Справа № 440/11752/25
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/11752/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

Стислий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дії та рішення, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу період роботи з 28.07.1984 по 31.03.1986 року на посаді робітника тваринництва у радгоспі «Кременчуцький» та з 01.04.1986 по 04.12.1995 року на посаді помічника бджоляра у радгоспі «Кременчуцький»;

- визнати протиправним та скасувати рішення №355 від 04.08.2025 року відділу перерахунків пенсій №2 (смт Нові Санжари) управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії за віком з 28.07.2025 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 28.07.1984 по 31.03.1986 року на посаді робітника тваринництва у радгоспі «Кременчуцький» та з 01.04.1986 по 04.12.1995 року на посаді помічника бджоляра у радгоспі «Кременчуцький»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 28.07.2025 пенсії за віком з врахуванням страхового стажу період роботи з 28.07.1984 по 31.03.1986 року на посаді робітника тваринництва у радгоспі «Кременчуцький» та з 01.04.1986 по 04.12.1995 року на посаді помічника бджоляра у радгоспі «Кременчуцький», з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебуває на обліку в ГУПФУ в Полтавській області та отримує пенсію за віком з 29.05.2025 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Після призначення пенсії позивачці стало відомо, що до її страхового стажу період роботи з 28.07.1984 по 31.03.1986 року на посаді робітника тваринництва у радгоспі «Кременчуцький» та з 01.04.1986 по 04.12.1995 року на посаді помічника бджоляра у радгоспі «Кременчуцький».

23.06.2025 позивач звернуся до відповідача з заявою з приводу неврахування даних періодів їх роботи до страхового стажу. Листом від 21.07.2025 відповідач повідомив, що дані періоди роботи позивачки не враховані до її страхового стажу, оскільки печатка про звільнення не відповідає назві підприємства, а відповідна інформація про реорганізацію підприємства відсутня.

Після отримання листа відповідача від 21.07.2025 позивач надала йому архівну довідку від 21.07.2025 №03.2-07/44 разом із заявою від 28.07.2025 про здійснення перерахунку пенсії, після чого отримала рішення відповідача №355 від 04.08.2025, яким відмовлено у перерахунку пенсії позивачу через те, що у довідці від 21.07.2025 №03.2-07/44 зазначено "згідно наказу від 04.12.1995р. №68-к, пункт 5, підпункт 5.1:звільнити ОСОБА_1 05.12.1995р.", що не відповідає індивідуальним даним.

Позивач вважає, що помилка в написанні прізвища у архівній довідці не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист при вирішення питання про перерахунок пенсії.

Стислий зміст заперечень відповідачів.

У наданому відзиві відповідач вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області правомірно та згідно норм чинного законодавства не зараховано до страхового стажу період роботи з 28.07.1984 по 31.03.1986 року на посаді робітника тваринництва у радгоспі «Кременчуцький» та з 01.04.1986 по 04.12.1995 року на посаді помічника бджоляра у радгоспі «Кременчуцький», тому права та законні інтереси позивача не порушені, отже, слід відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заяви, клопотання учасників справи.

10.09.2025 до суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); витребувано докази у відповідача.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в Полтавській області та отримує пенсію за віком з 29.05.2025 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Після призначення пенсії позивачці стало відомо, що до її страхового стажу період роботи з 28.07.1984 по 31.03.1986 року на посаді робітника тваринництва у радгоспі «Кременчуцький» та з 01.04.1986 по 04.12.1995 року на посаді помічника бджоляра у радгоспі «Кременчуцький».

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1999 позивача, зокрема:

- згідно з записом №4 прийнято на роботу 28.07.1984, наказ № 97-к від 28.07.1984, до радгоспу "Кременчуцький" на посаду робітника тваринництва;

- згідно з записом трудової книжки № 5 переведена помічником бджоляра, наказ № 26к від 05.3.1988;

- згідно з записом трудової книжки № 6 звільнена за власним бажанням, наказ №68к від 04.12.1995.

