Справа № 140/4387/25
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року ЛуцькСправа № 140/4387/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), відповідно до якого просив суд:

1) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у нездійсненні нарахування та виплати поточної індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження нею військової служби з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, згідно з «Порядком проведення індексації грошових доходів населення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

2) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 поточну індексацію грошового забезпечення за період проходження нею військової служби з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, згідно з «Порядком проведення індексації грошових доходів населення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, з урахуванням виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;

3) визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 щомісячної індексації різниці грошового забезпечення за період проходження нею служби з 01 листопада 2019 року по 31 грудня 2022 року, розрахованої відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 із застосуванням березня 2018 року як місяця підвищення доходу;

4) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 індексацію різницю грошового забезпечення за період проходження нею служби з 01 листопада 2019 року по 31 грудня 2022 року, розрахувавши її відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;

5) визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не проведенні нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовця: щомісячних основних види грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходженням нею військової служби з 30 січня 2020 року по 28 березня 2025 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, а саме:

· з 30.01.2020 по 31.12.2020 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року;

· з 01.01.2021 по 31.12.2021 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року;

· з 01.01.2022 по 11.11.2022 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року;

· з 14.11.2022 по 31.12.2022 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року;

· з 01.01.2023 по 31.12.2023 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року;

· з 01.01.2024 по 04.10.2024 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01 січня 2024 року;

· з 01.01.2025 по 28.03.2025 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01 січня 2025 року;

6) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок грошового забезпечення: щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 , виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704:

· за період проходження військової служби від 30 січня 2020 по 31 грудня 2020 року - із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2020 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;

· за період проходження військової служби від 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2021 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»;

· за період проходження військової служби від 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2022 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»;

· за період проходження військової служби від 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2023 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»;

· за період проходження військової служби від 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2024 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»;

· за період проходження військової служби від 1 січня 2025 року по 28 березня 2025 року - із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2025 року за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»;

та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44»;

7) визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо невключення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого обчислена одноразові грошові допомоги для оздоровлення за 2015-2017 роки - поточної індексації розрахованої із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року;

8) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразових видів грошового забезпечення а саме: грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2027 рік, - з урахуванням у їхньому складі місячного грошового забезпечення для визначення їхнього розміру поточної індексації грошового забезпечення, розрахованої із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року , враховуючи раніше виплачені суми, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44;

9) визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невідбуту нею додаткову оплачувану соціальну відпустку, як матері двох дітей віком до 15 років, за період служби за 2019, 2020 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки , всього за 70 днів;

10) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану нею додаткову оплачувану соціальну відпустку, як матері двох дітей віком до 15 років, за період служби за 2019, 2020 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки, всього за 70 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 28 березня 2025 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 . Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №23-РС від 27.03.2025 (по стройовій частині), позивача було виключено із списків особового складу військової частини. Зазначає, що відповідач не нарахував на не виплатив поточну індексацію грошового забезпечення за період служби з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року у належному йому розмірі - ненарахував на не виплатив поточну індексацію різницю (так звану фіксовану індексацію) грошового забезпечення, не врахував таку індексацію - різницю під час здійснення при звільненні нарахування, в тому числі - компенсації за невикористану основу щорічну відпустку, а також, невірно розрахував розмір одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Вважає, що відповідач не провів з ним повного та остаточного розрахунку щодо виплати йому грошового забезпечення у належному розмірі.

Представником позивача в інтересах позивача було подано заяву до відповідача з проханням провести перерахунок грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 по 05.07.2018, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня кожного нового року, однак відповідачем відмовлено у перерахунку грошового забезпечення.

З наведених підстав представник позивача просила позов задовольнити.

Ухвалою судді від 05.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.

Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Інші заяви чи клопотань по суті справи від сторін не надходили.

Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходила військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 з 31.03.2015 по 27.03.2025.

На звернення представника позивача, щодо проведення індексації та проведення перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 по 03.03.2025, а також грошової допомоги на оздоровлення, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня кожного нового року, відповідач перерахунку та виплат не провів.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати вищевказаних виплат, представник позивача звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3 статті 9 Закону №2011-XII).

Щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплатити Позивачу поточну індексацію грошового забезпечення за період проходження ним військової служби з 01.12.2015 по 28.02.2018, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, то суд вважає, що дана вимога підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення (постанови Верховного Суду від 19.07.2019 у справі №240/4911/18, від 07.08.2019 у справі №825/694/17, від 20.11.2019 у справі №620/1892/19).

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (постанова Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №206/4411/16-а).

Відповідно до ст. 1 Закону України від 03.07.1991 №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Перелік об`єктів індексації установлений частиною першою статті 2 Закону №1282-ХІІ, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

До таких об`єктів індексації в силу абзацу 4 ч. 1 ст. 2 Закону №1282-ХІІ, належить оплата праці (грошове забезпечення).

Межі індексації визначені частиною шостою статті 2 Закону №1282-ХІІ, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 3 Закону №1282-ХІІ, передбачено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Підстави для проведення індексації визначені статтею 4 Закону №1282-ХІІ.

У первинній редакції ч.1. ст. 4 цього Закону передбачала, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Надалі до цієї норми були внесені зміни Законом України від 24.12.2015 №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав законну силу 01.01.2016.

Тож з 1 січня 2016 року за правилами частини першої статті 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Інші положення статті 4 цього Закону з 2005 року й дотепер залишилися незмінними.

Зокрема, ч. 2 ст. 4 Закону №1282-ХІІ передбачає, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Згідно з ч.3 ст. 4 Закону №1282-ХІІ, для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч.4. ст. 4 Закону №1282-ХІІ підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з п. 1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою КМУ №1078 від 17.07.2003, далі - Порядок №1078, (у редакції, чинній до 02.04.2021), цей акт визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пунктом 1 Порядку №1078 (у редакції, чинній після 02.04.2021), визначено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пункт 1-1 Порядку №1078, загалом дублює приписи статей 3, 4 Закону №1282-ХІІ, деталізуючи відповіді на питання про те, коли проводиться індексація.

Так, пунктом 1-1 Порядку №1078 встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01.01.2016). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

За змістом абзацу 5 пункту 2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців.

Абзаци 2, 4 п. 4 Порядку №1078, деталізують межі індексації, які законодавець обумовив в частині шостій ст. 2 Закону №1282-ХІІ.

Так, абзац 2 пункту 4 Порядку №1078 визначає, що оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Натомість абзац 4 п. 4 Порядку №1078, установлює, що частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Питання про те, як саме визначається сума індексації, регулювалося абзацом 6 пункту 4 Порядку №1078, а з 15.03.2018 було врегульоване абзацом 5 цього ж пункту, норми яких є тотожними і передбачають, що сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пункт 5 Порядку №1078 застосовується з 01.01.2016 у новій редакції, на підставі постанови Уряду від 09.12.2015 №1013.

Абзац 1 п. 5 Порядку №1078 у вказаній редакції передбачав, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Цей же абзац діяв з 15.03.2018 до 01.04.2021 у редакції постанови Уряду від 28.02.2018 №141 і встановлював, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Цей же абзац діяв з 02.04.2021 у редакції постанови Уряду від 31.03.2021 №278 і встановлював, що у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Абзац 2 пункту 5 Порядку №1078 застосовується з 01.12.2015 дотепер у редакції постанови Уряду від 09.12.2015 №1013 і передбачає, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Абзац 3 пункту 5 Порядку №1078 застосовувався з 01.12.2015 у редакції постанови Уряду від 09.12.2015 №1013 і передбачав, що сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 застосовується з 01.12.2015 дотепер у редакції постанови Уряду від 09.12.2015 №1013 і встановлює таке правило:

- якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Абзац 5 пункту 5 Порядку №1078 застосовувався з 01.12.2015 до 01.04.2021 у редакції постанови Уряду від 09.12.2015 №1013 і передбачав, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати.

У разі, коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення, враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.

Абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 діяв з 01.12.2015 у редакції постанови Уряду від 09.12.2015 №1013 і передбачав, що до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Пункт 10-2 Порядку №1078 був викладений у новій редакції на підставі постанови Уряду від 09.12.2015 №1013.

