збільшення за другорядним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства.

Щодо завданої митницею шкоди позивач також зазначив, що митне оформлення товару згідно вимог МК України мало бути здійснене протягом чотирьох годин з моменту пред`явлення товару до митного оформлення. Однак митне оформлення товару позивача, який вже перебував в зоні митного контролю на момент подання митної декларації 11 березня 2025 року, було здійснене лише 21 березня 2025 року. На вимогу митного органу товар було одразу пред`явлено до митного огляду, проте митний огляд товару без жодної причини не здійснювався, що свідчить про бездіяльність митного органу та порушення ним ст.ст. 255, 338 МК України. Лише 20 березня 2025 року митницею здійснено митний огляд товару. Після проведення митного огляду та складання відповідного акту митницею 21 березня 2025 року відмовлено у митному оформленні товару позивача та прийняте зазначене вище рішення про коригування митної вартості товару. Отже, тільки 21 березня 2025 року митне оформлення товару було завершене, і позивач зміг вивезти товар з території вантажного митного комплексу. У зв`язку з затримкою митного оформлення товару позивачем 21 березня 2025 року та 22 березня 2025 року отримано від експедитора ТОВ "Клевер Тім" у рамках укладеного з ним договору транспортного експедування №0401/22/001 від 04 січня 2022 року рахунки №24678, №24682 від 21 березня 2025 року та акти надання послуг №24678, №24682 від 21 березня 2025 року на сплату послуг по індентифікаційному догляду автотранспорта, транспортно-експедиційному забезпечення вантажу при митному очищенні, розміщенні автотранспортних засобів на ВМК та штрафних санкцій за простій автомобіля у зв`язку з митним оформленням та оглядом вантажу, щодо якого проводилося митне оформлення, на загальну суму 311 884,20 грн. Згідно уточненого позову, з вказаної суми лише 11 115 грн. за надані послуги транспортно-експедиційного забезпечення вантажу при митному очищенні вантажу є типовими, звичайними, передбачуваними витратами у процесі перевезення і митного очищення товару, понесення яких не залежить від дій / бездіяльності митного органу. А решта суми витрат 300 769,20 грн. є збитками, завданими позивачу неправомірними діями та рішенням митного органу (розміщення транспортних засобів на ВМК, простій транспортних засобів у зв`язку з митним оформленням та оглядом товару).

Відповідач Одеська митниця, позов не визнав, вказуючи, що декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2-4 ст. 53 МК України. Отже, оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митною декларацією (МД) №25UA28U8 від 11 березня 2025 року містились розбіжності, та не містилися всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 МК України, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Щодо вимоги позивача про відшкодування шкоди відповідач зазначив, що тривалість митного оформлення товару позивача була викликана затримкою з боку позивача у пред`явленні товару до митного контролю. Після пред`явлення декларантом товару до митного огляду митне оформлення товару було завершене у передбачені МК України строки. Отже, вини митниці у завданні шкоди позивача немає.

Відповідач ДКСУ, позов не визнав, вказуючи, що у спорах про стягнення з держави коштів, зокрема, і про стягнення відшкодування завданої шкоди (компенсації), немає необхідності визначати відповідачем ДКСУ (Казначейство) або її територіальний орган. Відповідач вважав, що за наявності передбачених законом підстав завдана особі шкода підлягає відшкодуванню тим державним органом, протиправними рішенням, дією чи бездіяльністю якого така шкода була завдана. Крім того, те, що на органи Казначейства покладено повноваження щодо безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, не свідчить, що такі органи мають бути учасниками по кожній судовій справі, де однією з вимог є стягнення коштів з Державного бюджету України.

Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року позов ФОП ОСОБА_1 до Одеської митниці, ДКСУ задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000152/2 від 21 березня 2025 року.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2025/000245 від 21 березня 2025 року.

Стягнуто з Одеської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ФОП ОСОБА_1 300 769,20 грн. збитків (шкоди), понесених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 внаслідок здійснення Одеською митницею неправомірної затримки в митному оформленні, прийняття протиправного рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000152/2 від 21 березня 2025 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2025/000245.

У решті позову відмовлено.

Стягнуто з Одеської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ФОП ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 12 112 грн. (дванадцять тисяч сто дванадцять гривень).

В апеляційній скарзі Одеської митниці ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги:

- під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) №25UA28U8 від 11 березня 2025 року встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000152/2 від 21 березня 2025 року, а саме: До митного оформлення наданий коносамент від 29 листопада 2024 року №S, разом з тим, у митній декларації країни відправлення від 25 листопада 2025 року 01147308 містяться відомості про інший номер коносаменту, який до митного оформлення не надавався. Крім того, виходячи з дат коносаменту та митної декларації країни відправлення вбачаються неможливість внесення до митної декларації країни відправлення коносаменту, що датується пізніше дати експортної декларації. У наданому до митного оформлення прайс-листі, що датований 10 листопада 2024 року, містяться посилання на контракт №BRT213005 від 07 грудня 2022 року, тобто вказаний документ не адресований необмеженому колу осіб, а конкретному суб`єкту, а отже суперечить змісту та суті вказаного документу. Договір транспортного експедирування 0401/22/001 від 04 січня 2022 року не підписано клієнтом у передбачених для цього графах, QR код сертифіката походження не зчитується, та не перевіряється, що може свідчити про не автентичність вказаних документів, що подані до митного оформлення. Аналіз підписів контрагентів за договором свідчить про виготовлення зображень печаток та підписів шляхом їх копіювання, що підтверджено ідентичним накладенням підпису на печатки у різних документах, на товаросупровідних документах (інвойси, коносамент) відсутні печатки (штампи) іноземних компетентних митних органів при проходженні кордону. Також, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст. 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, згідно наказу МФУ від 24 травня 2012 року №599 до зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури, калькуляція транспортних витрат. Згідно товаросупровідних документів вартість фрахту сплачено вантажоотримувачем у порту вивантаження, але ніякі платіжні документи щодо сплати вартості фрахту до митного оформлення не надавались, що ставить під сумнів факт сплати за морське перевезення вантажу. Враховуючи наявність перевантаження, можлива наявність інших коносаментів, відповідно до яких здійснювалось перевезення, та які не були надані до митного оформлення у порушення ст. 335 МК України. Зазначені відомості не заявлялись до митного оформлення оцінюваної партії товару. Документи, підтверджуючі витрати, пов`язані з перевантаженням товару з одного транспортного засобу на інший, ПРР, інформацію про вартість зберігання до митного оформлення не надавались, що унеможливлює проведення обчислення повноти включення транспортної складової при формуванні заявленої декларантом ціни товару; у поданій до митного оформлення копії митної декларації країни відправлення зазначено інший коносамент, даний документ до митного оформлення не надавався;

- судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов ч.1 ст. 54 МК України, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості;

- судом першої інстанції не було прийнято до уваги того, що, оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митною декларацією (МД) №25UA28U8 від 11 березня 2025 року містились розбіжності, та не містилися всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 МК України, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Отже, за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом у відношенні товарів застосовано метод визначення митної вартості за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів (метод 2б) З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО "Інспектор" та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості аналогічних товарів (з урахуванням опису товару ,країни походження, вагових характеристик, а також ідентичних умов поставки FOB) є більшим, наприклад за митною декларацією від 04 березня 2024 року №UA100100/2024/025495 та становить 187,79 доларів США за одиницю, ніж заявлено декларантом 59,43 доларів США за одиницю;

- Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару №UA500500/2025/000152/2 від 21 березня 2025 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2025/000245 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 ;

- необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України України. Судом першої інстанції не надано належної оцінки тій обставині, що вказані вимоги нормативно-правових актів щодо пред`явлення товарів до митного контролю були виконані декларантом лише 20 березня 2025 року, після чого було невідкладно проведено митний огляд товарів. який було завершено наприкінці робочого дня о 18:30 год. Таким чином, незважаючи на те, що митна декларація була зареєстрована 11 березня 2025 року, декларант фактично не виконав передбачений законом обов`язок щодо пред`явлення товарів для митного огляду у встановленому порядку до 20 березня 2025 року. Лише цього дня представниками декларанта були забезпечені необхідні 20 березня 2026 року умови для здійснення огляду, зокрема - розміщення транспортних засобів у зоні митного контролю, розвантаження відповідної партії товару та надання фізичного доступу до вантажу. Тобто, саме із цього моменту митний орган мав правову та фактичну можливість розпочати огляд у межах вимог п.п.1.4 та 1.5 Наказу Міністерства фінансів від 12 грудня 2012 року №1316 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 лютого 2013 року за №318/22850 "Про затвердження Порядку проведення огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення" (далі Порядок №1316), який передбачає, що посадова особа може почати огляд лише за умови виконання декларантом визначених дій. Беручи до уваги обсяг заявленої партії, значну кількість транспортних засобів, багатономенклатурність вантажу та технічні аспекти проведення вантажних операцій, сам огляд було розпочато одразу після забезпечення таких умов і завершено в межах одного робочого дня - до 18:30 год. Таким чином, митниця діяла у межах передбачених процедур, не мала об`єктивної можливості здійснити митний контроль раніше, ніж це дозволили фактичні обставини, зумовлені діями (та бездіяльністю) декларанта, і, відповідно, не може бути визнана винною у затягуванні митного оформлення. Навпаки - митний орган оперативно здійснив контрольні дії одразу після створення необхідних передумов для проведення огляду, передбачених законодавством;

- заявлені позивачем витрати в сумі 311 884,20 грн не можуть бути кваліфіковані як збитки у розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки не відповідають критеріям реальних збитків, визначених у цій нормі, та не мають правової природи шкоди, яка підлягає відшкодуванню в рамках деліктної відповідальності. Згідно з матеріалами справи, митна декларація №25UA28U8 була подана 11 березня 2025 року. Водночас, незважаючи на те, що автоматизована система управління ризиками присвоїла форму митного контролю у вигляді огляду товару, декларант фактично не забезпечив належного пред`явлення товару для здійснення такого огляду у встановленому порядку. Лише 20 березня 2025 року, тобто через дев`ять календарних днів з моменту подання декларації, посадовими особами митниці було встановлено наявність усіх необхідних умов для проведення огляду: фізична наявність товарів у зоні митного контролю, наявність представника декларанта, організація рампи та можливість здійснити розвантаження. Митниця звертає увагу, що у разі призначення огляду обов`язок забезпечення технічної можливості його проведення покладається саме на декларанта. Згідно з Порядком проведення огляду, посадова особа митного органу може розпочати огляд виключно за умови, що декларант (або його уповноважений представник) забезпечив можливість здійснення усіх вантажних операцій в іншому випадку митний контроль є фізично неможливим. Таким чином, саме затягування декларантом виконання цих вимог спричинило відтермінування митного огляду. Одеська митниця наголошує на тому, що суд першої інстанції проігнорував те, що позивач не врахувавши ризиків, які можуть виникнути при митному оформленні, намагається перекласти наслідки неврахування ризиків на інші сторони. Проте, ризик менеджмент відноситься до обов`язків суб`єкта, що провадить господарську діяльності. Таким чином, позивачем не враховано ризики, пов`язані з процесом митного оформлення. суд першої інстанції залишив поза увагою те. що жодних об`єктивних підстав вважати, що збитки стали прямим і безпосереднім наслідком саме дій митного органу, у справі не встановлено. Відсутність такого причинно-наслідкового зв`язку унеможливлює задоволення позовних вимог у частині відшкодування шкоди. Отже, за результатами розгляду матеріалів справи та з огляду на вимоги законодавства України, можна стверджувати, що позивачем не доведено жодного з обов`язкових елементів для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди.

У відзиві ФОП ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення суду першої інстанції - таким, що відповідає критеріям законності та обґрунтованості

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року іншими учасниками справи не оскаржено.

Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Одеської митниці, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

07 грудня 2022 року між TIANJIN BORUITE BICYCLE CO., LTD (Компанія) (Китай) (Продавець) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) було укладено Контракт №BRT213005 від 07 грудня 2022 року (а.с.55-57, т. 1), відповідно до предмету якого Продавець продає, а Покупець купує товар велосипеди відповідно до цього Договору.

11 березня 2025 року на підставі Контракту №BRT213005 від 07 грудня 2022 року декларант позивача подав до Одеської митниці митну декларацію №25UA28U8 з метою митного оформлення імпортованого товару за Контрактом.

Поставка товару здійснюється на умовах: FOB - Тянцзинь, відповідно з правилами Інкотермс 2010 (п.п.3.3. Контракту).

Вартість одиниці і загальна сума Товару вказується в інвойсі в доларах США (п.п. 2.1. Контракту).

Згідно до інвойсу №BRT243006-3 від 05 грудня 2024 року, який є невід`ємною частиною даного контракту, Позивачу було поставлено товар за переліком, на загальну суму 122 405,50 доларів США.

Умови оплати за товар визначені згідно п.п.2.3. Контракту №BRT213005 від 07 грудня 2022 року, шляхом безготівкового банківського переказу Покупця в доларах США на користь Продавця по платіжним реквізитам.

Відповідно до доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №2 від 10 липня 2023 року змінено умови оплати та викладено пп.3.1. Контракту №BRT213005 від 07 грудня 2022 року у наступній редакції: умови оплати обговорюються в кожному інвойсі окремо.

Згідно інвойсу №BRT243006-3 від 05 грудня 2024 року, який є невід`ємною частиною даного контракту, вид оплати відстрочка платежу: 87 000 доларів США до прибуття товару до місця призначення та 35 405,5 доларів США після отримання товару в місці призначення.

У графі 31 Митної декларації вказаний опис товару 1: Велосипеди з шарикопідшипниками: Bicycle/ Велосипед Hunter-24"- 144 шт(сет); Bicycle/ Велосипед Hunter-26"- 138 шт(сет); Bicycle/ Велосипед Hunter_27.5"- 186шт(сет); Bicycle/ Велосипед Hunter-29"- 370шт(сет); Bicycle/ Велосипед Fox_24"- 38шт(сет); Bicycle/ Велосипед Fox-26"- 92шт(сет); Bicycle/ Велосипед Fox-27.5"- 92шт(сет); Bicycle/ Велосипед Fox-29"- 140 шт(сет); Bicycle/ Велосипед Arena-24"- 98шт(сет); Bicycle/ Велосипед Arena-26"- 92шт(сет); Bicycle/ Велосипед Arena-27,5"- 158 шт(сет); Bicycle/ Велосипед Arena-29"- 174шт(сет); Bicycle/ Велосипед Magic-24"- 50шт(сет); Bicycle/ Велосипед Magic-26"- 46шт(сет); Bicycle/ Велосипед Mars-24"- 51шт(сет); Bicycle/ Велосипед Shadow-26"- 100шт(сет); Bicycle/ Велосипед Canyon_27.5"- 101шт(сет); Bicycle/ Велосипед Urban-29"- 140 шт(сет); Bicycle/ Велосипед Elite_26"- 50шт(сет); Bicycle/ Велосипед Elegant-28" WITH BASKET- 80шт(сет); Bicycle/ Велосипед Giant-30.5"- 50шт(сет); Bicycle/ Велосипед Trail-29"- 100 шт(сет); Bicycle/ Велосипед Apache-29"- 101шт(сет); Для зручності транспортування поставляються у розібраному стані.Торговельна марка- Cross, Titan.Виробник- TIANJIN BORUITE BICYCLE CO., LTD. Країна виробництва - CN, Китай.

Митну вартість товару визначено за основним (першим) методом - ціною контракту.

Разом з митною декларацією декларантом було подано наступні документи:

- пакувальний лист (Packing list) №BRT213005 від 28 листопада 2024 року;

- рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №BRT243006-3 від 05 грудня 2024 року;

- коносамент (Bill of lading) №S від 29 листопада 2024 року;

- автотранспортна накладна (Road consignment note) №270225-01 від 27 лютого 2025 року;

- автотранспортна накладна (Road consignment note) №270225-02 від 27 лютого 2025 року;

- автотранспортна накладна (Road consignment note) №270225-03 від 27 лютого 2025 року;

- автотранспортна накладна (Road consignment note) №270225-04 від 27 лютого 2025 року;

- автотранспортна накладна (Road consignment note) №270225-05 від 27 лютого 2025 року;

- автотранспортна накладна (Road consignment note) №270225-06 від 27 лютого 2025 року;

- сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №24C040000732/50002 від 18 грудня 2024;

- банківський платіжний документ, що стосується товару (Swift) б/н від 10 грудня 2024;

- -рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №РФ-24330 від 24 лютого 2025 року;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару (довідка від експедитора ТОВ "Клевер Тім") №240225/1 від 24 лютого 2025 року;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару (довідка від експедитора ТОВ "Клевер Тім") №240225/2 від 24 лютого 2025 року;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару (довідка від експедитора ТОВ "Клевер Тім") №240225/3 від 24 лютого 2025 року;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару (довідка від експедитора ТОВ "Клевер Тім") №240225/4 від 24 лютого 2025 року;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару (довідка від експедитора ТОВ "Клевер Тім") №240225/5 від 24 лютого 2025 року;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару (довідка від експедитора ТОВ "Клевер Тім") №240225/6 від 24 лютого 2025 року;

- прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 10 листопада 2024 року;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №2 від 10 липня 2023 року;

- -зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №BRT213005 від 07 грудня 2022 року;

- договір про надання послуг митного брокера №0401-22 від 04 січня 2022 року;

- договір (контракт) про перевезення (ТЕО з ТОВ "Клевер Тім") №0401/22/001 від 04.01.2022;

- інші некласифіковані документи (Вагова HLBU3278999) від 27 лютого 2025 року;

- інші некласифіковані документи (Вагова BEAU4999713) від 27 лютого 2025 року;

- інші некласифіковані документи (Вагова HAMU1963015) від 27 лютого 2025 року;

- інші некласифіковані документи (Вагова TEMU8150759) від 27 лютого 2025 року;

- інші некласифіковані документи (Вагова DAYU6127897) від 27 лютого 2025 року;

- інші некласифіковані документи (Вагова FANU1161351) від 27 лютого 2025 року;

- інші некласифіковані документи (Заява на физогляд) від 26 лютого 2025 року;

- інші некласифіковані документи (Лист відправника) від 28 листопада 2024 року;

- копія митної декларації країни відправлення №01147308 від 25 листопада 2024 року.

Митним органом було зобов`язано декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення з перекладом у встановленому порядку на українську мову; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. У відповідності до ч.6 ст. 53 МК України декларанту або уповноваженій ним особі було запропоновано за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

21 березня 2025 року декларантом в електронному вигляді надано лист, згідно якого було надано до митниці додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: довідку експерта від 28 лютого 2025 року №20-57/02-2025 року, переклад експортної декларації країни відправлення, рахунок №РФ-24330 від 24 лютого 2025 року року, специфікація №BRT243006-3, коносамент HLCUSZX2411CCBW3 та прайс-лист від 10 листопада 2024 року. Також листом повідомлено, що інші документи надаватись не будуть.

21 березня 2025 року Одеською митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2025/000152/2 за митною декларацією №25UA28U8 (а.с.53, т.1).

У вказаному рішенні про коригування заявленої митної вартості товарів зазначено, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, ознаки підробки та не подані всі документи, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема:

До митного оформлення наданий коносамент від 29 листопада 2024 року №S, разом з тим, у митній декларації країни відправлення від 25 листопада 2025 року 01147308 містяться відомості про інший номер коносаменту, який до митного оформлення не надавався. Крім того, виходячи з дат коносаменту та митної декларації країни відправлення вбачаються неможливість внесення до митної декларації країни відправлення коносаменту, що датується пізніше дати експортної декларації. У наданому до митного оформлення прайс-листі, що датований 10 листопада 2024 року, містяться посилання на контракт №BRT213005 від 07 грудня 2022 року, тобто вказаний документ не адресований необмеженому колу осіб, а конкретному суб`єкту, а отже суперечить змісту та суті вказаного документу. Договір транспортного експедирування 0401/22/001 від 04 січня 2022 року не підписано клієнтом у передбачених для цього графах, QR код сертифіката походження не зчитується, та не перевіряється, що може свідчити про неавтентичність вказаних документів, що подані до митного оформлення. Аналіз підписів контрагентів за договором свідчить про виготовлення зображень печаток та підписів шляхом їх копіювання, що підтверджено ідентичним накладенням підпису на печатки у різних документах, на товаросупровідних документах (інвойси, коносамент) відсутні печатки (штампи) іноземних компетентних митних органів при проходженні кордону. Також, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст. 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. згідно наказу МФУ від 24 травня 2012 року №599 до зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури, калькуляція транспортних витрат. Згідно товаросупровідних документів вартість фрахту сплачено вантажоотримувачем у порту вивантаження, але ніякі платіжні документи щодо сплати вартості фрахту до митного оформлення не надавались, що ставить під сумнів факт сплати за морське перевезення вантажу; враховуючи наявність перевантаження, можлива наявність інших коносаментів, відповідно до яких здійснювалось перевезення, та які не були надані до митного оформлення у порушення ст. 335 МК України. Зазначені відомості не заявлялись до митного оформлення оцінюваної партії товару. Документи, підтверджуючі витрати, пов`язані з перевантаженням товару з одного транспортного засобу на інший, ПРР, інформацію про вартість зберігання до митного оформлення не надавались, що унеможливлює проведення обчислення повноти включення транспортної складової при формуванні заявленої декларантом ціни товару; у поданій до митного оформлення копії митної декларації країни відправлення зазначено інший коносамент, даний документ до митного оформлення не надавався. З огляду на вищевикладені розбіжності, відсутність всіх відомостей, які підтверджують складові митної вартості товарів, відповідно до ч.3 ст. 53 МК України пропонуємо надати (за наявності) протягом 10 календарних днів такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення з перекладом у встановленому порядку на українську мову; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. У відповідності до ч.6 ст. 53 МК України декларанту або уповноваженій ним особі було запропоновано за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Митним органом було обрано метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів.

У рішенні зазначено, що з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО "Інспектор" та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено, що рівень митної вартості аналогічних товарів (з урахуванням опису товару, країни походження, вагових характеристик, а також ідентичних умов поставки FOB) є більшим, наприклад за митною декларацією від 04 березня 2024 року №UA100100/2024/025495 та становить 187,79 доларів США за одиницю, ніж заявлено декларантом 59,43 доларів США за одиницю.

21 березня 2025 року Одеською митницею оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2025/000245, в якій зазначено про прийняття рішення про коригування митної вартості товарів (а.с.54, т.1).

Також судом встановлено, що декларантом пред`явлено митному органу до митного оформлення товар за митною декларацією №25UA28U8 11 березня 2025 року.

Митний огляд товару було проведено 20 березня 2025 року.

Митне оформлення товару позивачем завершене 21 березня 2025 року прийняттям оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що митний орган формально, без законних на те підстав та належних обґрунтувань посилається на те, що у наданій до митного оформлення митній декларації країни відправлення зазначено коносамент з іншими реквізитами, ніж у поданому декларантом до митного оформлення, та який не наданий до митного органу, що спростовує його висновки про не підтвердження задекларованої митної вартості товарів. Стосовно посилання відповідача на те, що прайс-лист від 10 листопада 2024 року б/н адресований не необмеженому колу осіб, а конкретному суб`єкту, а отже суперечить змісту та суті вказаного документу - слід зазначити, що прайс-лист не є основним документом відповідно до ч.2 ст. 53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів. Прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг. Жодний нормативний акт, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів. Тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару. Крім того, Договір ТЕО не є законодавчо визначеним, самостійним та необхідним документом, який підтверджує витрати на транспортування товару, а є лише таким документом, що відображає / підтверджує взаємозв`язок між позивачем та Експедитором (укладення угоди на організацію перевезення вантажу), який в подальшому видав підтверджуючі документи про вартість перевезення оцінюваного товару позивача.

Суд першої інстанції зазначив, що митним органом не було враховано того, що TIANJIN BORUITE BICYCLE CO., LTD є нерезидентом, не має реєстрації та не здійснює господарської фінансової діяльності в Україні, а тому діловодство та порядок оформлення договорів, контрактів за участю нерезидентів встановлюється насамперед принципом свободи договору та визначається Сторонами такого договору, контракту самостійно.

Також суд першої інстанції зазначив, що посадова особа митного органу, як і декларант, не наділена відповідними повноваженнями, не володіє відповідними знаннями та не має відповідної кваліфікації для встановлення фальсифікації документа, у тому числі ставити під сумнів тотожність печаток і підписів. Висновки про невідповідність, недійсність чи розбіжність у підписах можуть прийматися лише акредитованими відповідно до чинного законодавства експертами на підставі призначеної почеркознавчої експертизи. Доводи митного органу про неавтентичність зазначених документів суд першої інстанції вважав необґрунтованим припущенням.

Суд першої інстанції з посиланням на правові висновки Верховного Суду зазначив, що декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами (складовими), які входять до митної вартості товару відповідно до умов поставки. Натомість, у тому випадку, коли Відповідач стверджує, що декларантом понесені додаткові витрати, що впливають на митну вартість товару, він повинен довести наявність цих фактів. Отже, висновки відповідача про відсутність документів з перевантаження товару з одного транспортного засобу на інший, ПРР, про вартість зберігання товару є н доведеними відповідачем, безпідставними та необґрунтованими.

Суд першої інстанції зазначив, що у поданих до митного оформлення товару документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар. За таких обставин, у митного органу були відсутні підстави вимагати у декларанта подання додаткових документів за переліком ч.3 ст.53 МК України. Отже, митним органом безпідставно застосовано другорядний метод визначення митної вартості товарів на підставі спірного рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки надані декларантом документи підтверджували числове значення митної вартості товарів за ціною контракту.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що показання свідка та доводи відповідача в частині того, що причиною затримки митного оформлення товару позивача стало несвоєчасне пред`явлення товару до митного огляду, суд вважає безпідставними та не бере їх до уваги. Крім того факт перебування товару на вантажному митному комплексі з 11 березня 2025 року підтверджує надання позивачем товару до митного огляду. Під час митного огляду товару порушень митного законодавства з боку позивача виявлено не було, що сторонами не оспорювалося.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про відшкодування завданих збитків йому збитків через неправомірне затримання Одеською митницею митного оформлення товару понад встановлений ч.1 ст. 255 МК України строк.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, МК України, Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Положеннями ст. 318 МК України, митний контроль передбачає виконання органами доходів та зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно ст.ст. 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі ГААТ).

Згідно ч.2 ст. VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами 4, 5 ст. 58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Статтею 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати з органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно ч.ч.2, 3 ст. 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Колегія суддів зазначає, що МК передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів та зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим п.п.3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Частинами 4, 5 ст. 53 МК України визначено, що у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Митним органом забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Враховуючи вищевикладені правові норми діючого законодавства, колегія суддів доходить висновку, що орган доходів та зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України, адже такі вади не дозволяють органу доходів та зборів законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Тобто, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості, здійсненої декларантом.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 53 МК України право митного органу на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів виникає лише у разі, коли у документах, поданих для митного оформлення згідно ч.2 ст. 53 МК України, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.

Так, процедура витребування органом доходів та зборів додаткових документів з урахуванням вимог чинного законодавства має визначені умови та послідовність - витребування додаткових документів має місце виключно з підстав існування у контролюючого органу обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. У свою чергу, митниця має вказати, які саме відомості у поданих документах викликають сумнів. Витребування додаткових документів за переліком ч. 3 ст. 53 МК України можливе за умови зазначення митницею того, який саме документ є необхідним та які конкретно відомості такий документ має підтвердити. Тобто витребування всіх документів, передбачених частиною 3 статті 53 МК України, можливе за умови надання митницею пояснень щодо кожного з документів.

Митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Тобто, наведені приписи зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Разом з тим, не наведення відповідачем в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2018 року №826/997/16, від 20 лютого 2015 року №826/8799/16, від 17 квітня 2018 року №815/329/17, від 14 вересня 2018 року №821/1617/17.

Щодо доводів апеляційної скарги про невідповідності митної декларації країни відправлення, зокрема, коносамент з іншими реквізитами, ніж у поданому декларантом до митного оформлення, та який не наданий до митного органу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно практики морського перевезення, залежно від того, ким випускається документ, коносаменти поділяють на лінійні та домашні. Лінійний коносамент видається безпосередньо морською лінією своєму експедитору і є основним документом морського перевезення. Домашній видається судноплавством для конкретного відправника. Тому і номери коносаментів у відправника та експедитора/отримувача відрізняються, так як на одне морське перевезення випускається і домашній і лінійний коносаменти.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відсутність даного документа ніяк не впливає на визначення митної вартості товару, так як для підтвердження заявленої митної вартості щодо транспортування позивачем до митного органу були надані інші документи, які підтверджують транспортні витрати.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що даний документ не є обов`язковим для підтвердження митної вартості в розумінні п.6 ч.2 ст. 53 МК України, так як даний документ не містить відомостей про вартість перевезення оцінюваних товарів. Митним органом додатково не вимагалось від декларанта надання зазначеного документу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що митний орган формально, без законних на те підстав та належних обґрунтувань посилається на те, що у наданій до митного оформлення митній декларації країни відправлення зазначено коносамент з іншими реквізитами, ніж у поданому декларантом до митного оформлення, та який не наданий до митного органу, що спростовує його висновки про не підтвердження задекларованої митної вартості товарів.

Щодо доводів апелянта, що договір транспортного експедирування №0401/22/001 від 04 січня 2022 року не підписано клієнтом, що може свідчити про його не оригінальність, колегія суддів зазначає наступне.

За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати застосування, зокрема: парафування (підписання кожної із сторінок договору) з метою забезпечення ідентичності примірників договору; визначення того, який із примірників договору має пріоритет при різних редакціях примірників договору. У разі наявності таких правил в договорі, то саме за їх допомогою має вирішуватися "конкуренція" примірників договору стосовно тих чи інших умов. У випадку, коли сторони не урегулювали в договорі парафування (підписання кожної із сторінок договору) та визначення того, який із примірників договору має пріоритет при різних редакціях примірників договору, то найбільш розумним та прийнятним є висновок, що сторони не домовилися щодо тих умов, які відрізняються і в цьому разі відносини сторін мають регулюватися нормами актів цивільного законодавства.

Вимог для необхідності парафіювання кожної сторінки договірних документів немає в жодному нормативному документі, що регулюють форму угоди, а тому в разі відсутності домовленостей сторін про парафіювання договору такі вимоги будь якої Сторони договору або будь якої третьої сторони є протиправними.

Тобто, не підписання клієнтом кожної сторінки договору транспортного експедирування не має жодного впливу на дійсність документу та об`єктивність наведеної інформації, що свідчить про необгрунтованість вказаного доводу митного органу, зазначеного як підстава прийняття оскаржуваного рішення. Жоден нормативний акт не визначає наведені причини як підставу недійсності договору або неприйнятності документів.

Крім того, Договір ТЕО не є законодавчо визначеним, самостійним та необхідним документом, який підтверджує витрати на транспортування товару, а є лише таким документом, що відображає / підтверджує взаємозв`язок між Позивачем та Експедитором (укладення угоди на організацію перевезення вантажу), який в подальшому видав підтверджуючі документи про вартість перевезення оцінюваного товару Позивача.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 травня 2022 року у справі №613/1436/17.

