Справа № 340/1126/25
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 340/1126/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Пасічник Ю.П.) в адміністративній справі №340/1126/25 за позовом Кропивницького апеляційного суду до Управління Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги/попередження,-

ВСТАНОВИВ:

19.02.2025 Кропивницький апеляційний суд звернувся до суду з позовом до Управління Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області, у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача №041108-15/2942-2024 від 05.12.2024 про усунення порушень, встановлених ревізією.

- визнати протиправними та скасувати попередження відповідача №041108-15/2926-2024 від 05.12.2024 про неналежне виконання бюджетного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що враховуючи норми чинного законодавства про державний фінансовий контроль, відповідач не наділений повноваженнями здійснювати контроль за фінансово-господарською діяльністю позивача, застосовати до нього будь-які заходи впливу, а також тлумачити норми законодавства про судоустрій і статус суддів та ставити вимогу про повернення виплачених сум коштів, які є частиною посадового окладу судді. Так висновки акта ревізії стосовно недотримання позивачем вимог частини 4 статті 135 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" є безпідставними, оскільки законом прямо не передбачено, що до судді, тимчасово відстороненого від здійснення правосуддя, не застосовується частина 4 ст. 135 Закону №1402-VIII, тому посадові особи позивача не мають нести відповідальність за нарахування та виплату судді регіонального коефіцієнту, що був складовою затвердженого посадового окладу судді.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року позов задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що відповідач не наділений повноваженнями здійснювати контроль за фінансово-господарською діяльністю позивача, а встановлене порушення щодо нарахування суддівської винагороди судді тимчасово відстороненого від здійснення правосуддя, із застосуванням рнгіонального коефіцієнту, вважає не спростованим. Висновки перевіряючих з цього порушення підтверджуються судовими рішеннями суду касаційної інстанції.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні. У відзиві зазначено, що правова позиції Кропивницького апеляційного суду щодо відсутності повноважень у відповідача на здійснення перевірки (ревізії) викладена у позовній заяві. Відносно тверджень відповідача, щодо неврахування Кропивницьким апеляційним судом ч. 4 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при нарахуванні та виплаті судді Гончару В.М. суддівської винагороди у період його відсторонення від здійснення правосуддя, зазначено, що ці доводи дублюють висновки Акта ревізії. В свою чергу вичерпне обґрунтування позиції позивача з цього спірного питання були зазначені як у позові так і запереченнях за результатами проведеної перевірки.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами відповідача, відповідно до Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на ІІІ квартал 2024 року та направлень від 26.08.2024 №210, від 13.09.2024 №233, було провело ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Кропивницького апеляційного суду за період з 01.01.2022 по 31.07.2024, за результатами якої складений акт від 25.10.2024 №041108-20/9, підписаний позивачем із запереченнями (а.с.36-39, 60-61, 78-176).

06.11.2024 позивач подав у письмовому вигляді заперечення до акта ревізії (а.с.31-35).

26.11.2024 відповідачем затверджено висновки на заперечення, згідно яких останні не були прийняті (а.с.40-59).

04.12.2024 відповідач сформував попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства №041108-15/2926-2024 (а.с.62).

05.12.2024 відповідач сформував вимогу про усунення порушень, встановлених ревізією №041108-15/2942-2024 (а.с.63-64).

Вважаючи вимогу та попередження протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов до висновку про відсутність у відповідача повноважень на здійснення контрольних функцій відносно позивача, оскільки останній не є підконтрольним об`єктом органів державної контрольно-ревізійної служби України.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції про задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя (стаття 130).

Ураховуючи вказані норми Конституції України, суд зазначає, що органи судової влади та професійні судді, як носії цієї влади, є незалежними. Конституцією України встановлюються гарантії такої незалежності, а особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, закріпленої у статті 126 Конституції України. Суди не є підприємствами чи установами, які входять до сфери управління Державної судової адміністрації України, а є юридичними особами публічного права.

Приписами статті 1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII) передбачено, що судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом.

Частиною 3 статті 17 Закону №1402-VIII встановлено, що систему судоустрою складають: місцеві суди, апеляційні суди, Верховний Суд.

Єдність системи судоустрою забезпечується: фінансуванням судів виключно з Державного бюджету України.

Суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частина 1 статті 18 Закону).

