Справа № 504/2119/25
Суддя: Рак Л. М.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 504/2119/25
Провадження № 2-а/483/20/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

23 вересня 2025 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Рак Л.М.

за участю секретаря Гречки С.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

25 серпня 2025 року з Доброславського районного суду Одеської області до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області в порядку ст. 29 КАС України надійшов зазначений адміністративний позов.

Адвокат Міхальова Ю.О., яка є представником позивача ОСОБА_1 , в порядку передбаченому КАС України звернулася до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 1873 (далі постанова № 1873) від 26 грудня 2024 року, складену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що позивач є військовозобов`язаним та до 02 січня 2025 року перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , а з січня 2025 року на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 . 26 грудня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 було винесено постанову № 1873 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. Згідно з постановою, причиною накладення штрафу є той факт, що ОСОБА_1 повинен був з`явитися 24 листопада 2024 року о 14:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 по повістці № 1064834 від 08 листопада 2024 року для уточнення даних, однак у вказаний строк на виклик він не прибув без поважних причин, чим порушив вимоги п. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Разом з тим, повістка № 1064834 від 08 листопада 2024 року про виклик ОСОБА_1 на 24 листопада 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходила та йому не вручалась, у зв`язку з чим постанова № 1873 від 26 грудня 2024 року є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Крім того, представник позивача посилається, що відповідач не повідомляв ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 для розгляду адміністративної справи стосовно нього, що зокрема, підтверджується відсутністю підпису у постанові № 1873 від 26 грудня 2024 року. Також представник посилається, що відповідачем порушено визначений чинним законодавством порядок виклику військовозобов`язаних осіб по повістці до ТЦК та СП, зокрема ч.ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», постанову КМУ № 560 від 18 травня 2024 року «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період», а також порядок, визначений ст. 277-2 КУпАП, оскільки позивачем не було отримано від відповідача жодних повісток про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 як щодо уточнення даних, так і щодо розгляду справи за протоколом щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та оскаржувана постанова не містить посилання на докази надсилання позивачу повістки № 1064834 від 08 листопада 2024 року про виклик на 24 листопада 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 , зокрема не містить жодної згадки, чи було вручено повістку, а також чи повернулась зазначена повістка з відміткою про відмову в отриманні тощо. Посилаючись на викладене, представник позивача просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення № 1873 від 26 грудня 2024 року, складену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000 грн., провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КупАП та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Крім того, представником позивача до суду надані додаткові пояснення до позову, які просила врахувати під час розгляду справи, зазначивши в них, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 по повістці № 1064834 від 08листопада 2024 року, оскільки в зазначеній повістці в графі «Кому», в описі вкладення до рекомендованого поштового відправлення № 695, а також в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №695 зазначено ПІБ адресата - « ОСОБА_3 », тобто з літерою «і». Відповідно до паспорту громадянина України, прізвище військовозобов`язаного - ОСОБА_1 з літерою и. Відповідно до п. 28 та п. 29 Постанови КМ України № 560 від 18 травня 2024 року «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1). У повістці, зокрема зазначається прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка. Оскільки у повістці № 1064834 від 08листопада 2024 року, в описі вкладення до рекомендованого поштового відправлення № 695, а також в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 695, вказано прізвище адресата « ОСОБА_4 », тобто повістка № НОМЕР_1 від 08листопада 2024 року не відповідає вимогам до форми та змісту, визначеним Постановою № 560, а також зазначена повістка не була офіційно адресована військовозобов`язаному ОСОБА_1 відповідно до вищезазначеного. Крім того, в повістці № 1064834 від 08 листопада 2024 року зазначено дату виклику «Фріцака» ОСОБА_5 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 24 листопада 2024 року о 14:00, однак лише 2 грудня 2025 року є датою належного підтвердження оповіщення військовозобовязаного « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ОСОБА_5 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до п. 41 Постанова № 560, що підтверджується довідкою про причини повернення/досилання (ф.20), яка додається додатком до листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04 червня 2025 року М2318. Таким чином, порушена процедура належного підтвердження оповіщення військовозобов`язаного ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки підтвердження надійшло пізніше дати виклику (дату та час явки 24 листопада 2024 року о 14:00, а дата підтвердження оповіщення 02 грудня 2024 року). Відтак, враховуючи той факт, що третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 належними та допустимими доказами не доведено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 викликався належним чином до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 24 листопада 2024 року о 14:00 для уточнення даних, тому відсутнє порушення правил військового обліку позивачем як військовозобов`язаним та відсутній і склад адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Крім того відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Таким чином, законодавець чітко визначив умову, за якої положення ст. 210-1 КУпАП не застосовуються за відсутності можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних, держателями (розпорядниками) яких є державні органи. Отже, з вищезазначених норм законодавства вбачаються три шляхи, яким громадяни України, які перебувають на території України, та які перебувають на військовому обліку, повинні були уточнити свої персональні дані з 18 травня 2024 року по 16 липня 2024 року (включно), а саме: шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання; шляхом прибуття самостійно до центру надання адміністративних послуг; через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності). Оскільки, в червні 2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження ВЛК та 14 червня 2024 року ним пройдено ВЛК, що підтверджується довідкою ВЛК, в тому числі ОСОБА_1 безпосередньо надавав документи представникам зазначеного органу, то відповідно вся актуальна інформація щодо уточнення персональних даних позивача наявна в ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином на підставі викладеного, зокрема уточнення військовозобов`язаним своїх персональних даних вчасно та у порядку встановленому законодавством, проходження медичного огляду ВЛК в червні 2024 року, а також наявність, електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 відсутні докази, на підставі яких ІНФОРМАЦІЯ_7 дійшов висновку про порушення останнім законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи ч повідомлені належним чином.