Колегія суддів вважає необґрунтованим довід апеляційної скарги про те, що декларантом не підтверджено витрати на транспортування та не надано платіжні документи щодо сплати вартості фрахту, зважаючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір №0401/22/001 транспортного експедирування від 04 січня 2022 року, який надавався разом із митною декларацією, що відображено у графах 44 цих митної декларації та в картці відмови.

Відповідно до умов договору ТЕО, Експедитор має право укладати від свого імені або від імені Клієнта та за рахунок Клієнта договори з портами, перевізниками та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів та додаткові роботи та послуги (п.2.1.3 Договору №0401/22/001 транспортного експедування від 04 січня 2022 року).

Згідно ч.1 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно ч.2 ст. 4 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" та Договору №0401/22/001 транспортного експедирування від 04 січня 2022 року, експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.

Тобто, відповідно до договору транспортного експедирування, Експедитор повністю бере на себе зобов`язання перед Клієнтом по організації перевезення, для цього він може укладати договори з перевізниками, портами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України, тому за таких умов Клієнт ніяк не взаємодіє із залученими третіми особами Експедитора, так як це суперечить самому принципу експедирування.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що чинним законодавством не вимагається та не передбачено подачі декларантом документів, якими б підтверджувалися взаємовідносини Позивача як Замовника послуг та третіх осіб, яких було залучено Експедитором як Виконавцем. Для цього є достатнім надання договору транспортного експедирування, що підтверджує взаємозв`язок Позивача і його контрагента - Експедитора.

Колегія суддів також зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості щодо транспортування товару позивачем до митного органу були надані довідки про транспортні витрати №240225/1, №240225/2, №240225/3, №240225/4, №240225/5, №240225/6 від 24 лютого 2025 року, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №РФ-24330 від 24 лютого 2025 року, видані ТОВ "Клевер Тім", яке виступало Експедитором та повністю організувало зазначене перевезення.

Так, за аналогією правил про допустимість доказів в адміністративному судочинстві, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Крім того, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду у від 22 серпня 2019 року у справі №810/2784/18, від 31 січня 2018 року у справі №810/2839/17, від 21 листопада 2019 року у справі №804/9754/15, від 07 травня 2020 року у справі №400/2922/18, від 03 лютого 2021 року у справі №810/4441/16; від 13 січня 2022 року у справі №520/11061/2020.

Колегія суддів зазначає, що банківські документи стосовно оплати транспортних послуг, які зазначаються митницею, на момент декларування не надавалися та не могли бути надані, так як позивачем не було здійснено оплату по рахунку-фактурі щодо транспортно-експедиційних послуг №РФ-24330 від 24 лютого 2025 року у зв`язку з тим, що товар не був доставлений у кінцеве місце призначення м. Харків.

Крім того, відповідно до викладеного у постановах Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі №1.380.2019.001625 та від 02 березня 2021 року у справі №380/842/20 правового висновку, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування с ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Банківські платіжні документи можуть підтверджувати митну вартість товарів лише в тому випадку, якщо на момент митного оформлення товару декларантом оплачено рахунок за такий товар; відсутність в поданих декларантом документах відомостей щодо термінів оплати, не підтверджує неможливість визнання задекларованої митної вартості за ціною договору, та не може бути обґрунтуванням для прийняття рішення про коригування митної вартості; дана обставина сама по собі не є доказом, що обґрунтовує митну вартість товару, тобто, строк оплати за товар не впливає на визначення митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність і необґрунтованість посилань апелянта щодо відсутності документів щодо підтвердження такої складової митної вартості товару як витрати на транспортування товару.

Твердження митного органу про неможливість проведення обчислення повноти включення транспортної складової при формуванні заявленої декларантом ціни товару у зв`язку із ненаданням до митного оформлення документів, пов`язаних з перевантаженням товару з одного транспортного засобу на інший, ПРР, інформацію про вартість зберігання є необґрунтованим у зв`язку із тим, що імпортований товар позивача доставлявся напряму до порту Чорноморськ, що відображено в телекс релізі коносамента №S від 29 листопада 2024 року, коносаменті №HLCUSZX2411ССВW3 від 29 листопада 2024 року, міжнародних автотранспортних накладних (CMR) №270225-01, №270225-02, №270225-03, №270225-04, №270225-05, №270225-06 від 27 лютого 2025 року, тобто морським судном до митної території України, що в свою чергу, виключає будь-які можливі додаткові витрати, про які зазначається митним органом, тому транспортна складова митної вартості імпортованого товару включає в себе лише витрати за фрахт, що і було відображено в поданій митній декларації.

Крім того, калькуляція та деталізація всіх витрат, які виникли під час перевезення, надавалася позивачем на момент декларування з первинною митною декларацією, що підтверджують довідки про транспортні витрати №240225/1, №240225/2, №240225/3, №240225/4, №240225/5, №240225/6 від 24 лютого 2025 року та рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №РФ-24330 від 24 лютого 2025 року, в яких вказано також і маршрут слідування вантажу.

Колегія суддів зазначає, що декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами (складовими), які входять до митної вартості товару відповідно до умов поставки. Натомість, у тому випадку, коли відповідач стверджує, що декларантом понесені додаткові витрати, що впливають на митну вартість товару, він повинен довести наявність цих фактів.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 08 жовтня 2019 року у справі №803/776/17 та від 11 червня 2020 року у справі №815/5597/17,

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що доводи Одеської митниці про відсутність документів з перевантаження товару з одного транспортного засобу на інший, ПРР, про вартість зберігання товару є не доведеними та безпідставними.

Щодо висновку Одеської митниці стосовно включення до митної вартості товарів витрат на їх зберігання колегія суддів зазначає.

Пунктом 1 ст. 6 Угоди про застосування статті VII GATT (ГАТТ) від 15 квітня 1994 року передбачено, що митна вартість імпортних товарів згідно з положеннями цієї статті ґрунтується на обчисленій вартості. Обчислена вартість складається із суми:

a) ціни або вартості матеріалів та виготовлення чи іншої обробки, застосованої під час виробництва імпортних товарів;

b) суми для прибутків та загальних витрат, що дорівнюють сумі, яка здебільшого відображається під час продажу товарів того самого класу або виду, що й товари, які оцінюються та які виготовляються виробниками в країні експорту для експорту до країни імпорту;

c) ціни або вартості всіх інших витрат, необхідних для відображення методу оцінювання, вибраного членом згідно з пунктом 2 статті 8.