Відповідно до частин першої та другої статті 146 Закону №1402-VIII держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів відповідно до Конституції України. Забезпечення функціонування судової влади передбачає окреме визначення у Державному бюджеті України видатків на утримання судів не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону. Видатки на утримання судів визначаються з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Нормами частин першої-третьої статті 148 Закону №1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: 1) Верховний Суд щодо фінансового забезпечення його діяльності; вищий спеціалізований суд щодо фінансового забезпечення його діяльності; 2) Державна судова адміністрація України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України; 3) Вища рада правосуддя щодо фінансового забезпечення її діяльності.

Згідно частини четвертої статті 148 Закону №1402-VIII функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, апеляційної палати вищого спеціалізованого суду, а також у цілому щодо апеляційних, місцевих судів (частина 5).

Частиною восьмою статті 148 Закону №1402-VIII встановлено, що контроль за додержанням вимог цього Закону щодо фінансування судів здійснюється у порядку, встановленому законом.

Конституційний Суд України від 27.10.2020 №13-р/2020 у справі за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про запобігання корупції», Кримінального кодексу України виснував про те, що реалізація принципу незалежності судової гілки влади полягає насамперед у відособленості її від інших гілок державної влади, а це означає формування самостійної, автономної й самоуправлінської судової системи поза структурами законодавчої та виконавчої гілок влади.

Так, відповідно до позиції Конституційного Суду України у зазначеному вище рішенні будь-які форми та методи контролю у виді перевірок, моніторингу тощо функціонування та діяльності судів повинні реалізовуватись лише органами судової влади та виключати створення таких органів у системі як виконавчої, так і законодавчої влади.

На законодавчому рівні повинні бути створені такі взаємовідносини, які виключали б невиправданий тиск, вплив чи контроль з боку виконавчої або законодавчої влади на судову владу та запобігали б виникненню нормативного регулювання, яке дасть змогу на законодавчому рівні контролювати органи судової влади, а також суддів при здійсненні ними функцій і повноважень, що призведе до втручання у діяльність судової влади та посягання на її незалежність, закріплену в Основному Законі України.

У підсумку Конституційний Суд України у рішенні від 27.10.2020 №13-р/2020 наголосив на тому, що створюючи відповідні органи, запроваджуючи відповідальність (санкції), окремі види контролю, законодавець повинен виходити з принципів незалежності судової влади, невтручання у діяльність судів та суддів.

Повноваженнях Державної аудиторської служби України для здійснення державного фінансового нагляду з питань фінансово-господарської діяльності підконтрольних установ визначаються Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26 січня 1993 року № 2939-XII (далі Закон №2939-XII).

Статтею 2 Закону №2939-XII передбачено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Зі змісту зазначеного положення Закону №2939-ХІІ слідує, що в останньому закріплено вичерпний перелік підконтрольних Держаудитслужбі України установ. Серед вказаного переліку судові органи відсутні.

За приписами пункту 3 Постанови №43 основними завданнями Держаудитслужби є: реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів; надання в передбачених законом випадках адміністративних послуг.

У розумінні підпункту 2 пункту 4 Постанови №43 Держаудитслужба здійснює контроль у міністерствах, інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах, суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належать суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, установах, організаціях, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують державне чи комунальне майно; суб`єктах господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим в кримінальному провадженні.

Тобто, Законом № 2939-ХІІ та вказаною Постановою визначений вичерпний перелік підконтрольних відповідачу установ, серед яких суди відсутні.

Таким чином, враховуючи положення Закону № 2939-ХІІ та приписів п.3 та пп.2 п. 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2016 року №43, яким також визначено вичерпний перелік підконтрольних відповідачу установ, серед яких суди відсутні, судом першої інстанції обґрунтовано наголошено, що чинне законодавство надає право Держаудитслужби виконувати свої повноваження відносно органів виконавчої влади, яка є окремою гілкою влади згідно із Конституцією України, і той же час не уповноважено здійснювати контрольні заходи стосовно судової гілки влади, стосовно діяльності якої в Україні діє спеціальне законодавство.

Про обґрунтованість таких висновків суду першої інстанції також може свідчити внесення змін Законом України №4042-ІХ до ст. 7 Закону України «Про Рахункову палату» щодо повноважень Рахункової палати .

Відтак, зважаючи на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини цієї справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову.

Оскільки оскаржені рішення відповідача були скасовані судом з підстав встановлення порушення процедури проведення перевірки, і ці підстави є самостійними і достатніми, з цих підстав іншим доводам, викладених в позові, суд не надавав оцінку, а отже колегія суддів не перевіряє обґрунтованість оскаржених рішень відповідача по суті.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року в адміністративній справі №340/1126/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак