Справа № 280/5902/25
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

26 вересня 2025 року Справа № 280/5902/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійною фонду України в Запорізькій області (далі-відповідач), в якому позивач просить суд:

- Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 28.05.2025 № 98 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.03.1993 по 01.03.1994.

-Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 31 березня 2025 року згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Ухвалою судді від 14.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

21.07.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що відомості про трудову діяльність позивача в період з 01.03.1993 по 01.03.1994 зазначені в трудовій книжці з порушенням вимог Інструкції № 58, оскільки запис про звільнення з роботи графа 4 містить виправлення, а тому немає підстав для призначення пенсії за віком позивачу, оскільки, відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, оскільки право на таку пенсію мають особи, які досягли 60-річного віку та мають не менше 32 років страхового стажу, у той час як за позивачем зараховано лише 31 рік, 6 місяців і 4 дні. Тому, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представником позивача було подано відповідь на відзив відповідача, у якому підтримує позовні вимоги та просить задовольнити позов.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.05.2025 позивач подав заяву про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було відмовлено у призначенні пенсії від 28.05.2025 № 98 через незарахування до страхового стажу періоду роботи на підставі записів трудової книжки з 01.03.1993 по 01.03.1994, оскільки в наказі про звільнення має місце виправлення.

Позивач не погоджується з відмовою відповідача щодо призначення пенсії за віком, оскільки таким чином порушується його право на пенсійне забезпечення, передбачене Конституцією України та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Судом досліджено документи наявні у даній справі.

При вирішенні спору по суті суд виходить з зазначеного вище та викладеного нижче.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Так, з 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за № 58 (далі Інструкція № 58).

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції № 58).

Відповідно до пункту 2.4. Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Окрім того, такі приписи містяться в пункті 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за № 301 «Про трудові книжки працівників», зокрема, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Запис №10 у трудовій книжці позивача свідчить про прийняття 01.03.1993 позивача на роботу на підставі наказу № 1 від 01.03.1993, а запис № 11 підтверджує обставину звільнення 01.03.1994 за власним бажанням на підставі наказу № 253 від 01.03.1994.

Як положеннями Інструкції № 162 (чинної на момент внесення записів №№ 10, 11 у трудову книжку позивача), так і положеннями Інструкції № 58, передбачено засвідчення печаткою запису про звільнення працівника з роботи.

З аналізу трудової книжки позивача судом встановлено, що у записах у трудовій книжці про періоди роботи ОСОБА_1 немає виправлень, окрім як у наказі про звільнення за період роботи з 01.03.1993 по 01.03.1994.

При цьому, запис №11 про звільнення ОСОБА_1 з роботи додатково засвідчений печаткою із внесеними до неї відомостями про підприємство, де працював позивач, що відповідає вимогам Інструкції № 162.

Виправлення у трудовій книжці позивача в наказі про звільнення запису № 11 не може бути єдиною обставиною, яка б сама по собі свідчила про недостовірність такого запису та ставити під сумнів період трудової діяльності позивача з 01.03.1993 по 01.03.1994 в цілому.

Записи про період трудової діяльності позивача з 01.03.1993 по 01.03.1994 вчинені в трудову книжку одна за одною, в хронології зростання календарних дат і порядкових номерів запису. Між ними відсутні інші записи, які б могли поставити під сумнів у записі № 11 дату наказу про звільнення № 253 на сторінці 9 трудової книжки позивача. На сторінці 6 трудової книжки чітко та без виправлень зазначено дату запису № 11, що співпадає з датою наказу про звільнення за період роботи з 01.03.1993 по 01.03.1994, тому немає підстав ставити під сумнів цей запис.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 зазначено, що, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові Верховного суду від 11.05.2022 у справі № 120/1089/19-а, викладена правова позиція, суть якої полягає в тому, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах, за внесення яких вона не була відповідальна. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період роботи, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

При цьому, підсумовуючи судову практику, позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

Окрім того, ч. 1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Таким чином, при виникненні у відповідача сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, відповідач має право перевіряти достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Отже, витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу. У даному випадку відповідач таким правом не скористався, а перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною ним у постановах від 22.05.2018 у справі № 439/1148/17, від 03.10.2018 у справі № 235/2873/17, від 27.02.2018 у справі № 681/813/17, від 22.05.2018 у справі № 683/977/17, від 10.07.2018 у справі № 709/1360/17.

Особливу увагу суд звертає на те, що підставою для призначення пенсії є наявність законодавчо встановленого розміру страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Таким чином, недоліки оформлення трудової книжки не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови ОСОБА_1 у зарахуванні спірного періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, а факт зайнятості позивача з 01.03.1993 по 01.03.1994 підтверджений відповідними записами у трудовій книжці та засвідчений печатками із назвою підприємства.

Враховуючи вищенаведене, період роботи з 01.03.1993 по 01.03.1994 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача

Згідно зі ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове пенсійне страхування починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону№1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач, звернувся із заявою про призначенням пенсії 20.05.2025 набуцвши необхідного пенсійного віку (60 років 31.03.20205 ), не пізніше трьох місяців з досягнення пенсійного віку та має загальний страховий стаж більше 32 років (з урахуванням спірних періодів), а тому згідно із ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія їй має бути призначена призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку 31.03.20205.

Відтак, оскільки у даному випадку вирішення питання про призначення позивачу пенсії за віком не потребує встановлення додаткових обставин чи дослідження будь-яких документів, що відноситься до повноважень пенсійного органу, суд Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області вчинити дії, направлені на поновлення порушених ним прав позивача, а саме зарахувати до загального страхового стажу зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.03.1993 по 01.03.1994 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 31 березня 2025 року згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, слід враховувати, що відповідач, реалізуючи свої повноваження, має діяти в рамках закону, а не на свій розсуд.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з заявлених позовних вимог, положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б; ) від 28.05.2025 № 98 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.03.1993 по 01.03.1994 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 31 березня 2025 року згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова