Справа № 320/9435/24
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9435/24 Головуючий у 1 інстанції: Лапій С.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Ключковича В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Міністерство оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Міністерство оборони України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №189 від 05.07.2023 в частині пунктів 3 та 6 щодо позбавлення солдата ОСОБА_1 грошової премії за червень 2023 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №1201 від 03.07.2023 щодо накладення на солдата ОСОБА_1 , радіотелефоніста - гранатометника 2 відділення зв`язку взводу управління 2 мінометної батареї НОМЕР_2 механізованого батальйону, дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани;

- стягнути з відповідача кошти на відшкодування матеріальної шкоди в якості невиплаченої премії військовослужбовцю ОСОБА_1 за червень 2023 року та додаткової грошової винагороди за участь у бойових діях за червень 2023 року (позовні вимоги будуть уточнені та змінені після витребування доказів у Відповідача, які підтверджують точну суму розрахунку завданої позивачу матеріальної шкоди).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №189 від 05.07.2023 в частині пунктів 3 та 6 щодо позбавлення солдата ОСОБА_1 грошової премії за червень 2023 року. Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №1201 від 03.07.2023 щодо накладення на солдата ОСОБА_1 радіотелефоніста - гранатометника 2 відділення зв`язку взводу управління 2 мінометної батареї НОМЕР_2 механізованого батальйону, дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Військова частина НОМЕР_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що тест на алкоголь здійснений 26.06.2023 приладом Алконт-М №00283 за №3924 є самостійною підставою для кваліфікування стану позивача, як алкогольного сп`яніння, оскільки, згідно тесту, результат показав 0,42% проміле. Апелянт вважає, що висновок Комунального некомерційного підприємства «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорськ» від 26.06.2023 №968 було складено настільки пізніше часу встановлення сп`яніння, що він вже не мав жодного значення. Також, на переконання апелянта, постанова Мар`їнського районного суду Донецької області від 25.09.2023 у справі №237/4095/23 мала значення лише для обставин притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а не дисциплінарної. Крім того, апелянт посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, в апеляційному порядку підлягає перегляду рішення суду першої інстанції виключно в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, солдат ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03.07.2023 №1201 на солдата ОСОБА_1 , радіотелефоніста - гранатометника 2 відділення зв`язку взводу управління 2 мінометної батареї НОМЕР_2 механізованого батальйону за порушення вимог абз. 2, 3, 5 статті 11, ст.ст. 13, 16 Статуту внутрішньої служби та абз. 2, 6, 7 статті 4 Дисциплінарного статуту накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «сувора догана».

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.07.2023 №189, відповідно до абз. 3 пункту 5 розділу ХVІ Порядку, за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) солдата ОСОБА_1 , радіотелефоніста - гранатометника 2 відділення зв`язку взводу управління 2 мінометної батареї 3 механізованого батальйону позбавлено премії за червень 2023 року повністю.

Не погоджуючись із вищевказаними наказами щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та щодо преміювання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини 1 статі 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби, в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу).

Згідно абзацу 2 статті 11 Статуту внутрішньої служби, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

В силу вимог статті 16 Статуту внутрішньої служби, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг (далі - Дисциплінарний статут, в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу).

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно ст. 4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

В силу вимог ч.ч. 1-2 ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно статті 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

За приписами ст. 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

У відповідності до статті 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Статтею 86 Дисциплінарного статуту передбачено, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03 липня 2023 року №1201 на солдата ОСОБА_1 , за порушення вимог абз. 2, 3, 5 статті 11, ст.ст. 13, 16 Статуту внутрішньої служби та абз. 2, 6, 7 статті 4 Дисциплінарного статуту накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «сувора догана».

Також, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.07.2023 №189, відповідно до абз. 3 пункту 5 розділу ХVІ Порядку, за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) солдата ОСОБА_1 , позбавлено премії за червень 2023 року повністю.

Підставою застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді судової догани було перебування позивача на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння).

На підтвердження вищевказаного відповідачем надано протокол від ДНКХ-2 №3152 про військове адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26.06.2023.

Згідно даного протоколу, 25.06.2023 о 21:00год. ОСОБА_1 вжив алкогольні напої та продовжив виконувати обов`язки військової служби в нетверезому стані в умовах особливого періоду (воєнного стану) на тимчасовій території Військової частини НОМЕР_1 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. Алкотест - 0,42% проміле.

Разом з тим, в поясненнях до протоколу ОСОБА_1 зазначив, що на момент огляду спиртні напої не приймав, протягом доби приймав ліки, виписані лікарем для лікування.

У зв`язку із тим, що позивач був не згоден зі складанням протоколу та акту на стан алкогольного сп`яніння, в акті від 26.06.2023 у графі «підпис особи, відносно якої проводиться огляд або запис про відмову від підпису» відсутній підпис позивача та відповідні записи про його відмову від підпису.

На підставі вказаного, позивач був доставлений до Комунального некомерційного підприємства «Медичний центр з профілактики та лікування залежності м. Краматорськ», в якому він був оглянутий лікарем-наркологом 26.06.2023 о 14:45 год.

Згідно висновку за результатами огляду: на момент огляду тверезий, встановлений факт вживання бензодіазепінів (гідазепаму) за медичними призначеннями. Алкотест - 0,0%.

Крім того, колегія суддів враховує, що постановою Мар`їнського районного суду Донецької області від 25.09.2023 у справі №237/4095/23 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд зазначив, що ОСОБА_1 вживав спиртні напої на території військової частини, водночас не зазначено місце, спосіб, не долучені пояснення свідків та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що зазначені обставини позбавляють можливості встановити в діях ОСОБА_1 наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Згідно висновків Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 28 грудня 2021 року у справі № 813/4069/17, нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

При цьому, Верховний Суд звернув увагу на те, що обставини та факти вчинення дисциплінарного проступку мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищезазначене в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, шо належні, допустимі та достовірні докази, в розумінні статей 73-75 КАС України, про наявність у позивача 25.06.2023 о 21:00 год. вмісту алкоголю в крові 0,42% проміле під час проходження військової служби, відсутні.

Лише зазначення у спірному наказі про перебування на військові службі в нетверезому стані, без надання відповідних доказів, не дає підстав для висновку про знаходження позивача на службі в стані алкогольного сп`яніння.

Слід зазначити, що відповідачем не вжито усіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного з`ясування всіх обставин вчиненого правопорушення.

Беручи до уваги викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про необґрунтованість притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності і, як наслідок, про неправомірність позбавлення його права на виплати додаткової винагороди та премії за червень 2023 року.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано визнано протиправними та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №1201 від 03.07.2023 та наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.07.2023 №189 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани та позбавлення премії за червень місяць 2023 року.

З приводу доводів апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом, колегія суддів вважає зазначає наступне.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини 1 статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

У заяві про уточнення позовних вимог ОСОБА_1 просив суд першої інстанції поновити строк звернення до суду з позовом, з огляду на наступне.

Так, як стверджує позивач та не спростовано відповідачем, з оскаржуваними наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №189 від 05.07.2023 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №1201 від 03.07.2023 позивач ознайомлений не був, як і не був ознайомлений з висновками за результатами службової перевірки або розслідування. Про оскаржувані накази позивач дізнався лише наприкінці липня 2023 року після отримання його представником відповідей на адвокатські запити.

Крім того, позивач стверджує, що в періоди 31.08.2023, 07.09.2023, з 08.09.2023 по 25.09.2023, 26.09.2023, 03.10.2023, з 05.10.2023 по 18.10.2023, з 26.10.2023 по 20.12.2023,18.12,2023, з 20.12.2023 по 18.01.2024 перебував на лікуванні та проходив медичні обстеження, на підтвердження чого надає копії відповідних медичних документів.

З позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 23 лютого 2024 року.

Колегія суддів вважає, що вищевказані обставини підтверджують поважність причини пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, а тому, доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Ключкович В.Ю.