Справа № 580/1094/25
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1094/25 Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ТРОФІМОВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Сорочка Є.О., Коротких А.Ю.

за участі секретаря Дудин А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому з урахуванням уточнення просила визнати протиправним та скасувати протокольне рішення засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11.10.2024 №235/168 у частині призначення ОСОБА_4 частки одноразової грошової допомоги в сумі 3 750 000 грн 00 коп у зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 .

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт зазначив, що ОСОБА_4 , не є зачатим за життя загиблого ОСОБА_5 (не є біологічним батьком дитини), не є усиновленим ОСОБА_5 . Міністерство оборони України порушило п. 4.3 Розділу IV Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 45, а саме на підставі витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян не перевірили документи, що підтверджують родинні зв`язки загиблого (померлого) з заявниками, в тому числі встановлення усиновлення. У витязі з ДРАЦСГ про внесення змін до актового запису цивільного стану, а саме графа «Відомості щодо усиновлення» (стор. 4 витягу), зазначено: «Дійсне, усиновитель (вона): ОСОБА_3 . Графа «Відомості щодо усиновлення» у записах про батька відсутня. Відтак, єдиним усиновителем дитини є ОСОБА_3 . Апелянт зазначив, що відповідач, у своєму рішенні що оскаржується протиправно визначив статус ОСОБА_4 - син.

Представником позивача подано до суду додаткові докази, які він просив врахувати при ухваленні рішення, а саме постанову Верховного Суду та відповідь ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 проходив військову службу у Збройних Силах України та загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання обов`язків військової служби, під час дії воєнного стану.

25.06.2024 у зв`язку з загибеллю військовослужбовця ОСОБА_5 , до начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою звернулись: дружина померлого ОСОБА_3 (свідоцтво про одруження від 05.04.2022) від себе та як законний представник малолітнього сина ОСОБА_4 (свідоцтво про народження), мати ОСОБА_1 , батько ОСОБА_2 (а.с.74-74).

Після відповідного оформлення, документи про виплату одноразової грошової допомоги ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 із відповідними висновками направлені до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для подальшого їх подання на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом від 11.10.2024 №235/168, призначено батьку, матері, дружині та малолітньому ОСОБА_4 належні їм частки одноразової грошової допомоги, а саме по 1/4 частини від 15 000 000 грн.

Вважаючи протиправними дії відповідача в частині призначення малолітньому ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги у розмірі 3 750 000,00 грн, позивачка звернулась до суду.

Спір виник щодо права на одержання одноразової грошової допомоги малолітнім ОСОБА_4 , який перебував на утриманні загиблого військовослужбовця, але не був його сином чи усиновленим.

Згідно з положеннями ст. 41 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

У ч. 9 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 р. №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», статті 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзаців другого - восьмого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 28.06.2023 № 3161-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 2 Постанови № 168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст. 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Стаття 16-1 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на момент виникнення права на виплату одноразової грошової допомоги) визначає, що у випадках, зазначених у пп. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Отже, ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ не передбачає спеціального поняття ані для "члена сім`ї", ані для "утриманця", а є відсилочною - відсилає до норм Сімейного кодексу України - для встановлення статусу члена сім`ї, та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» - для визначення кола утриманців.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон №2262-XII) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

За змістом положень ст. 31 Закону №2262-XII члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що статус утриманця у розумінні ст. 31 Закону № 2262-XII та, відповідно, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги згідно зі ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ, мають виключно члени сім`ї загиблого, які на час його смерті перебували на його утриманні або отримували постійну та основну допомогу, яка забезпечувала їх існування.

Поняття членів сім`ї визначається відповідно до положень Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Вирішальним питанням у цій справі є з`ясування наявності у ОСОБА_4 правового статусу дитини загиблого військовослужбовця - ОСОБА_5 , або приналежності неповнолітнього до члена сім`ї такого військовослужбовця, перебування на його утриманні, як необхідних умов для виникнення у позивача права на одержання одноразової грошової допомоги у розумінні ст.16-1 Закону №2011-XII.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були подружжям.

26 жовтня 2021 року ОСОБА_3 призначено опікуном дитини - ОСОБА_6 , який проживав разом із подружжям.

30 листопада 2023 року Костянтинівською міською військовою адміністрацією надано висновок про доцільність усиновлення ОСОБА_5 та ОСОБА_3 дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та відповідність інтересам дитини.

18 грудня 2023 року подружжя звернулося до суду із заявою про усиновлення, проте ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 загинув.

22 січня 2024 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у справі

про усиновлення № 233/7858/23 вирішив оголосити ОСОБА_3 усиновителем та записати матір`ю малолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Батьком дитини вирішено записати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який на дату ухвалення оскаржуваного рішення загинув на фронті.

Вказане рішення оскаржено ОСОБА_1 .

Разом з тим, постановою Дніпровського апеляційного суду від 6 листопада 2024 року у справі № 233/7858/23 залишено без змін рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2024 року.

25.06.2024 ОСОБА_3 , як законний представник малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_10 із заявою про призначення ОГД у зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що протокольне рішення Комісії від 11.10.2024 № 235/168 про призначення ОСОБА_4 частки одноразової грошової допомоги у сумі 3 750 000 грн у зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 було прийнято на підставі:

- висновка ІНФОРМАЦІЯ_11 , в якому зазначена інформація про осіб, які мають право на призначення та виплату ОГД у зв`язку з загибеллю ОСОБА_5 ;

- доповіді ІНФОРМАЦІЯ_11 від 12.07.2024 № 981/9/1/10471 про результати проведеної роботи щодо встановлення осіб, які можуть звернутися за ОГД;

- заяви про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 від 25.05.2024 з доданими документами, зокрема, свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 23.04.2024, видане Добропільський відділом ДРАЦС.

Також судом встановлено, що згідно довідки Головного управління ПФУ в Полтавській області № 434/0203-10 від 26.12.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області як отримувач пенсії в разі втрати годувальника згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 за загиблого ОСОБА_5 .

Колегія суддів вважає, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт перебування ОСОБА_4 на утриманні у загиблого військовослужбовця, а отже неповнолітній ОСОБА_4 має право на отримання одноразової грошової допомоги.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що в даній справі не є предметом оскарження документи, що слугували передумовою прийняття рішення Комісією від 11.10.2024 №235/168.

В матеріалах справи відсутні копії адвокатських запитів до цих суб`єктів владних повноважень, їх відповідей та/або відповідних рішень за результатом адміністративного чи судового оскарження.

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем було дотримано процедуру під час ухвалення протокольного рішення засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11.10.2024 №235/168.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, обґрунтовано прийняла рішення від 11.10.2024 №235/168 у частині призначення ОСОБА_4 частки одноразової грошової допомоги в сумі 3 750 000 грн 00 коп у зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 .

Щодо долучених до матеріалів справи копії постанови Верховного Суду та відповіді ТЦК, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 5 ст.308 КАС України Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що вказані докази не були підставою позову у даній справі та не існували на момент постановлення судом першої інстанції рішення по суті позовних вимог, в той час, як суд апеляційної інстанції здійснює перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції на момент його постановлення, переглядаючи справу за наявними у ній і додатково поданими доказами.

Таким чином вказані докази не можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції та мати наслідком скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 24.09.2025.

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Коротких А.Ю.