Справа № 759/11034/25
Суддя: Петренко Н. О.
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11034/25

пр. № 2-а/759/213/25

26 вересня 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

До Святошинського районного суду м. Києва звернулася позивач ОСОБА_1 з позовною заявою до Управління патрульної поліції в місті Києві, в якій просить скасувати постанову серії ЕГА № 1768174 від 13 травня 2025 року про накладення адміністративного стягнення за ст. 183 КУпАП та закрити справу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 13 травня 2025 року о 14:40 год. сержантом поліції Кухарчуком М.А. та капітаном поліції Далакяном Т.А. було винесено постанову №1768174, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП (завідомо неправдивий виклик спеціальних служб). Позивач вважає постанову незаконною та необґрунтованою, оскільки виклик не був неправдивим, а був обумовлений її занепокоєнням щодо місцезнаходження учнів, які не з`явилися на її урок. Позивач стверджує, що перед викликом на лінію 102 вона намагалася з`ясувати ситуацію у шкільного офіцера СОБ, але їй було відмовлено в наданні інформації. Вона діяла виключно в межах своїх посадових обов`язків як вчителя, відповідального за безпеку учнів. Крім того, поліцейські, на її думку, не взяли до уваги її пояснення та докази, а діяли упереджено, керуючись інформацією, отриманою від адміністрації школи та шкільного офіцера.

ІІ. Процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Відповідач, Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції, надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у її задоволенні. Відповідач вважає, що твердження позивача є хибними та необґрунтованими.

Відповідно до відзиву, 13.05.2025 року позивач ОСОБА_1 , яка є викладачкою гімназії, звернулася на лінію «102» та здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, повідомивши про зникнення шістьох дітей. Насправді діти не зникали і перебували у кабінеті психолога в навчальному закладі. Відповідач зазначає, що завідомо неправдивий виклик характеризується прямим умислом, коли особа, повідомляючи неправдиву інформацію, бажає даремного виїзду працівників спеціальної служби.

У відзиві також зазначено, що конфлікт між позивачем та батьками учнів існував раніше. Колективні звернення від батьків учнів 6-А класу щодо поведінки позивача та їх відмови від відвідування її уроків були зафіксовані ще з 19.03.2025 року. Це, на думку відповідача, свідчить про те, що позивач завідомо знала, що діти не зникли, а знаходяться на території гімназії.

Крім того, відповідач посилається на відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, які зафіксували спілкування позивача з інспектором СОБ. На відеозаписі видно, що інспектор запропонувала позивачу звернутися до адміністрації гімназії, оскільки питання стосується порушення навчального процесу. Також на відео зафіксовано, що інспектор СОБ повідомила позивачу, що діти не зникли і перебувають у кабінеті психолога. Незважаючи на це, позивач здійснила виклик на лінію «102».

Позивач у відповідь на відзив подала свої пояснення, в яких спростовує доводи відповідача. Вона вказує на низку порушень з боку поліцейських під час оформлення матеріалів, а саме:

рішення про накладення стягнення було ухвалено поліцейськими без зустрічі з позивачем та без з`ясування обставин події.

Позивач стверджує, що не мала «завідомо» неправдивої інформації, оскільки їй було невідомо про місцеперебування дітей.

У відзиві відповідача відсутні докази, які підтверджували б умисел позивача.

Відповідач не надав суду відеозапис із нагрудної камери поліцейського Далакяна Т.А. , що, на думку позивача, є приховуванням доказів.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, а також врахувавши аргументи сторін, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 13 травня 2025 року поліцейськими було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1768174, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Підставою для притягнення до відповідальності став завідомо неправдивий виклик позивачем спеціальних служб.

Позивач стверджує, що її виклик не був завідомо неправдивим, оскільки вона не мала інформації про місцезнаходження учнів. Однак, суд вважає, що дії позивача слід розглядати в контексті загальної ситуації. Відповідачем надано копії колективних заяв від батьків учнів 6-А класу, датованих ще 19.03.2025 року, що свідчить про наявність тривалого конфлікту та відмови батьків від відвідування дітьми уроків позивача. Ця обставина дозволяє суду прийти до висновку, що позивач була обізнана про ймовірні причини відсутності дітей на уроці.

Крім того, згідно з відеоматеріалами, наданими відповідачем, шкільний офіцер СОБ Кучер А.В. , перебуваючи на території закладу, повідомила поліцейських про те, що діти не зникли, а знаходяться у кабінеті психолога. Позивач, звертаючись спочатку до шкільного офіцера, а потім викликаючи поліцію, мала можливість дізнатися про місцезнаходження учнів. Відмова офіцера СОБ надати розгорнуту інформацію є внутрішнім конфліктом освітнього закладу, який не є підставою для завідомо неправдивого виклику спеціальних служб. У даному випадку, виклик поліції, як крайній захід, був необґрунтованим, оскільки ситуація не несла прямої загрози життю та здоров`ю дітей.

Таким чином, суд вважає, що діяння позивача за своїм характером містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, оскільки були вчинені з прямим умислом.

Судом було досліджено положення ст. 183 КУпАП, яка передбачає відповідальність за завідомо неправдивий виклик спеціальних служб. Ключовим елементом цього правопорушення є умисел, тобто особа усвідомлює, що надана нею інформація не відповідає дійсності, але все одно здійснює виклик.

Позивач у своїй заяві вказує, що вона не знала, де перебувають учні. Проте, суд вважає, що перед тим, як викликати поліцію, позивач мала вичерпати всі доступні внутрішньошкільні засоби для з`ясування ситуації. Відсутність учнів на уроці є ситуацією, яка в першу чергу має вирішуватися в межах освітнього закладу, шляхом звернення до адміністрації школи або класного керівника. Виклик спеціальних служб, таких як поліція, у такій ситуації є крайнім заходом.

Позивач зазначила, що їй було відмовлено в допомозі шкільним офіцером, проте, це не є доказом того, що інформація, надана нею на лінію 102, була правдивою. Натомість, з матеріалів справи вбачається, що учні були у школі і не зникали, про що позивачу було повідомлено по телефону оператором 102 під час самого дзвінка. Проте, вона не скасувала виклик. Це свідчить про те, що вона, ймовірно, діяла не з метою пошуку учнів, а з метою привернення уваги до внутрішньошкільного конфлікту чи недоліків в організації освітнього процесу.

Таким чином, суд вважає, що твердження позивача про «зникнення» учнів не відповідає дійсності. Зазначена ситуація не потребувала втручання поліції, що підтверджується тим, що учні перебували в межах школи.

Щодо ненадання відеозапису з нагрудної камери поліцейського Далакяна Т.А., суд вважає, що інші надані докази, зокрема, відеозаписи з камер інших поліцейських та письмові пояснення сторін, є достатніми для повного та всебічного розгляду справи. Відсутність одного з доказів не може автоматично свідчити про неправомірність дій відповідача.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, доведений належними та допустимими доказами. Виклик поліції, здійснений позивачем, не був викликаний об`єктивною необхідністю, оскільки учні не зникали і перебували у безпеці. Позивач, будучи вчителем, усвідомлювала, що виклик спеціальних служб у такій ситуації є непропорційним заходом, який може ввести в оману та відволікти правоохоронців від реальних подій.

Посилання позивача на те, що вона діяла згідно з посадовими інструкціями та колективним договором, є недоречними, оскільки ці документи не дають їй право здійснювати завідомо неправдиві виклики. Навпаки, виклик поліції є окремим діянням, яке регулюється нормами КУпАП.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою. Поліцейські діяли в межах своїх повноважень, встановивши факт неправдивого виклику. Суд не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.2,5,7,183,245,251,252,254,256,268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 2,5,10,71-77,90,241,246,250,264 КАСУ суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Києві про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.О. Петренко