Справа № 140/3627/25
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/3627/25 пров. № А/857/29581/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Довгої О.І. та Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 03.07.2025р. про зупинення провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» про визнання протиправною відмови щодо видачі листка непрацездатності, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Смокович В.І., час та місце постановлення ухвали суду І інстанції: 03.07.2025р., м.Луцьк; дата складання повної ухвали суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою суду від 03.07.2025р. на підставі п.3 ч.1 ст.236 КАС України зупинено провадження в справі № 140/3627/25 за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства /КНП/ «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» про визнання протиправною відмови щодо видачі листка непрацездатності, спонукання до вчинення певних дій, до набрання законної сили рішенням Верховного Суду в справі № 140/36596/23 (а.с.82 і на звороті).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі просить ухвалу суду про зупинення провадження скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до помилкового вирішення питання про зупинення провадження в справі (а.с.85-88).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що зупинення провадження можливо лише в разі розгляду справи за правилами загального позовного провадження; також суд не зазначив, у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення справи № 140/36596/23.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311, ч.2 ст.312 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 07.04.2025р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

1) визнати протиправною відмову КНП «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» у видачі листка непрацездатності за період з 09.11.2023р. по 03.04.2024р., що була оформлена Протоколом лікарсько-консультативної комісії КНП «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» № 323 від 14.11.2024р.;

2) зобов`язати відповідача КНП «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» сформувати і надати медичний висновок зі встановленою відміткою про тимчасову непрацездатність, що виникла за кордоном, здійснивши обмін документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадянина України під час тимчасового перебування за межами України, на листок непрацездатності з 09.11.2023р. по 03.04.2024р. (а.с.1-3).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14.04.2025р. відкрито провадження в адміністративній справі № 140/3627/25, а також ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.23 і на звороті).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зупинення провадження в адміністративній справі, оскільки постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.12.2024р. у справі № 140/36596/23 апеляційну скаргу КНП «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» задоволено частково, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.07.2024р. скасовано та прийнято нову постанову, якою провадження у цій справі закрито.

У вказаній постанові апеляційний суд зазначив про те, що розглядуваний спір не є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта, який у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції, тобто, відповідач не є суб`єктом владних повноважень у розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України.

Ухвалою Верховного Суду від 30.01.2025р. відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.12.2024р. у справі № 140/36596/23.

Відтак, враховуючи предмет позову, а також той факт, що сторонами у цій справі та у справі № 140/36596/23 виступають ОСОБА_1 в якості позивача, та КНП «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» в якості відповідача, тому суд дійшов до висновку про те, що правовідносини у справі № 140/3627/25 та у справі № 140/36596/23 є подібними та формування відповідних позицій Верховним Судом може вплинути на наслідки розгляду цієї справи.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, з таких причин.

Зупинення провадження в адміністративній справі - це тимчасове припинення вчинення у справі будь-яких процесуальних дій у зв`язку з обставинами, що перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії.

Вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі передбачений ст.236 КАС України.

За правилом п.3 ч.1 ст.236 КАС України суд зупиняє провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Із змісту наведеної норми слідує, що обов`язок зупинити провадження у справі за розглядуваних обставин виникає в суду лише за наявності обставин, що створюють об`єктивні перешкоди в розгляді справи, створюють неможливість в її розгляді.

Під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються у такій іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.

Вирішуючи питання щодо зупинення провадження в адміністративній справі з підстав неможливості її розгляду до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку адміністративного судочинства, суд також повинен належним чином проаналізувати імовірні наслідки ухвалення судом рішення за результатом розгляду цієї справи, їх взаємозв`язок із спірними правовідносинами, що є предметом розгляду в розглядуваній справі, підставами позову, та відобразити відповідні висновки у своїй ухвалі.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Наведена правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 18.09.2018р. у справі № 9901/314/19 та від 16.10.2019р. у справі № 800/330/17, та застосованим Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11.12.2018р. у справі № 815/2032/16, від 20.12.2018р. у справі № 826/12123/16, від 31.01.2019р. у справі № 826/18648/14 та від 05.07.2021р. у справі № 160/9902/19.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що п.3 ч.1 ст.236 КАС України містить застереження про те, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Як слідує з матеріалів справи, 07.04.2025р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною відмову КНП «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» у видачі листка непрацездатності за період з 09.11.2023р. по 03.04.2024р., що була оформлена Протоколом лікарсько-консультативної комісії КНП «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» № 323 від 14.11.2024р.; зобов`язати відповідача КНП «Турійський центр первинної медико-санітарної допомоги» сформувати і надати медичний висновок зі встановленою відміткою про тимчасову непрацездатність, що виникла за кордоном, здійснивши обмін документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадянина України під час тимчасового перебування за межами України на листок непрацездатності з 09.11.2023р. по 03.04.2024р.

Розгляд справи здійснюється за правилами КАС України.

Водночас, у іншій адміністративній справі № 140/36596/23, предметом розгляду в якій є аналогічні правовідносини за участі тих самих сторін, апеляційний суд закрив провадження з підстав помилкового розгляду справи в рамках адміністративної юрисдикції. Вказане рішення апеляційного суду перебуває на перегляді в суді касаційної інстанції.

Таким чином, дійсно питання правильної юрисдикції аналогічного спору є предметом дослідження суду касаційної інстанції.

Разом з тим, вирішення вказаного питання не створює перешкод для розгляду судом першої інстанції справи № 140/3627/25.

В спірній ухвалі суду не конкретизовано, в чому саме полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи без попереднього вирішення судом адміністративної справи № 140/36596/23.

Також судом не наведено достатніх мотивів того, що зібрані докази в справі не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зіставлення змісту наведених суджень із розумінням положень п.3 ч.1 ст.236 КАС України переконує в тому, що ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження не може залишатися в силі.

Таким чином, суд першої інстанції не навів переконливих та вагомих доводів для зупинення провадження у справі, не обґрунтував об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до часу вирішення іншої справи, що розглядається в порядку адміністративного судочинства.

Окрім цього, згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За правилами ст.6 КАС України та ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» норми Конвенції та практика Європейського суду з прав людини, є джерелами права для судів України.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність прави, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (§ 124 рішення у справі «Kudla v. Poland», § 30 рішення у справі «Vernillo v. France», § 43 рішення у справі «Frydlender v. France» , § 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland», § 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» та ін.).

Не вдаючись до детального аналізу практики ЄСПЛ із питання, що розглядається, слід нагадати про відображений у § 45 Рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) висновок Суду, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків (див. Caillot v. France, № 36932/97, § 27, 4 червня 1999 року).

Отже, тривале зволікання судом з розглядом спору ставить під загрозу дотримання судом вимог п.1 ст.6 Конвенції.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Питання відшкодування апелянту понесених судових витрат за подання апеляційної скарги підлягає вирішенню згідно ст.139 КАС України судом першої інстанції за результатами кінцевого вирішення розглядуваного спору по суті.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню як винесена із порушенням судом норм процесуального права, що призвело до неправильного зупинення провадження у справі, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, ч.2 ст.312, п.4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 03.07.2025р. про зупинення провадження в адміністративній справі № 140/3627/25 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді О. І. Довга
Т. І. Шинкар

Дата складання повного судового рішення: 25.09.2025р.