Справа № 320/22315/23
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління ДПС у м. Києві від 23.03.2023 № 328-О "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління-начальника відділу контролю за готівковими операціями управління фактичних перевірок Головного управління ДПС у м. Києві з 24.03.2023;

- стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу;

- стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві на користь ОСОБА_1 100000,00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що він, як державний службовець був протиправно позбавлений роботи та незаконно звільнений з посади, керівник використала відносно нього тиск та скористалась службовою залежністю, змусивши його підписати заяву про звільнення поза його волею.

Звернув увагу суду на те, що не мав бажання і наміру звільнятися, звільнення відбулося без погодження з його безпосереднім керівником, до отримання листа-погодження ГУ ДПС у м. Києві. Крім того, заява про звільнення зареєстрована пізніше ніж наказ про звільнення, що не враховано судом першої інстанції.

Додатково зазначив про те, що судом першої інстанції не було враховано належні та допустимі докази погіршення стану здоров`я позивача саме у день спілкування з керівником відповідача та вимушеного складання заяви про звільнення. Також судом першої інстанції безпідставно відхилено клопотання про виклик свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були звільнені за схожих обставин у той самий період.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що 23.03.2023 позивачем було подано власноручну заяву про звільнення із займаної посади з 24.03.2023 за угодою сторін, у зв`язку з чим було прийнято оскаржуваний наказ від 23.03.2023 № 328-О.

Додатково зазначив про те, що позивачем також 23.03.2023 було подано заяву про відкликання заяви від 23.03.2023 про звільнення за угодою сторін, яка була розглянута і за наслідками її розгляду було надано ОСОБА_1 відповідь 28.03.2023. Також зазначив про те, що у разі погодження між суб`єктом призначення і державним службовцем дати припинення державної служби, останній не має права відкликати свою заяву, анулювати таку домовленість можливо лише за взаємною згодою сторін.

Звернув увагу суду, що в матеріалах справи відсутні докази, які б давали підстави для висновку про те, що позивачу зі сторони посадових осіб відповідача висловлювались будь-які погрози чи вчинялись інші дії, які б могли вплинути на волевиявлення щодо написання заяви про звільнення за угодою сторін.

Також позивачем подано до суду апеляційної інстанції клопотання про виклик свідків, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яке обґрунтовано тим, що вказані особи працювали на керівних посадах в ГУ ДПС у м. Києві та зможуть достеменно підтвердити обставини здійснення примусу до звільнення за угодою сторін з боку керівника, незважаючи на бажання та згоду працівників, зокрема ОСОБА_1 . Крім того, вказані особи були свідками стану, в якому був позивач після виходу з кабінету в.о. начальника ГУ ДПС у м. Києві Твердохлєб М.Ю. та можуть підтвердити небажання позивача писати заяву про звільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 92 КАС України у заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити.

Разом з тим, аналіз змісту заявленого клопотання про виклик свідків не дає можливості стверджувати, що обставини, які можуть підтвердити, стосуються предмету доказування, оскільки підтвердження тиску з боку керівництва, буде ґрунтуватися на суб`єктивній оцінці останніми психологічного стану позивача, що не може вважатись обставинами, які підлягають встановленню з таких показів, враховуючи обставину, що вказані свідки не були присутні під час розмови ОСОБА_1 з в.о. начальника ГУ ДПС у м. Києві Твердохлєб М.Ю., а тому на переконання колегії суддів, підстави для допиту зазначених осіб у якості свідків відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, введення в Україні воєнного стану враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст. 311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 працював на посаді заступника начальника управління-начальника відділу контролю за готівковими операціями управління фактичних перевірок Головного управління ДПС у м. Києві.

23.03.2023 позивачем на ім`я в.о. начальника Головного управління ДПС у м. Києві подано заяву про звільнення із займаної посади за угодою сторін з 24.03.2023 (т. 1 а.с. 49).