У цій редакції пункт 10-2 Порядку №1078 застосовувався з 01.12.2015 до 01.04.2021 та передбачав, що для працівників, яких було переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також, переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також, для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Цей же абзац діяв з 02.04.2021 у редакції постанови Уряду від 31.03.2021 №278 і встановлював, що для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби) для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького

складу, посадова особа митної служби.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Перелік одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил затверджено Додатком 25 до Постанови №1294.

Згідно з абзацом 5 пункту 5 Порядку №1078 у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

В свою чергу, схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена Постановою №1294, яка набрала чинності з 01 січня 2008 року.

Отже, з набранням чинності Постановою №1294 відбулись зміни розміру тарифних ставок (посадових окладів) відповідних категорій військовослужбовців.

Згідно із пунктом 14 Порядку №1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Відповідно до роз`яснення Мінсоцполітики від 08 серпня 2017 року №48/о/66-17 на запит ДФ Міноборони від 18 липня 2017 року №248/3/9/1/863 зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.

У роз`ясненні Мінсоцполітики від 18 квітня 2018 року №28/о/66-18 вказано, що у разі зростання грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без підвищення посадового окладу, сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового забезпечення.

Зі змісту роз`яснення Мінсоцполітики від 09 лютого 2005 року №024-106 вбачається, що зміна розміру премії за рахунок фінансових можливостей підприємства не є підставою вважати місяць базовим, при розрахунку індексу для проведення індексації.

Таким чином, визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01 січня 2008 року та втратила чинність 01 березня 2018 року у зв`язку з прийняттям наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року №90 «Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України».

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.

Підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося.

Відтак, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивачки за спірний період (згідно Порядку №1078, що вступив в силу з 01.12.2015) до березня 2018 року.

Зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась лише з 01.03.2018 у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Це стало підставою для зміни місяця підвищення (базового місяця) у цілях нарахування індексації військовослужбовцям на березень 2018 року.

Абзац 1 пункту 1 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) передбачає, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пункт 2 статті 9 цього Закону встановлює, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзац 2 пункту 3 статті 9 Закону №2011-XII передбачає, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, що був чинним до 07.06.2018, затверджено «Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі - Інструкція №260). Згідно з п. 1.9. Інструкції №260, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий. Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. Виходячи з наявного фонду грошового забезпечення в кошторисі Міністерства оборони України, за рішенням Міністра оборони України грошове забезпечення за грудень може бути виплачене в грудні.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові 20 квітня 2022 року (справа №420/3593/20 провадження №К/9901/38673/21) вказав, що згідно з пунктом 10-2 Порядку №1078 для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.

Аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави Верховному Суду дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації. Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців. Відповідно до пункту 13 указаної Постанови вона набрала чинності з 01.01.2008.

Верховний Суд вказав, що посадовий оклад позивача, який йому виплачувався за період служби, встановлений із січня 2008 року та не змінювався. Він змінився лише в березні 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців

Адвокатом позивача подано 04.04.2025 адвокатський запит за вих. №01-37(А.З.) до відповідача стосовно надання інформації про здійснення нарахування та виплату позивачці поточної індексації грошового забезпечення з 1 січня 2015 року по 28 лютого 2018 року та надання інформації про здійснення нарахування та виплату індексації різниці грошового забезпечення та про надання документів.

17.04.2025 надано відповідь від 10.04.2025 №784ЮЧ, також, були надані картки її особового рахунку військовослужбовця за 2015-2025 роки. Також у листі відповідач пояснив, чим саме він обґрунтовує свою бездіяльність щодо розміру грошового забезпечення.

Згідно з п. 10-2 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затверджених постановою КМУ від 17.07.2003 р. №1078. (далі - Порядок №1078), для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також, переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.

Аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави вважати, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Постановою КМУ від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», було затверджено Схеми посадових окладів військовослужбовців. Відповідно до п. 13 вищевказаної Постанови, вона набрала чинності з 01.01.2008.

Вищевказана Постанова КМУ №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», діяла до дати набрання чинності постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, якою було встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01.03.2018.