Відповідно п.1 ст. 8 Угоди про застосування статті VII GATT (ГАТТ) від 15.04.1994 під час визначення митної вартості згідно з положеннями статті 1 до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортні товари, додається:

a) такі витрати настільки, наскільки вони понесені покупцем, але не включені до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за товари:

i) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за покупку;

ii) вартість контейнерів, які для митних цілей увижаються єдиним цілим з відповідними товарами;

iii) вартість упаковки, чи за оплату праці, чи матеріалів;

b) вартість, розподілена належним чином, таких товарів та послуг, коли вони поставляються безпосередньо або опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт імпортних товарів, якщо такої вартості не включено до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті:

i) матеріали, компоненти, частини та подібні предмети, що включені до імпортних товарів;

ii) інструменти, фарби, шаблони та подібні компоненти, які використовуються під час виробництва імпортних товарів;

iii) матеріали, які використовуються під час виробництва імпортних товарів;

iv) технічні, науково-дослідні, художні, дизайнерські роботи та плани й креслення, які виготовлені в місці, іншому, ніж країна-імпортер, та які необхідні для виробництва імпортних товарів;

c) роялті й ліцензійні платежі, пов`язані з товарами, що оцінюються, які покупець повинен сплачувати безпосередньо чи опосередковано, як умова для продажу товарів, що оцінюються, якщо такі роялті й платежі не включаються до ціни, яка фактично сплачена чи підлягає сплаті;

сі) вартість будь-якої частини доходу від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання імпортних товарів, яка переходить безпосередньо або опосередковано продавцю.

Пунктом 2 статті 8 Угоди про застосування статті VII GATT (ГАТТ) від 15 квітня 1994 року визначено, що Під час розробки свого, законодавства кожний член передбачає цілковите або часткове включення до митної вартості або виключення з неї такого:

a) вартості транспортування імпортних товарів до порту або місця ввезення;

b) витрат на завантаження, розвантаження та обробку, пов`язаних з транспортуванням імпортних товарів до порту або місця ввезення;

c) вартості страхування.

Згідно п.4 ст. 8 Угоди про застосування статті VII GATT (ГАТТ) від 15 квітня 1994 року під час визначення митної вартості не допускається додавань до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за винятком тих, які передбачені в цій статті.

Також в переліку витрат (складових митної вартості), які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), що наведений у частині 10 статті 58 МК України відсутні витрати на зберігання вантажу.

Частиною 11 ст. 58 МК України від 13 березня 2012 року передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

У постанові Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі №2а-13471/10/0470 (адміністративне провадження №К/9901/4516/18), суд касаційної інстанції, застосовуючи вищевказані положення міжнародних договорів та законодавства України прийшов до висновків про те, що законодавство України з питань визначення митної вартості товарів повністю відповідає міжнародним вимогам, зокрема, Угоди про застосування статті VII ГАТТ, і не містить такі види витрат, як зберігання товару, що включаються до митної вартості.

Крім того, вартість морського перевезення відображена та підтверджена у наданих до митного оформлення довідках про транспортні витрати №240225/1, №240225/2, №240225/3, №240225/4, №240225/5, №240225/6 від 24 лютого 2025 року та рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №РФ-24330 від 24 лютого 2025 року.

Зауваження Одеської митниці про те, що наданий рахунок №РФ-24330 від 24 лютого 2025 року не є спроможним підтвердити вартість перевезення, оскільки ТОВ " Клевер Тім " не здійснювало безпосередньо перевезення товарів, спростовуються тим, що Позивачем з ТОВ "Клевер Тім" було укладено не договір перевезення, а договір транспортного експедування №0401/22/001 від 04 січня 2022 року, який надавався разом із митною декларацією, що відображено у графі 44 зазначеної митної декларації та в картці відмови №UA500020/2024/000028.

Відповідно до умов договору ТЕО, Експедитор бере на себе зобов`язання виконати або організувати виконання комплексу послуг з транспортно-експедиційного обслуговування і організації перевезень імпортних вантажів Клієнта: для виконання своїх обов`язків за договором ТЕО Експедитор мас право укладати від свого імені договори і угоди з перевізниками, портами, складами, судноплавними компаніями/її агентами, експедиторськими та іншими організаціями, які є резидентами або нерезидентами України (п.п.1.1., 2.1.1. договору транспортного експедирування №0401/22/001 від 04 січня 2022 року).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Згідно ч.2 ст. 4 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" та договору транспортного експедирування №0401/22/001 від 04.01.2022 р., експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіа підприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.

Тобто, відповідно до договору транспортного експедирування, Експедитор повністю бере на себе зобов`язання перед Клієнтом по організації перевезення, для цього він може укладати договори з перевізниками, портами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України, тому за таких умов Клієнт ніяк не взаємодіє із залученими третіми особами Експедитора, так як це суперечить самому принципу експедирування.

Більш того, чинним законодавством не вимагається та не передбачено подачі декларантом документів, якими б підтверджувалися взаємовідносини позивача як замовника послуг та третіх осіб, яких було залучено Експедитором як Виконавцем, для цього є достатнім надання договору транспортного експедирування, що підтверджує взаємозв`язок Позивача і Експедитора.

Отже, висновки та посилання відповідача на те, що в наданих транспортних документах фактичний перевізник інший, ніж особа зазначена в договорі на перевезення, яка безпосередньо не транспортувала товар, та у зв`язку з цим не включено всіх складових митної вартості товару - є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно ч.2 ст. VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Так, встановивши, що подані документи містять розбіжності, орган доходів і зборів повинен вказати, які саме з поданих декларантом документів та які саме показники цих документів містять розбіжності.

Встановивши, що подані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, орган доходів і зборів повинен вказати, які саме документи та яких саме відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, не містять подані декларантом документи.

Аналізуючи зазначені норми, Верховний Суд України у постанові від 30 червня 2015 року по справі №21-591а15 зазначив, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

За таких обставин колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів.

Крім того, у поданих до митного оформлення товару документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар.

За таких обставин, у митного органу були відсутні підстави вимагати у декларанта подання додаткових документів за переліком ч.3 ст. 53 МК України.

Отже, митним органом безпідставно застосовано другорядний метод визначення митної вартості товарів на підставі спірного рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки надані декларантом документи підтверджували числове значення митної вартості товарів за ціною контракту.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те що відповідач протиправно прийняв оскаржуване рішення від 21 березня 2025 року про коригування митної вартості товарів, а також картку відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 21 березня 2025 року, тому вони підлягають скасуванню.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність відшкодування шкоди позивачу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ч.1 ст. 255 МК України митне оформлення завершується в найкоротший можливий строк, але не більше ніж чотири робочих години з моменту пред`явлення митному органу товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред`явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених ст.ст. 257 і 335 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 255 МК України встановлено, що строк, зазначений у частині першій цієї статті, може бути перевищений на час виконання відповідних формальностей виключно у разі:

1) виконання митних формальностей поза місцем розташування митного органу відповідно до статті 247 цього Кодексу;

2) подання заяви декларанта про надання додаткових документів чи відомостей про зовнішньоекономічну операцію або характеристики товару;

3) проведення досліджень (аналізу, експертизи) проб і зразків товарів, якщо товари не випускаються відповідно до заявленого митного режиму за тимчасовою митною декларацією згідно з цим Кодексом;

4) виявлення порушень митних правил, якщо товари не випускаються відповідно до частини шостої цієї статті;

5) зупинення митного оформлення відповідно до Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції";

6) подання додаткових документів відповідно до частини третьої статті 53 цього Кодексу в межах передбаченого нею строку, перебіг якого припиняється з моменту отримання митницею (митним постом) таких документів чи письмової відмови декларанта у їх наданні;

7) призупинення митного оформлення відповідно до статей 399 і 400 цього Кодексу;

8) розгляду відповідно до глави 3 цього Кодексу заяви про надання авторизації для поміщення товарів в митний режим на підставі митної декларації.

Частиною 5 ст. 255 МК України передбачено, що митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується митним органом шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно ч.ч.1, 2, 4 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною 5 ст. 21 КАС України встановлено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, з наведених норм законодавства випливає, що вимога позивача про відшкодування шкоди, завданої протиправною затримкою митного оформлення вантажу через безпідставне нездійснення митного огляду товару протягом періоду з 11 березня 2025 по 20 березня 2025 року, підлягає відшкодуванню органом, який допустив таку протиправну бездіяльність Одеською митницею, а не Державною казначейською службою України, як просить позивач.

Як встановлено судом першої інстанції, що головний державний інспектор митного поста Одеса-внутрішній ВМО №2 Одеської митниці Бацеля В.В. вказував, що йому було доручено здійснювати митне оформлення товару позивача 21 березня 2025 року, вже після проведеного 20 березня 2025 року митного огляду товару іншим інспектором, яка зареєструвала 11 березня 2025 року митну декларацію позивача. Щодо причин затримки митного оформлення товару свідок зазначив, що спрацювало багато форм митного контролю товару, у тому числі й митний огляд товару. Причиною затримки митного оформлення, згідно наявних у митниці документів, було ненадання товарів до митного огляду декларантом.

Колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, зокрема, в поданій позивачем до Одеської митниці заяві від 17 березня 2025 року, зазначено, що з 11 березня 2025 року по 17 березня 2025 року контейнери з товаром стоять на рампі митного поста, проте їх огляд не проводиться без зазначення з боку митного органу жодної причини. Заявник просив припинити бездіяльність з боку митного органу та порушення прав власника вантажу, у тому числі з метою мінімізації збитків, у найкоротший строк завершити митне оформлення товару.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про безпідставність посилань апелянта на те, що причиною затримки митного оформлення товару стало несвоєчасне пред`явлення товару до митного огляду. Факт перебування товару на вантажному митному комплексі з 11 березня 2025 року підтверджується наданням позивачем товару до митного огляду.

Під час митного огляду товару порушень митного законодавства з боку позивача виявлено не було, що сторонами не оспорювалося.

З урахуванням вищевикладених обставин колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість вимоги позивача про відшкодування завданих збитків йому збитків через неправомірне затримання Одеською митницею митного оформлення товару понад встановлений ч.1 ст. 255 МК України строк.

При цьому, підстав для перевищення зазначеного строку, передбачених ч.2 ст.255 МК України, не встановлено.

Згідно розрахунку збитків (шкоди), які завдані Одеською митницею, розмір таких збитків (шкоди) складає 300769,20 грн та включає в себе:

- 6 355,00 грн. послуги при ідентифікаційному догляді авто/транспорту HLBU3278999 BEAU4999713 HAMU1963015 TEMU8150759 DAYU6127897 FANU116135;

- 2 370,00 грн. розміщення автотранспортного засобу на ВМК (1 доба);

- 5 280,00 грн. розміщення автотранспортного засобу на ВМК (2-3доба);

- 54 772,50 грн. розміщення автотранспортного засобу на ВМК (4 доба та подальше перебування);

- 37 386,90 грн. штрафні санкції за простій автомобіля у зв`язку з митним оформленням та оглядом к-ру HLBU3278999 по маршруту м. Чорноморськ - м. Харків, автомобіль НОМЕР_1 прицеп НОМЕР_2 ;

- 37 386,90 грн. штрафні санкції за простій автомобіля у зв`язку з митним оформленням та оглядом к-ру BEAU4999713 по маршруту м. Чорноморськ - м. Харків, автомобіль НОМЕР_3 , прицеп НОМЕР_4 ;

- 37 386,90 грн. штрафні санкції за простій автомобіля у зв`язку з митним оформленням та оглядом к-ру HAMU1963015 по маршруту м. Чорноморськ - м. Харків, автомобіль ВН6938НІ, прицеп НОМЕР_5 ;

- 37 386,90 грн. штрафні санкції за простій автомобіля у зв`язку з митним оформленням та оглядом к-ру TEMU8150759 по маршруту м. Чорноморськ - м. Харків, автомобіль ВН2574PX, прицеп ВН7202ХI;

- 27 694,00 грн. транспортні послуги (простій автомобіля у зв`язку з митним оформленням та оглядом к-ру FANU1161351 по маршрут м. Чорноморськ - м. Харків, автомобіль ВН 34-88 МО, прицеп ВН 34-54 ХН;

- 27 694,00 грн. транспортні послуги (простій автомобіля у зв`язку з митним оформленням та оглядом к-ру DAYU6127897 по маршруту м. Чорноморськ - м. Харків, автомобіль ВН 41-06 ТК, прицеп ВН 58-38 ХР;

- 27 056,10 грн. сума податку на додану вартість.

За викладених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що завдані позивачу збитки у розмірі 300 769,20 грн. підлягають стягненню з Одеської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь позивача.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.