23.06.2025 позивач звернуся до відповідача з заявою з приводу неврахування даних періодів їх роботи до страхового стажу. Листом від 21.07.2025 відповідач повідомив, що дані періоди роботи позивачки не враховані до її страхового стажу, оскільки печатка про звільнення не відповідає назві підприємства, а відповідна інформація про реорганізацію підприємства відсутня.

Після отримання листа відповідача від 21.07.2025 позивач надала йому архівну довідку від 21.07.2025 №03.2-07/44, в якій зокрема зазначено:

"У книгах наказів з особового складу директора радгоспу «Кременчуцький» с. Омельник Кременчуцького району Полтавської області ОСОБА_1 значиться:

1.1.Наказ від 28.07.1984 року № 97-к, пункт 1, підпункт 1.1:

« 1.1. ОСОБА_2 принять на работу рабочей животноводства, с 28.07.1984 года.

Основание: заявление ОСОБА_3 от 28.07».

1.2.Наказ від 05.03.1988 року № 26-к, пункт 2, підпункт 2.2:

« 2.2. ОСОБА_3 , пом. пчеловода, восстановить на прежнее место по оканчании декретного отпуска с 01/04 1986 г.).

Основание: заявление ОСОБА_3 от 21/03 1988г.».

1.3. Наказ від 04.12.1995 року № 68-К, пункт 5, підпункт 5.1:

« 5.1. Звільнити ОСОБА_4 - робочу, 05.12.1995р.

за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України).

Підстава: заява ОСОБА_1 від 04.12.1995 року».

*так у книзі."

Після подання архівної довідки від 21.07.2025 №03.2-07/44 отримала рішення відповідача №355 від 04.08.2025, яким відмовлено у перерахунку пенсії позивачу через те, що у довідці від 21.07.2025 №03.2-07/44 зазначено "згідно наказу від 04.12.1995р. №68-к, пункт 5, підпункт 5.1:звільнити ОСОБА_1 05.12.1995р.", що не відповідає індивідуальним даним.

Позивач не погоджуючись із вказаним рішенням, звернувся до суду із цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 24 Закону № 1058-ІV визначено, що страховий стаж, необхідний для призначення пенсії, обчислюється відповідно до вимог цього Закону за даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів (записів трудової книжки) та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058-ІV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За приписами статті 45 Закону № 1058-ІV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктами 2.2 та 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. У трудову книжку вносяться, зокрема відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою записи про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З аналізу наведених норм випливає, що трудова книжка, в якій містяться всі необхідні та точні записи про періоди роботи, є основним документом, що підтверджує стаж роботи. За наявності такої трудової книжки підтверджувати трудовий стаж іншими документами законодавством не вимагається.

Поряд з цим, як визначено статтею 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Визначення поняття "трудовий стаж" чинне законодавство не містить, однак з аналізу норм Закону №1058-IV можна дійти висновку, що це періоди офіційної трудової діяльності особи до 01.01.2004, що підтверджуються записами у трудовій книжці.

При цьому періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, визначаються законодавством, яке діяло до прийняття Закону №1058-IV, а саме - статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Так, згідно з приписами статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1999 позивача, зокрема:

- згідно з записом №4 прийнято на роботу 28.07.1984, наказ № 97-к від 28.07.1984, до радгоспу "Кременчуцький" на посаду робітника тваринництва;

- згідно з записом трудової книжки № 5 переведена помічником бджоляра, наказ № 26к від 05.3.1988;

- згідно з записом трудової книжки № 6 звільнена за власним бажанням, наказ №68к від 04.12.1995.

Відтак, суд наголошує, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його страхового стажу за вказаний період.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018, справа №275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

У спірному рішенні пенсійний орган як на підставу для відмови у перерахунку пенсії посилається на те, що у довідці від 21.07.2025 №03.2-07/44 зазначено "згідно наказу від 04.12.1995р. №68-к, пункт 5, підпункт 5.1:звільнити ОСОБА_1 05.12.1995р.", що не відповідає індивідуальним даним.

Разом з тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство.

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивачу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в пункті 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

В даному випадку, суд звертає увагу, що вказані записи в трудовій книжці зроблені чітко, зрозуміло, відсутні ознаки підробок, у зв`язку з чим наведені вище доводи відповідача не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до стажу з моменту призначення пенсії.

Також суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення/перерахунку пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Водночас суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині спірних періодів містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні/перерахунку пенсії.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці або у довідках можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у наданих документах.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що оскільки відповідальність за ведення трудової книжки покладається саме на роботодавця, тому твердження відповідача про те, що печатка про звільнення в трудовій книжці позивача не відповідає назві підприємства, а відповідна інформація про реорганізацію підприємства відсутня, так само як і тердження про те, що прізвище позивача в архівній довідці щодо її звільнення не відповідає індивідуальним даним, не може бути підставою для не зарахування періодів роботи позивача з 28.07.1984 по 31.03.1986 року на посаді робітника тваринництва у радгоспі «Кременчуцький» та з 01.04.1986 по 04.12.1995 року на посаді помічника бджоляра у радгоспі «Кременчуцький» до загального страхового стажу.

Окрім того, згідно підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію зокрема: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Однак, як встановлено судом, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірний стаж позивача.

З урахуванням наведеного суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для відмови у зарахуванні до загального страхового стажу позивачки періодів роботи з 28.07.1984 по 31.03.1986 року на посаді робітника тваринництва у радгоспі «Кременчуцький» та з 01.04.1986 по 04.12.1995 року на посаді помічника бджоляра у радгоспі «Кременчуцький», та як наслідок, для відмови у здійсненні перерахунку пенсії позивача згідно заяви від 28.07.2025.

Таким чином, оскаржуване рішення рішення №355 від 04.08.2025 року відділу перерахунків пенсій №2 (смт Нові Санжари) управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області винесено протиправно.

Стосовно позовної вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 28.07.2025 пенсії за віком з врахуванням страхового стажу період роботи з 28.07.1984 по 31.03.1986 року на посаді робітника тваринництва у радгоспі «Кременчуцький» та з 01.04.1986 по 04.12.1995 року на посаді помічника бджоляра у радгоспі «Кременчуцький», з урахуванням проведених виплат, суд зазначає наступне.

З практики Європейського суду можна зробити висновок, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 58 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов до висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 28.07.2025, з урахуванням висновку суду, оскільки суд не в праві втручатися у виключну компетенцію Пенсійного фонду та його територіальних органів в питаннях призначення пенсії.

Відтак, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення № 355 від 04.08.2025 року відділу перерахунків пенсій №2 (смт Нові Санжари) управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в частині відмови позивачу зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 28.07.1984 по 31.03.1986 року на посаді робітника тваринництва у радгоспі «Кременчуцький» та з 01.04.1986 по 04.12.1995 року на посаді помічника бджоляра у радгоспі «Кременчуцький» при призначенні пенсії з 29.05.2025, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 28.07.1984 по 31.03.1986 року на посаді робітника тваринництва у радгоспі «Кременчуцький» та з 01.04.1986 по 04.12.1995 року на посаді помічника бджоляра у радгоспі «Кременчуцький» та повторно розглянути заяву позивача від 28.07.2025 про перерахунок пенсії, з урахуванням висновків суду.

Отже, позов підлягає задоводенню частково.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1211, 2 грн.

Таким чином, при задоволенні позову позивача суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211, 2 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36000, м. Полтава, вул. Гоголя, 34, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 355 від 04.08.2025 року відділу перерахунків пенсій №2 (смт Нові Санжари) управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в частині відмови ОСОБА_1 зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 28.07.1984 по 31.03.1986 року на посаді робітника тваринництва у радгоспі «Кременчуцький» та з 01.04.1986 по 04.12.1995 року на посаді помічника бджоляра у радгоспі «Кременчуцький».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 28.07.1984 по 31.03.1986 року на посаді робітника тваринництва у радгоспі «Кременчуцький» та з 01.04.1986 по 04.12.1995 року на посаді помічника бджоляра у радгоспі «Кременчуцький» та повторно розглянути заяву позивача від 28.07.2025 про перерахунок пенсії, з урахуванням висновків суду .

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень та двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.І. Бевза