З 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року жодні нормативно правові акти КМУ про підвищення посадового окладу не приймалися і посадовий оклад позивачки не змінювався та становив 530 грн. під час перебування на посаді молодшого спеціаліста СЗІ та молодшого спеціаліста, а під час перебування на посаді начальника служби ОДТ її посадовий оклад становив 730 грн, що вбачається із її особистих карток за 2015- 2018 роки.

Крім цього, згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.07.2019 у справі №240/4911/18, від 07.08.2019 у справі №825/694/17, від 20.11.2019 у справі №620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.01.2022 у справі №400/1118/21, від 19.05.2022, №380/11904/21 та в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), має бути судом врахована при вирішенні даного спору.

При вирішенні питання щодо індексації, варто субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, вимог ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» №2017-ІП, ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ та норм Порядку №1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 03.04.2019 у справі №638/9697/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.03.2020 у

справі №820/5286/17.

Також необхідно наголосити, що такий висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 06.02.2019 у справі №522/2738/17, оскільки, питання індексації не було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі №522/2738/17.

Починаючи з січня 2015 до початку 2018 року, Міністерство оборони України не здійснювало нарахування індексації, мотивуючи це тим, що відсутні відповідні кошти.

Проте така позиція є неправомірною, адже, державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, незалежно від форми власності (ч. 2 ст. 19 ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Верховний Суд у постанові від 16.04.2020, проголошеній у справі №822/3307/17 вказав, що не нарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування є протиправною, тому задовольнив вимогу позивача щодо стягнення індексації за період з 1 липня 2015 року до 1 серпня 2017 року у зв`язку з її не нарахуванням та невиплатою під час проходження ним військової служби.

Суд зазначив, що сума індексації є складовою грошового забезпечення і підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі №825/1832/17 від 23.10.2019. Суд у цьому разі покликався на рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Кечко проти України», де мало місце порушення ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. ЄСПЛ зауважив, що реалізація права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на чинних нормативно-правових актах, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Отже, відповідно до положень Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування позивачці ОСОБА_1 поточної індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року включно.

Щодо позовної вимоги про перерахунок грошового забезпечення (посадового окладу та окладу за військове звання) без застосування прожиткового мінімуму станом на 1 січня календарного року.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням:

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагорода, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п. 2 Розділу І наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням та надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди та допомоги.

Згідно п. 1 Розділу ХХІІІ наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно п. 1 Розділу XXIV наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою з 1 січня 2018 року затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та схеми тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, додаткові види грошового забезпечення та розміри надбавки за вислугу років.

Зокрема, пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704 (в редакції від 30.08.2017), було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1. 12, 13, 14.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 встановлено на рівні 1762 грн.

Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року. №704 та Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», відповідачем станом на 01.01.2018 рік, було встановлено основні та додаткові види грошового забезпечення, які і виплачувались позивачу з 01.01.2018 по 28.03.2025.

21.02.2018 пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року. №103 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» було внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються, а саме:

« 3. У постанові Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (Офіційний вісник України, 2017 р., №77, ст. 2374; 2018 р.. №4. ст. 165): 1) пункт 4 викласти в такій редакції:

« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р.. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 «.

Зазначеними змінами Кабінет Міністрів України звузив зміст та обсяг існуючих прав військовослужбовців, оскільки, унеможливив щорічний перерахунок грошового забезпечення зі зміною розміру прожиткового мінімуму, який визначається щорічно законом України про державний бюджет на відповідний рік.

Згідно ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а згідно ст. 58 - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

29.01.2020 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким по суті було внесенні зміни до Постанови КМУ №704 та визначено проводити розрахунок посадового окладу виходячи з прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018.

За приписами ч. 2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Після набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, тобто, з 30.01.2020, набула чинності попередня редакція пункту 4 Постанови №704, яка була чинною до внесення змін Постановою №103 та яка визначає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з Додатками 1,12,13,14, тобто без прив`язки саме до 2018 року.

Слід зазначити, що пунктом 3 розділу 11 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIІІ визначено: «Установити, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом, не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій».

Оскільки, пункт 3 розділу 11 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIІІ не втратив чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 Постанови КМУ №704, у редакції до внесення змін Постановою КМУ №103, то правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням із використанням норми «але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на І січня календарного року», тобто, застосування величини мінімальної заробітної плати підстав, немає.

З огляду на зазначене, позивач вважає, що згідно з Постановою КМУ №704, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

На підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 та приписів ч. 2 ст. 265 КАС України, саме з 30.01.2020 змінився нормативно-правовий підхід, та військовослужбовці знову отримали право на збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військове звання, а отже і грошового забезпечення, у зв`язку зі зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 рік встановлено на рівні 1720 грн., законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» - станом на 01.01.2019 встановлено на рівні 1921 грн, законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» - станом на 01.01.2020 - 2102 грн, законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» - станом на 01.01.2021 - 2270 грн, законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» - станом на 01.01.2022 - 2481 грн, законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» - станом на 01.01.2023 - 2684 грн, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» - станом на 01.01.2024 - 2920 грн, Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» - станом на 01.01.2025 - 3028 грн.

Від 01 січня 2018 року до 28 березня 2025 року розмір грошового забезпечення, позивачки, який їй йому нараховано з прожиткового мінімуму станом на 1 січня 2018 року 1762 грн. та фактично виплачувався відповідачем, не змінювався.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 р. №704 та законів України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік», грошове забезпечення позивача у зв`язку зі зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року, за період з 30.01.2020 по 28.03.2025, підлягає перерахунку та доплати різниці від фактично виплачених розмірів у наступному порядку та розмірах:

- за період 30.01.2020 -31.12.2020 - із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020 згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- за період 01.01.2021--31.12.2021 - із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021 згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- за період 01.01.2022-31.12.2022 - із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- за період 01.01.2023 - 31.12.2023 - із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- за період 01.01.2024 31.12.2024- із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- за період 01.01.2025 - 28.03.2025 - із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2025 згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.

Для усунення допущеного відповідачем порушення при обрахуванні грошового забезпечення та відновлення порушеного права позивачки на належну їй заробітну плату, позивачка вважає, що необхідно саме судовим рішенням зобов`язати відповідача вчинити наступні дії:

- нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення військовослужбовця з 30.01.2020 по 31.12.2020- із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020 згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», з урахуванням раніше виплачених сум;

- нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення військовослужбовця з 30.01.2021 по 31.12.2021- із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021 згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», з урахуванням раніше виплачених сум;

- нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення військовослужбовця з 30.01.2022 по 31.12.2022- із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з урахуванням раніше виплачених сум;

- нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення військовослужбовця з 30.01.2023 по 31.12.2023- із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з урахуванням раніше виплачених сум;

- нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення військовослужбовця з 01.01.2024 по 31.12.2024- із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з урахуванням раніше виплачених сум;

- нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення військовослужбовця з 01.01.2025 по 28.03.2025 - із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2025 згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», з урахуванням раніше виплачених сум.

Отже, на час прийняття наказу №70 від 28 березня 2025 року про виключення позивачки зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачкою усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати їй грошового забезпечення, розрахованого на підставі посадового окладу із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024, 01.01.2025 згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»; Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»; Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».

Крім того, всі одноразові види грошового забезпечення в тому числі «грошова допомога для оздоровлення» та «матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань» також була розрахована та виплачена позивачу за 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки не відповідно до посадового окладу, розрахованого із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 1 січня відповідного календарного року.

Тому, зважаючи на вищевикладене, суд вважає неправомірною та протиправною бездіяльність відповідача стосовно того, що відповідачем розмір її посадового окладу (у 2020 році - з 30 січня 2020 року), 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роках було розраховано з порушенням норм чинного законодавства, а відповідно, всі нараховані та виплачені позивачці на підставі такого помилкового обрахунку всі інші види грошового забезпечення, було здійснено з порушенням законодавства.

Звертаю увагу суду на те, що позовні вимоги позивачки ґрунтуються на підвищенні розміру грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року (у порівнянні з розміром грошового забезпечення, яке було виплачене де розміри посадового окладу та окладу за військове звання розраховані, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2018).

Отже, з 30.01.2020 (дня набрання законної сили рішенням суду у справі №826/6453/18) діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін, і запроваджувала алгоритм розрахунку посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили, а саме Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу позивача та окладу за спеціальним (військовим) званням у 2021 році є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року.

Розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу позивача та окладу за спеціальним (військовим) званням у 2022 році є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року.

Розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу окладу за спеціальним (військовим) званням позивачки у 2023 році є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року.

Розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням позивачки у 2024 році є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01 січня 2024 року.

Розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням позивачки у 2025 році є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01 січня 2025 року.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 02 серпня 2022 року по справі №440/6017/21.

Аналогічне застосування норм права висловлено також у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року у справі №140/5881/22, провадження №А/857/16211/22.

Аналогічне застосування норм права висловлено також у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року у справі №140/35135/24.

На переконання позивачки, відповідач, не вчиняючи жодних дій щодо здійснення перерахунку належного йому грошового забезпечення за вищевказаний період проходження ним військової служби (30.01.2020-28.03.2025) виходячи із посадового окладу та окладу за військовим званням, які розраховані за 2020 рік - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, на 2021 рік - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року, за 2022 рік - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року, та у 2023 році - встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року, та у 2024 році встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01 січня 2024 року та у 2025 році встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01 січня 2025 року , діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тобто, протиправно.

З даного предмету існує стала сформовано судова практика Верховного Суду , а саме: Постановою Верховного Суду від 12 вересня 2022 року по справі №500/1813/21 визначено:

« 49. Отже, з огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України права, а також враховуючи на те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону №1082-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб,

встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

62. З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах:

(1) з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;

(2) через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом №1082-ІХ, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку №45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 постанови №704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

(3) встановлене положеннями пункту 3 розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-1711 обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 жодним чином не виливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховуються як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.»

Щодо позовної вимоги, яка стосується грошової компенсації за невідбуту додатково-оплачувану як працівнику, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону), суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, позивач є матір`ю двох дітей віком до 15 років: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що стверджено долученим до позовної заяви свідоцтвами про народження, а також витягом з наказу №79 від 28.03.2025.

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення рівних можливостей матері та батька у догляді за дитиною» від 15 квітня 2021 року , який набрав чинності 09.05.2021, у частині першій статті 19 Закон України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 слова «Жінці, яка працює і має» було замінено словами «Одному з батьків, які мають».

Таким чином, позивачка, як мати двох дітей віком до 15 років, мала право на соціальну додаткову оплачувану відпустку, як мати двох дітей до 15 років тривалістю 10 календарних днів щорічно.

Таке право у неї виникло з 1 листопада 2019 року, коли згідно наказу №218 від 31.10.2019 вона приступила до виконання службових обов`язків після відпустки по огляду за дитиною (донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ), до досягнення нею трирічного віку.

У травні 2021 року право на соціальну додаткову оплачувану відпустку як батько двох дітей отримав ОСОБА_5 чоловік позивачки.

Закон України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 (далі - Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також, для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 31) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 161 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 181 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Частиною першою статті 24 Закону №504/96-ВР передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання, питання грошової компенсації невикористаної додатково відпустки, як учаснику бойових дій військовослужбовцю за минулі роки, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам , які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні, як основної, так і додаткової відпустки, тому позивача вважає, що заявлені нею позовні вимоги в цій частині обґрунтовані нею належним чином та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, виходячи з положень Закону №504/96-ВР, соціальна додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 10 календарних днів на рік, є пільгою, гарантованою державою.

Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 №303/2014, який затверджений Законом України від 17.03.2014 №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини стосовно отримання грошової компенсації за всі

невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивачки, виникли в особливий період.

В особливий період, з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду, надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої ст. 19 Закону №№504/96-ВР, припиняється.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що норми Закону №504/96-ВР, Закону України від 17.03.2014 № 1126-VI, не обмежують та не припиняють право позивачки, як матері двох дітей віком до 15 років, на отримання нею у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані нею дні соціальної додаткової відпустки, право на яку набуто нею під час проходження служби в особливий період та з моменту оголошення мобілізації.

Положеннями статті 4 Закону України «Про відпустки» передбачені такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» зокрема, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Вказана норма закону фактично встановлює право позивача, як матері двох дітей віком до 15 років на отримання нею додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 10 календарних днів кожного календарного року.

Отже, додаткова оплачувана відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 10 календарних днів на рік, є пільгою, гарантованою державою.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Вказані вище норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення позивача, як матері двох дітей віком до 15 років, їй виплачується грошова компенсація за всі невикористані нею дні відпустки, у тому числі, за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 19 Закону України «Про відпустки».

Положення Закону України ««Про відпустки» не обмежують та не припиняють право одного з батьків двох дітей віком до 15 років, на отримання у рік їхнього звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової соціальної відпустки.

Таким чином, вже у 2019 році позивач набула право на додаткову відпустку, як мама двох дітей віком до 15 років.

Проходження служби тривало до 28 березня 2025 року року і за кожен календарний рік служби у неї набувалося право на додаткову відпустку.

Як вбачається із змісту наказу №70 від 27.03.2025 позивачу дійсно не було нарахована та не було виплачено грошову компенсацію за невідбуту нею додаткову оплачувану соціальну відпустку, як матері двох дітей віком до 15 років, за період служби з 2019 року по 2025 роки, всього за 70 днів.

При вирішенні спору судом враховано, що відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №44 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Пункти 4 та 5 Порядку №44 визначають, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Таким чином, грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Отже, нарахування та виплата грошового забезпечення має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44, а тому позовні вимоги щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку №44 також підлягають до задоволення.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

З огляду на те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а доказів понесення сторонами інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не представлено, судові витрати в цій частині розподілу не підлягають.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у нездійсненні нарахування та виплати поточної індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження нею військової служби з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, згідно з «Порядком проведення індексації грошових доходів населення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 поточну індексацію грошового забезпечення за період проходження нею військової служби з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, згідно з «Порядком проведення індексації грошових доходів населення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, з урахуванням виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

Визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 щомісячної індексації різниці грошового забезпечення за період проходження нею служби з 01 листопада 2019 року по 31 грудня 2022 року, розрахованої відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 із застосуванням березня 2018 року як місяця підвищення доходу.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 індексацію різницю грошового забезпечення за період проходження нею служби з 01 листопада 2019 року по 31 грудня 2022 року, розрахувавши її відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

Ввизнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у непроведенні нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовця: щомісячних основних види грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходженням нею військової служби з 30 січня 2020 року по 28 березня 2025 року з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, а саме: з 30.01.2020 по 31.12.2020 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року; з 01.01.2021 по 31.12.2021 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року; з 01.01.2022 по 11.11.2022 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року; з 14.11.2022 по 31.12.2022 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року; з 01.01.2023 по 31.12.2023 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року; з 01.01.2024 по 04.10.2024 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01 січня 2024 року; з 01.01.2025 по 28.03.2025 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01 січня 2025 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок грошового забезпечення: щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 , виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, а саме: з 30.01.2020 по 31.12.2020 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року; з 01.01.2021 по 31.12.2021 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року; з 01.01.2022 по 11.11.2022 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року; з 14.11.2022 по 31.12.2022 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022 року; з 01.01.2023 по 31.12.2023 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01 січня 2023 року; з 01.01.2024 по 04.10.2024 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01 січня 2024 року; з 01.01.2025 по 28.03.2025 року - зважаючи на прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01 січня 2025 року, з урахуванням виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44».

Визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо невключення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого обчислена одноразові грошові допомоги для оздоровлення за 2015-2017 роки - поточної індексації розрахованої із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразових видів грошового забезпечення а саме: грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2027 рік, - з урахуванням у їхньому складі місячного грошового забезпечення для визначення їхнього розміру поточної індексації грошового забезпечення, розрахованої із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року , враховуючи раніше виплачені суми, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

Визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невідбуту нею додаткову оплачувану соціальну відпустку, як матері двох дітей віком до 15 років, за період служби за 2019, 2020 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану нею додаткову оплачувану соціальну відпустку, як матері двох дітей віком до 15 років, за період служби за 2019, 2020 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 28 березня 2025 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 ).

Суддя Ф. А. Волдінер