Згідно з листом від 23.03.2023 № 6244/7/99-00-07-03-01-07 Державна податкова служба України не заперечувала щодо звільнення з посади заступника начальника управління-начальника відділу контролю за готівковими операціями управління фактичних перевірок Головного управління ДПС у м. Києві ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 50).

Наказом Головного управління ДПС у м. Києві від 23.03.2023 № 328-О припинено державну службу та звільнено 24.03.2023 ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління - начальника відділу контролю за готівковими операціями управління фактичних перевірок Головного управління ДПС у м. Києві, за угодою сторін, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83, ч. 2 ст. 86 Закону України "Про державну службу" на підставі заяви ОСОБА_1 та листа-погодження ДПС України (т. 1 а.с. 51).

23.03.2023 позивачем на ім`я в.о. начальника Головного управління ДПС у м. Києві подано заяву, відповідно до якої ОСОБА_1 просив відкликати заяву від 23.03.2023 про звільнення його з 24.03.2023 за угодою сторін, оскільки заява була написана несвідомо у зв`язку з поганим емоційним станом. Також позивач просив у разі прийняття відповідного наказу скасувати його.

Головне управління ДПС у м. Києві листом від 28.03.2023 № 6428/К/26-15-11-00-16 на заяву позивача від 23.03.2023 повідомило про те, що на підставі його заяви від 23.03.2023 про звільнення за угодою сторін наказом Головного управління ДПС у м. Києві від 23.03.2023 № 328- О його було звільнено з займаної посади 24.03.2023 за угодою сторін, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83, ч. 2 ст. 86 Закону України "Про державну службу", приписами чинного законодавства не передбачено обов`язку прийняття відкликання заяви про звільнення у випадку досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін.

Вважаючи своє звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог зазначив про те, що приписами Закону України "Про державну службу" та Кодексу законів про працю України для суб`єкта призначення не передбачено саме обов`язку прийняття відкликання державним службовцем своєї заяви про звільнення у випадку досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін, анулювання такої домовленості може мати місце виключно при взаємній згоді на це суб`єкта призначення і державного службовця.

Також суд першої інстанції зазначив про те, що позивач не навів та не довів жодних конкретних обставин, які б давали підстави для висновку про те, що йому зі сторони суб`єкта призначення були висловлені будь-які погрози чи вчинені інші дії, які б могли реально вплинути на його волевиявлення щодо написання заяви на звільнення за угодою сторін. Доказів вчинення щодо позивача тиску суб`єктом призначення з метою примушування написання ним заяви на звільнення за угодою сторін, матеріали справи не містять.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VII.

Згідно з ст. 5 Закону України "Про державну службу", відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу", державна служба припиняється: за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону).

Положеннями ч. 2 ст. 86 Закону України "Про державну службу" визначено, що державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу", підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто передбаченими Кодексом законів про працю України, та спеціальними, які наведені в цьому Законі.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Передбачена п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. 38, 39 КЗпП України) та з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст. 40, 41 КЗпП України) тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме із цих підстав.

Розглядаючи позовні вимоги щодо скасування наказу про припинення трудового договору за угодою сторін, суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видання наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.

Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, останній не має права в односторонньому порядку відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою на це роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) і працівника.

Приписами чинного законодавства для роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) не передбачено обов`язку приймати відкликання працівником своєї заяви про звільнення у разі досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін.

Згідно з усталеною судовою практикою при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (роботодавцем) про припинення трудового договору за угодою сторін, такий договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості можливе лише в разі взаємної згоди на це власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) і працівника.

Про необхідність взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу і працівника щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України зазначено у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 в справі №404/3049/15-ц (6-1269цс16).

Відповідних висновків також дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 27.03.2019 в справі №524/3490/17-ц, від 22.04.2019 в справі №759/11508/16-ц, від 19.07.2019 в справі №452/1839/16-а, від 27.05.2020 в справі №404/6236/19, від 15.07.2020 в справі №733/498/17, від 31.08.2020 в справі №359/5905/18, від 07.10.2020 в справі №234/3268/19, від 29.10.2020 в справі №826/3388/18, від 21.04.2021 в справі №758/11224/18, від 28.04.2021 в справі №647/3372/19, від 21.10.2021 в справі №540/1615/19.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив про те, що заява про звільнення за угодою сторін була написана під тиском в.о. начальника ГУ ДПС у м. Києві Твердохлєб М.Ю. у зв`язку з перебуванням позивача у її службовій залежності.

Також апелянт наголосив, що Твердохлєб М.Ю. вимагала від нього негайного складання і подання їй заяви про звільнення за угодою сторін посилаючись на можливі вкрай негативні наслідки, водночас, реальної згоди на звільнення позивач не надавав, у зв`язку з чим мав пригнічений, незадовільний емоційний стан та був змушений написати відповідну заяву.

Колегія суддів враховує, що позивачем 23.03.2023 було подано власноручно написану заяву про звільнення із займаної посади з 24.03.2023 за угодою сторін (т. 1 а.с. 49).

Наказом Головного управління ДПС у м. Києві від 23.03.2023 № 328-О припинено державну службу та звільнено 24.03.2023 ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління - начальника відділу контролю за готівковими операціями управління фактичних перевірок Головного управління ДПС у м. Києві, за угодою сторін, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83, ч. 2 ст. 86 Закону України "Про державну службу" на підставі заяви ОСОБА_1 та листа-погодження ДПС України (т. 1 а.с. 51).

23.03.2023 позивачем на ім`я в.о. начальника Головного управління ДПС у м. Києві подано заяву, відповідно до якої ОСОБА_1 просив відкликати заяву від 23.03.2023 про звільнення його з 24.03.2023 за згодою сторін, оскільки заява була написана несвідомо у зв`язку з поганим емоційним станом. Також позивач просив у разі прийняття відповідного наказу скасувати його.

Головне управління ДПС у м. Києві листом від 28.03.2023 № 6428/К/26-15-11-00-16 на заяву позивача від 23.03.2023 повідомило про те, що заява про відкликання заяви про звільнення була залишена без розгляду з огляду на те, що приписами чинного законодавства не передбачено обов`язок прийняття відкликання працівником своєї заяви про звільнення у випадку досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін.

Як зазначено вище, передбачена п. 3 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" угода сторін, є самостійною підставою припинення державної служби, яка відрізняється від звільнення за бажанням державного службовця та з ініціативи суб`єкта призначення, тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

У даному випадку, позивачем було подано заяву про відкликання заяви від 23.03.2023 про звільнення за угодою сторін, водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, приписами Закону України "Про державну службу" та Кодексу законів про працю України для суб`єкта призначення не передбачено саме обов`язку прийняття відкликання державним службовцем своєї заяви про звільнення у випадку досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін. Якщо суб`єкт призначення і державний службовець домовилися про певну дату припинення державної служби, державний службовець не має права відкликати свою заяву про звільнення.

Водночас, анулювати таку домовленість можливо лише за взаємною згодою про це суб`єкта призначення і державного службовця. Угода сторін є самостійною підставою для припинення державної служби, яка обумовлена спільним волевиявленням, як державного службовця, так і суб`єкта призначення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджували б застосування до позивача примусу або тиску, повідомлення останнього про негативні наслідки у разі невиконання вимог в.о. начальника ГУ ДПС у м. Києві Твердохлєб М.Ю., які б могли реально вплинути на його волевиявлення щодо написання заяви на звільнення за угодою сторін. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази примусового утримування позивача в кабінеті в.о. начальника ГУ ДПС у м. Києві Твердохлєб М.Ю., зокрема під час оголошення сигналу повітряної тривоги 23.03.2023, як і докази звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів з відповідних підстав.

Також, колегія суддів наголошує, що у разі вчинення на позивача тиску з боку керівництва чи застосування будь-якого примусу до вчинення дій без волевиявлення, останній не мав писати заяву на звільнення, визначати дату звільнення та підписувати її, а одразу реагувати відповідно до обставин що склались, зокрема, шляхом звернення до вищестоящого керівництва, профспілкової організації, правоохоронних органів тощо.

Посилання апелянта на подання скарг від 19.04.2023 щодо порушення прав державного службовця до Державної податкової служби України та Національного агентства України з питань державної служби, колегія суддів оцінює критично, оскільки за даних обставин, факт примусу чи здійснення тиску на позивача є недоведений належними та достатніми доказами, за наслідками розгляду скарг таких обставин не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Законом України "Про державну службу" передбачений механізм реагування державних службовців на спроби вплинути на їх діяльність, у зв`язку з чим, звільнення під тиском не може обґрунтовуватися загальним посиланням на некоректну поведінку керівництва, у випадку, якщо така мала місце.

Стосовно доводів апелянта про погіршення стану здоров`я, пов`язаного з викликом до керівництва та написанням заяви про звільнення, колегія суддів зазначає, що з наявних у справі доказів, слідує, що пов`язування позивачем подання заяви про звільнення та погіршення самопочуття, є недоведеним, оскільки, виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданого Комунальним некомерційним підприємством "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Печерського району м. Києва 23.03.2023 вказує на стан здоров`я (гіпертонічний криз), при цьому, даних про наявність причинно-наслідкового зв`язку між станом здоров`я та негативними емоціями внаслідок написання заяви на звільнення не наведено, а доказів, які давали б суду можливість покласти їх в основу рішення, не надано.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив про те, що обставини, викладені у тексті позовної заяви мали причинно-наслідковий зв`язок з його станом здоров`я, що підтверджується висновком експерта від 17.08.2023 №10193.

Відповідно до ст. 108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу.

Таким чином, висновок експерта підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами наявними в матеріалах справи та не є беззаперечним доказом.

Посилання апелянта на ту обставину, що наказ про звільнення зареєстрований в Інформаційно-комунікаційній системі "Управління документами" раніше ніж надійшов лист-погодження Державної податкової служби України від 23.03.2023 № 6244/7/99-00-07-03-01-07, колегія суддів вважає такими, що не можуть слугувати самостійною підставою для скасування оскаржуваного наказу, оскільки порушення працівниками органу порядку реєстрації документів в Інформаційно-комунікаційній системі "Управління документами" не свідчить про порушення відповідачем порядку звільнення позивача.

Щодо доводів апелянта про те, що з моменту призначення в.о. начальника ГУ ДПС у м. Києві Твердохлєб М.Ю. було подано значну кількість заяв про звільнення за схожих обставин, зокрема ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також посилання на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.01.2024 у справі № 320/15210/23 щодо оскарження ОСОБА_2 наказу про звільнення за аналогічних обставин, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 83 Закону України "Про державну службу" встановлено, що зміна керівників або складу державних органів, керівників державної служби в державних органах та безпосередніх керівників не може бути підставою для припинення державним службовцем державної служби на займаній посаді з ініціативи новопризначених керівників.

Таким чином, подання співробітниками ГУ ДПС у м. Києві заяв про звільнення після зміни керівництва державного органу не може свідчити про протиправність дій останнього.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.01.2024 у справі № 320/15210/23 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у м. Києві від 23.03.2023 №327-0 "Про звільнення ОСОБА_2 ";

- поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника управління фактичних перевірок Головного управління ДПС у м. Києві з 24.03.2023;

- стягнуто з Головного управління ДПС у м. Києві на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.03.2023 по 18.01.2024 у розмірі 241 679, 35 грн. з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2024 у справі №320/15210/23 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задоволено, скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.01.2024, прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди відмовлено.

Отже враховуючи встановлені обставини, посилання апелянта на висновки суду у справі № 320/15210/23 колегія суддів вважає помилковими та такими, що не впливають на обставини даної справи.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини та висновки Верховного Суду у даній категорії справ, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування оскаржуваного наказу.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 "Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 24 вересня 2025 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма