Справа № 675/517/25
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 675/517/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Янішевська О.С.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

25 вересня 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Матохнюка Д.Б. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

Сторони в судове засідання не з"явились.

У зв"язку з технічними проблемами при підключенні учасників судового процесу до відеоконференції, представники позивача та відповідача подали заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною 2 статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови про відногофахівця відділу ОППР Шепетівського РУГУ ДСНС України у Хмельницькій області капітана служби ЦЗ Якимчука О.М. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ХМ №000343від 22березня 2025року ОСОБА_1 обвинувачується у тому, що 22 березня 2025 року о 18 год. 05 хв. на земельній ділянці з кадастровим номером :02:004:0006 поблизу АДРЕСА_1 , Ізяславської ТГ Шепетівського району ОСОБА_1 випалював залишки сухої рослинності, чим порушив п. 1 та п. 2 розділу ІІ Порядку випалювання сухої рослинності або її залишків, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів в Україні від 12 серпня 2021 року № 541, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за №1311/36933, дії ОСОБА_1 кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене ст. 77-1 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 3060 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач правомірно розглянув справу про адміністративне правопорушення щодо позивача та за результатом такого розгляду прийняв законну та обґрунтовану постанову. Суд зазначив, що у постанові про накладення адміністративного стягнення серії ХМ № 000343 від 22 березня 2025 року достовірно викладений зміст правопорушення, нормативно-правові акти України, норми яких порушено, вірно кваліфіковані дії особи, притягнутої до відповідальності. Розмір штрафу встановлено відповідно до санкції ч. 1 ст. 77-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при цьому суд звертає увагу, що штраф призначено у мінімальному розмірі.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірно висновку про необгрунтованість позовних вимог позивача.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційних скаргах, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Положеннями ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з статтею 77-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено відповідальність за випалювання стерні, луків, пасовищ, ділянок із степовою, водно-болотною та іншою природною рослинністю, рослинності або її залишків та опалого листя на землях сільськогосподарського призначення, у смугах відводу автомобільних доріг і залізниць, у парках, інших зелених насадженнях та газонів у населених пунктах без дотримання порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища (частина 1), а також за ті самі дії, вчинені в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду (частина 2).

Об`єктивна сторона полягає, зокрема, у вчиненні дій, спрямованих на випалювання сухої природної рослинності або її залишків без відповідного дозволу або з порушенням умов такого дозволу.

Суб`єктивна сторона цього правопорушення може характеризуватися у формі умислу або необережності.

Згідно з частиною 3 статті 27 Закону України «Про рослинний світ» та частиною 6 статті 39 Закону України «Про тваринний світ» випалювання сухої рослинності або її залишків без дотримання порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, забороняється.

Згідно зі статтею 223 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані із самовільним випалюванням рослинності або її залишків, порушенням встановлених законодавством вимог пожежної та техногенної безпеки, здійсненням суб`єктом господарювання господарської діяльності без декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства у сфері пожежної безпеки, порушенням встановлених законодавством вимог щодо утримання та експлуатації об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту, завідомо неправдивим викликом пожежно-рятувального підрозділу (частини), невиконанням законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, або створенням перешкод у їх діяльності, невиконанням приписів, розпоряджень та постанов посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту (статті 77, 77-1, 120, 175, 175-2, частини друга і третя статті 175-3 (у частині порушення встановлених законодавством вимог щодо утримання та експлуатації об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту, що призвело до неготовності їх використання за призначенням відповідно до законодавства), статті 183, 185-14, 188-8).

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право Головний державний інспектор України з нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки і його заступники, головні державні інспектори з нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення та їх заступники, старші державні інспектори України з нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки, державні інспектори з нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.

Отже, посадові особи відповідачів є уповноваженими особами на розгляд справи про адміністративні правопорушення і накладення адміністративних стягнень за ст. 771 КУпАП.

Порядок випалювання сухої рослинності або її залишків затверджений наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів в Україні від 12 серпня 2021 року № 541, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за № 1311/36933, та здійснюється відповідно до Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року №1417, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05березня 2015року за № 252/26697.

Відповідно до п. 2 розділу І Порядку випалювання сухої рослинності або її залишків затверджений наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів в Україні від 12 серпня 2021року №541,зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07жовтня 2021року за №1311/36933, випалювання залишків сухої рослинності - спалювання спеціально зібраного рослинного матеріалу у відведених для цього місцях.

За вимогами п. 1 розділу ІІ Порядку випалювання сухої рослинності або її залишків затверджений наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів в Україні від 12 серпня 2021 року № 541, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за № 1311/36933, випалювання сухої рослинності допускається виключно у випадку гасіння пожеж в екосистемах пожежно-рятувальними підрозділами (частинами) визначеними статтями 60-63Кодексу цивільного захисту України за рішенням керівника гасіння пожежі у відповідності до Статуту дій органів управління та підрозділів Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час гасіння пожеж, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 квітня 2018 року № 340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 липня 2018 року за №802/32254.

Як зазначено у п. 2 розділу ІІ Порядку випалювання сухої рослинності або її залишків затверджений наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів в Україні від 12 серпня 2021 року №541, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за № 1311/36933, випалювання залишків сухої рослинності допускається у наступних випадках:

для приготування їжі (у печі, на мангалі чи за допомогою іншого обладнання), обігріву оселі (дрова, хмиз, брикети);

у традиційно-культурних цілях (багаття на Івана Купала, тощо). Таке випалювання здійснюється за попереднім узгодженням місця та часу з органами місцевого самоврядування.

Забороняється проводити будь-які випалювання у вітряну погоду, окрім випалювання залишків сухої рослинності у закритих приміщеннях. Розпалювання багать для випалювання залишків сухої рослинності має проводитись у відповідності до Правил пожежної безпеки в Україні затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року №1417, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 року за №252/26697 та інших норм законодавства.

Згідно п. 1.20 Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року №1417, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 року за №252/26697, місця для розпалювання багать треба утримувати очищеними до верхнього шару ґрунту, облямовувати смугою очищеного ґрунту не менше 2,5 м завширшки і розміщувати на відстані не менше 30 м від будинків та споруд, 25 м - до стоянок автотранспорту, 50 м - до хвойного та 25 м - до листяного лісового масиву.

За вимогами п. 1.21 Правил пожежної безпеки в Україні затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року №1417, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 року за №252/26697, з метою обмеження розповсюдження вогню під час виникнення пожежі у наметовому таборі намети слід установлювати в 1-2 ряди з відстанню між ними та рядами не менше 2,5 м. Площа, яку займає одна група наметів, не повинна перевищувати 1000 м-2при відстані між групами не менше 15 м.

Позивач не заперечує того, що 22 березня 2025 року о 18 год. 05 хв. на земельній ділянці поблизу вул. Зеленої, 19, в с.Путринці, Ізяславської Територіальної громади Шепетівського району на відкритому багатті спалював сухі букети обрядових квітів. Позивач посилається на відсутність в його діях порушення, передбаченого ч. 1 ст. 77-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки, на його думку, це не являється випалюванням сухої рослинності.

З наданих суду відеозаписів судом першої інстанції встановлено, що на земельній ділянці, яка явно використовувалась для вирощування сільськогосподарських культур, оскільки земельна ділянка для житлової забудови огороджена парканом, наявне місце згарища та попіл, що свідчить про те, що на вказаному місці було багаття. При цьому вимоги п. п. 1. 20, 1.21 Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року № 1417, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 року за №252/26697, дотримані не були.

Відносно доводів позивача про накладення земельних ділянок для житлової забудови та для сільськогосподарського призначення одна на одну, суд вірно зазначив, що факт накладення можливо визначити лише при огляді спеціальних карт, тоді як на місцевості йде чітке відокремлення земель які використовуються для житлової забудови та земель, які використовуються для вирощування сільськогосподарських культур, тому саме по використанню земельної ділянки суд визначає, що багаття розташоване на землях сільськогосподарського призначення.

Варто зауважити, що діюче законодавство не робить виключень з приводу того, чи відноситься суха рослинність до предметів релігійного культу, чи до іншого, а сухі букети квітів, навіть освячені в ході релігійних обрядів, відносяться до сухої рослинності.

Отже, судовим розглядом підтверджується, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 77-1 КУпАП, оскільки доведено, що 22 березня 2025 року о 18 год. 05 хв. на земельній ділянці з кадастровим номером :02:004:0006 поблизу вул. Зеленої, 19, в с.Путринці, Ізяславської Територіальної громади Шепетівського району ОСОБА_1 випалював залишки сухої рослинності, чим порушив п. 1 та п. 2 розділу ІІ Порядку випалювання сухої рослинності або її залишків, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів в Україні від 12 серпня 2021 року № 541, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за № 1311/36933.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у постанові про накладення адміністративного стягнення серії ХМ № 000343 від 22 березня 2025 року достовірно викладений зміст правопорушення, нормативно-правові акти України, норми яких порушено, вірно кваліфіковані дії особи, притягнутої до відповідальності. Розмір штрафу встановлено відповідно до санкції ч. 1 ст. 77-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Щодо доводів скаржника про те, що в оскаржуваній постанові не зазначено всіх обставин справи, колегія суддів зазначає, що окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності оскаржуваної постанови і, як наслідок, про її скасування.

Разом з тим, пункт 1 статті 247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У контексті наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

У такому випадку, якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог закону, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 (провадження №К/9901/50453/18) та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року по справі справа №826/15341/15 (провадження №К/9901/19896/18).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач правомірно розглянув справу про адміністративне правопорушення щодо позивача та за результатом такого розгляду прийняв законну та обґрунтовану постанову серії ХМ № 000343 від 22 березня 2025 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 77-1 КУпАП.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Щодо інших доводів скаржника, зазначених у апеляційній скарзі, колегія суддів, згідно ч. 2 ст. 6 КАС України застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 липня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Матохнюк Д.Б. Граб Л.С.