Справа № 932/13526/25
Суддя: Леміщенко О. О.
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/932/250/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Леміщенко О.О., за участю секретаря судового засідання Мальцевої Є.О., представник позивача Мельника Д.П., представника відповідача Бразалук С.С., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2025 року позивач ГУ ДМС у Дніпропетровській області звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина російської ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців, тобто до 24.03.2026, з метою забезпечення видворення за межі території України; вирішити питання щодо негайного виконання рішення про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства громадянина російської федерації ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник відповідача Бразалук С.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, що на території України ОСОБА_1 проживає на законних підставах з 1991 року. За цей час кілька разів він виїздив до рф у зв`язку з тим, що там мешкає його мати - громадянка рф, але етнічна українка. ОСОБА_1 мав роботу та сплачував податки в Україні, перерахував свою пенсію на допомогу ЗСУ, для нього є певні загрозі і він не має змоги тепер перебувати на території рф взагалі. Є помилковим посилання позивача на перешкоджання відповідачем проведенню процедури видворення, а також існуванні ризику його втечі та мотивів ухилятися від виконання законних вимог органів державної міграційної служби. Позивачу відомо про укладення ОСОБА_1 шлюбу з громадянкою України ОСОБА_4 . Вказані відомості свідчать про те, що позивачу достеменно відомо дані про особу відповідача, а саме його прізвище, ім`я, по батькові, дату, місяць та рік народження, відомості про громадянство, сімейний стан та постійне місце проживання, що сторонами не заперечується, тобто особа відповідача є ідентифікованою. ОСОБА_1 разом з дружиною готовий виїхати до третьої країни, але для цього до теперішнього часу були певні перешкоди, оскільки триває судовий процес за його позовом з приводу нерухомого майна, яке знаходиться на території України. Не маючи, нажаль, правових підстав для повного заперечення позову, просила суд не затримувати та не поміщати ОСОБА_1 до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, натомість, надати йому термін в один місяць для самостійного залишення України та забезпечити його належну поведінку заставою, яку готова внести його дружина.

Відповідач ОСОБА_1 підтримав пояснення свого представника, просив надати можливість внести заставу, після чого він готовий у найкоротший термін самостійно виїхати за межі України.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами пункту 2 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до діючого законодавства України, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Положеннями частини 1 статті 9 вищевказаного Закону № 3773-VI, встановлено що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Згідно з частино 1 статті 16 Закону № 3773-VI, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону № 3773-VI, відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Положеннями частини 3 статті 9 Закону № 3773-VI, передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений в статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з вимогами частини 3 статті 3 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до пункту 67 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322 - після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Положеннями частини 1 статті 26 Закону № 3773-VI, передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до абзацу першого частини 1 статті 30 Закону № 3773-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Положеннями частини 1 статті 288 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), передбачено, що позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну чи їх примусове видворення за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до положень частини 3 статті 30 Закону № 3773-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Положеннями абзацу першого частини 4 статті 30 Закону № 3773-VI, передбачено, що Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини 8 статті 30 Закону № 3773-VI, положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно з положеннями абзаців першого та другого частини 1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1)затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2)затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3)взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4)зобов`язання внести заставу.

Відповідно до частини 11 статті 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до підпунктів «b» та «f» пункту 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини від 04.11.1950 року (в чинній редакції Конвенції від 01.08.2021), ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (в чинній редакції Закону від 13.03.2006), кожен має право на свободу та особисту недоторканність.

Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_1 , вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2021 року. Після знайомства з ОСОБА_1 та початку стосунків між ними, він їй повідомив, що має проблеми з документами, на що вона відповіла, що вони разом все вирішать. Влітку 2021 року ОСОБА_1 виїхав до російської федерації, оформив закордонний паспорт, після чого повернувся до України, вони одружилися та оформили йому посвідку на постійне проживання. Але у лютому 2022 року почалася війна і, оскільки ОСОБА_1 є громадянином російської федерації, тобто країни-агресора, у них навіть не прийняли вчасно заяву на продовження посваідки, оскільки не було визначеної процедури. Пізніше все ж таки посвідка була виготовлена та готова до видачі, але потім анульована з незрозумілих підстав. Вони оскаржували рішення ДМС щодо примусового повернення, а потім щодо примусового видворення, але в позовах було відмовлено апеляційними судами. ОСОБА_1 не переховувався і не уникав навмисно виїду, просто до росії він повернутися не може, бо там йому загрожує небезпека через його переконання. В теперішній час триває судовий процес, ОСОБА_1 судиться за будинок, який був незаконно переоформлений, тому повинен брати участь в судових засіданнях. Вона виставила свій будинок на продаж, і виручені гроші дадуть їм обом можливість влаштуватись в іншій країні, куди вони вдвох готові виїхати у найкоротший термін. Повідомила, що готова внести за ОСОБА_1 заставу, розмір застави їй відомий.

Встановлено, що 23.09.2021 відповідач документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 строком дії до 10.08.2022 року, на підставі укладеного шлюбу з громадянкою України.

Після закінчення строку дії посвідки іноземець та особа без громадянства зобов`язані в семиденний строк зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України. При цьому посвідка здається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС.

Після закінчення строку дії посвідки до органів та підрозділів ДМС України з питання отримання документів на право легального проживання в Україні відповідач не звертався, втративши підстави для подальшого перебування на території України ухилився від виїзду з України.

За обліками ГУ ДМС у Дніпропетровській області, громадянин ОСОБА_1 із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не звертався.

Інформація щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту відсутня.

За фактом порушення строку перебування в Україні, уповноваженими посадовими особами Самарського відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській областівідносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН 004309 від 29.10.2022 у якому зафіксовано порушення законодавства відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН 004301 від 29.10.2022, відповідно до якої на вищезазначеного громадянина російської федерації накладено адміністративне стягнення у розмірі 1700 (тисяча сімсот) грн. 00 коп.

Керуючись нормами ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» уповноваженими службовими особами Самарського відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області, 18.05.2023 відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 прийнято рішення №9 про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 29.10.2022, яким останнього зобов`язано залишити територію України у строк до 27.11.2022 року.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2022 у справі №206/3406/22 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН 004301 від 29.10.2022 скасовано, рішення №9 про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 29.10.2022 скасовано.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.04.2023 у справі 206/3406/22 апеляційну скаргу ГУ ДМС у Дніпропетровській області задоволено, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.11.2022 скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Адміністративний штраф сплачений.

Відповідач ОСОБА_1 з рішенням Самарського відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області№9 від 29.10.2022 року ознайомлений, що підтверджено особистим підписом, але у зазначений строк, а саме до 27.11.2022 року не виїхав за межі території України, тобто вищезазначене рішення не виконав.

Керуючись нормами ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» уповноваженою службовою особою Самарського відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області 02.05.2023 було прийнято рішення про примусове видворення з України відповідача.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2023 у справі №206/2327/23 позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішення про примусове видворення задоволено, а саме визнано протиправним та скасовано рішення Самарського відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 02.05.2023 про примусове видворення громадянина рф. ОСОБА_1 .

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.03.2024 у справі 206/2327/23 апеляційну скаргу Самарівського відділу (Відділу №4) у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області задоволено частково; рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Самарського відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області та ГУ ДМС у Дніпропетровській області, третя особа - ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування рішення про примусове видворення скасовано, у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено.

За фактом порушення строку перебування в Україні, уповноваженими посадовими особами Самарського відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН 004309 від 29.10.2022 у якому зафіксовано порушення законодавства відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН 004301 від 29.10.2022, відповідно до якої на вищезазначеного громадянина російської федерації накладено адміністративне стягнення у розмірі 1700 (тисяча сімсот) грн. 00 коп.

Під час попереднього перебування на території України відповідач вже притягувався до адміністративної відповідальності за порушення міграційного законодавства, що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення серії ПР МДН 001460 від 26.02.2021, у якому зафіксовано порушення законодавства, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН 001459 від 26.02.2021, відповідно до якої на громадянина російської федерації ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у розмірі 1700,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 був затриманий о 10:07 год. 24 вересня 2025 року у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП для встановлення особи порушника, що підтверджується протоколом №МДН 000220 від 24 вересня 2025 року.

За рішенням головного спеціаліста Відділу №1 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області Яковенко А.Г. від 24 вересня 2025 року ОСОБА_1 поміщений до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації або для забезпечення примусового видворення.

Таким чином, встановлено, що відповідач ОСОБА_1 своїми діями порушує законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме:

- ухиляється від виїзду з України після втрати підстав для перебування в Україні передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», порушення Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 322;

- відсутні законні підстави для працевлаштування в Україні, що унеможливлює придбання транспортних квитків чи інших проїзних документів, а також забезпечення свого перебування та проживання на території України;

- не виконав рішення №9 від 29.10.2022 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, прийняте Самарським відділом у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області;

- неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення міграційного законодавства.

При цьому суд не бере до уваги посилання позивача у позові на те, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає, що, начебто, підтверджується листом УКР ГУНП в Дніпропетровській області від 20.09.2023 № 3/89-4850 та доповідною запискою начальника УМКПНРМ ГУ ДМС у Дніпропетровській області (вказані документи додаються), оскільки будь-яких доказів на підтвердження цього (пояснень дружини, сусідів, тощо) не надано.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 територію України не покинув, ухилився від виїзду з України, чим порушив правила перебування іноземців на території України, перейшов на нелегальне становище, правова характеристика якого визначена у п. 14 ст. 1 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», «нелегальний мігрант» - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Громадянин російської федерації ОСОБА_1 тривалий час перебуває на території України без законних підстав, не вживав заходів у передбачений законом спосіб для легалізації свого перебування в Україні; дії Відповідача порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (ухилення від виїзду з України після втрати підстав для перебування в Україні передбачених ч. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», невиконання в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення прийнятого відносно нього); відсутні законні підстави для перебування на території України, та відповідно, відсутня можливість легального працевлаштування в Україні, а отже, відсутні законні джерела прибутку в Україні, у зв`язку з чим Відповідач самостійно територію України не покине.

Наявність вищевказаних обставин створює обґрунтовані підстави вважати, що відповідач, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення з України, ухилятиметься від виконання цього рішення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також, існує ризик його втечі.

Отже, наявність вищевикладених обставин, створює підстави для затримання відповідача з метою забезпечення видворення за межі території України, що передбачено положеннями частини 3, частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI, абзаців першого та другого частини 1, частини 11 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, положеннями підпунктів «b» та «f» пункту 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини від 04.11.1950 року (в чинній редакції Конвенції від 01.08.2021), ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (в чинній редакції Закону від 13.03.2006), у зв`язку з чим, Криворізький відділ у м, Кривому Розі ГУ ДМС у Дніпропетровській області звертається до суду з даною позовною заявою.

Згідно з частиною 1 статті 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 7 ст. 5 КАС України іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Громадянин рф ОСОБА_1 має стійкі соціальні зв`язки: він одружений на громадянці України ОСОБА_4 , має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Частини 6-8 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що внесення застави полягає у внесенні іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розмір застави визначається судом з урахуванням майнового та сімейного стану іноземця або особи без громадянства у межах від п`ятдесяти до ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та вноситься на спеціальний рахунок, визначений частиною шостою цієї статті, протягом п`яти робочих днів з дня ухвалення судом рішення про внесення застави. До цього моменту за рішенням суду особа утримується у спеціально обладнаному для таких цілей приміщенні органу (підрозділу) охорони державного кордону, органу Служби безпеки України, який її затримав, або у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та звільняється з нього у день надання позивачу підтвердних документів про внесення застави.

У разі невнесення застави в установлений строк адміністративний суд за клопотанням відповідного органу (підрозділу) невідкладно ухвалює без участі іноземця або особи без громадянства рішення про його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. На час винесення такої ухвали особа продовжує утримуватися у спеціально обладнаному для цих цілей приміщенні органу (підрозділу) охорони державного кордону чи органу Служби безпеки України, який її затримав, або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Отже, відповідно до змісту наведених норм, внесення застави іноземцем або особою без громадянства є одним із способів забезпечення ідентифікації та/або забезпечення видворення такої особи за межі території України та полягає у внесенні цією особою або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) відповідної суми коштів на спеціальний рахунок. При цьому, підставою для застосування такого заходу є наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії, якщо існує ризик її втечі, а також у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

У разі невиконання іноземцем або особою без громадянства обов`язків, покладених судом відповідно до частини четвертої цієї статті, чи вчинення ним (нею) порушення законодавства України про державний кордон або про правовий статус іноземців та осіб без громадянства:

1) внесена застава за клопотанням відповідного органу (підрозділу) або за ініціативою суду звертається судом у дохід держави;

2) уповноважений орган (підрозділ) може звернутися до адміністративного суду з позовною заявою про затримання такої особи з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 10 ст. 289 КАСУ за невиконання зобов`язань, покладених судом відповідно до частини четвертої цієї статті, поручитель несе відповідальність, визначену законом.

Враховуючи вищезазначені обставини, оскільки на даний час відповідач по справі ідентифікований, документів на підтвердження законності перебування на території України не має, із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні не звертався, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування до відповідача такого заходу, як зобов`язання внести заставу.

Не може застосовуватися застава до іноземців та осіб без громадянства, до яких раніше застосовувалися такі заходи, а також стосовно яких є достатні дані про їх причетність до готування та (або) вчинення терористичної діяльності. Таких даних щодо відповідача судом не отримано.

Разом з тим, щодо розміру застави, яку необхідно внести відповідачу, суд зазначає таке.

Відповідно до змісту ч. 7 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України розмір застави визначається судом з урахуванням майнового та сімейного стану іноземця або особи без громадянства.

З врахуванням пояснень відповідача та його представника щодо можливості внесення застави у розмірі визначеному судом та досліджених судом доказів, суд приходить до висновку, що заставу слід визначити 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151400,00 грн (відповідно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день подання даного позову до суду 3028,00 грн), які мають бути внесені відповідачем протягом п`ять робочих днів з дня прийняття судом рішення про внесення застави.

Суд під час застосування застави та взяття на поруки письмово роз`яснює іноземцю або особі без громадянства покладені на нього обов`язки: 1) прибувати до визначеної службової особи з установленою судом періодичністю; 2) не відлучатися з населеного пункту, в якому іноземець або особа без громадянства тимчасово перебуває, без дозволу визначеної службової особи; 3) невідкладно повідомляти визначену службову особу про зміну свого місця проживання.

У разі невнесення застави в установлений строк адміністративний суд за клопотанням відповідного органу (підрозділу) невідкладно ухвалює без участі іноземця або особи без громадянства рішення про його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. На час винесення такої ухвали особа продовжує утримуватися у спеціально обладнаному для цих цілей приміщенні органу (підрозділу) охорони державного кордону чи органу Служби безпеки України, який її затримав, або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, зобов`язання відповідача по справі громадянина російської федерації ОСОБА_1 або інших фізичних осіб (заставодавців) внести заставу у розмірі п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151400,00 грн, які необхідно внести на депозитний рахунок протягом п`яти робочих днів з дня прийняття судом рішення про внесення застави.

На підставі наведеного, керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 6, 243-245, 289 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України, - задовольнити частково.

Зобов`язати громадянина російської федерації ОСОБА_1 або інших фізичних осіб (заставодавців) внести заставу у розмірі 50 (п`ятдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) грн 00 коп. на рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, , Банк отримувача- ГУДКСУ в м. Київ, МФО-820172, рахунок №UA0017442, протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня прийняття судом рішення про внесення застави.

Визначити, що до моменту внесення застави, громадянин російської федерації ОСОБА_1 утримується у спеціально обладнаному для цих цілей приміщенні органу (підрозділу) охорони державного кордону чи органу Служби безпеки України, який її затримав, або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та звільняється з нього у день надання позивачу підтверджуючих документів про внесення застави.

Зобов`язати громадянина російської федерації ОСОБА_1 у випадку внесення застави:

1) щотижнево прибувати до уповноваженої особи Управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровський області;

2) не відлучатися з с. Любимівка Дніпровського району Дніпропетровської області без дозволу уповноваженої особи Управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровський області;

3) невідкладно повідомляти уповноважену особу Управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровський області про зміну свого місця проживання.

У разі невнесення застави, громадянина російської ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців, з метою забезпечення видворення за межі території України та звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд міста Дніпра.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України:

- позивач: Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, м. Дніпро, вул. В. Липинського, 7, , тел.: +26, e-mail:

- відповідач: громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , утримується в Державній установі «Чернігівський ПТПІ, ДМС» адреса місця знаходження установи: 15013, Чернігівська область, с. Розсудів, вул. Лісна, 1, тел.: +82, e-mail: , .

Суддя О.О. Леміщенко