Представник позивача адвокат Міхальова Ю.О. просила справу розглянути без її участі, про що нею було зазначено у клопотанні про доручення доказів, де також представник зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_7 про причини неявки свого представника суд не повідомив.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого.

За умовами ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 статті 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Так, приписами ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Приміткою до ст. 210 КУпАП вказано, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17 березня 2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з Указом Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває по цей час.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, згідно абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, складає неявка військовозобов`язаного за викликом без поважних причин до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

За правилами ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Судом встановлено, що 18 грудня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_6 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

У протоколі про адміністративне правопорушення від 18 грудня 2024 року зазначено, що 18 грудня 2024 року о 14 год. 30 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 співробітниками Національної поліції України був доставлений ОСОБА_1 та було виявлено, що останній повинен був з`явитися 24 листопада 2024 року о 14:00 год до ІНФОРМАЦІЯ_4 по повістці № 1064834 від 08 листопада 2024 року для уточнення даних за адресою АДРЕСА_1 , але у вказаний строк не прибув без поважних причин, чим порушив вимоги п. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 210-1 КУпАП (зв. бік а.с. 66 - 67).

26 грудня 2024 року, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 винесено постанову за справою про адміністративне правопорушення № 1873, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн., у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме за те, що останній без поважних причин не з`явився 24 листопада 2024 року о 14:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_2 по повістці № 1064834 від 08 листопада 2024 року для уточнення даних за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив вимоги п. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Адміністративне правопорушення скоєне під час дії особливого періоду (а.с.15).

Відомостей про вручення ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови від 26 грудня 2024 року матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 40 Постанови КМУ № 560 від 16 травня 2024 року під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.

Згідно з п. 41 вказаної постанови належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

З копії повістки № 1064834 від 08 листопада 2024 року вбачається, що її виписано на ім`я « ОСОБА_3 » та направлено засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» за адресою: АДРЕСА_2 , що є зареєстрованим місцем проживання позивача в установленому законом порядку (звор. бік а.с. 67 а.с. 68).

Як вбачається з довідки АТ «Укрпошта» про причини повернення/досилання, поштове відправлення на ім`я ОСОБА_3 повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» з проставленням дати 02 грудня 2024 року (а.с. 68).

Таким чином, в розумінні п. 41 Постанови КМУ № 560 від 16 травня 2024 року, днем отримання позивачем повістки про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 є 02 грудня 2024 року, тобто порушена процедура належного підтвердження оповіщення військовозобов`язаного ОСОБА_1 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, відповідно примітки до ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Щодо тверджень представника позивача про те, що ОСОБА_1 не було викликано на розгляд справи про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 277-2 КУпАП, то вони не заслуговують на увагу, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення від 18 грудня 2024 року № 260 позивача було повідомлено про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме, що розгляд справи відбудеться о 10:00 год. 26 грудня 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що є особистий підпис ОСОБА_1 від 18 грудня 2024 року.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зазначений обов`язок відповідач не виконав, оскільки ним не доведено правомірності своїх дій, які полягають у притягненні позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не встановлено належними, допустимими та достатніми доказами наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Таким чином, оскільки відповідач по справі є суб`єктом владних повноважень, однак не надав доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі.

Вирішуючи вимогу представника позивача про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, між Адвокатським бюро «МІХАЛЬОВА ТА ПАРТНЕРИ» в особі керуючого партнера адвоката Міхальової Ю.О. та ОСОБА_1 укладений договір про надання правничої допомоги від 23 травня 2025 року (а.с. 73-75).

Приписами ч. 4 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до Акту наданих послуг від 23 травня 2025 року Адвокатське об`єднання надало позивачу юридичні послуги, а саме: консультацію адвоката, послуги щодо підготовки позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови, підготовка адвокатського запиту про надання матеріалів, підготовка документів по справі № 504/2119/25 на суму 5900 грн. (а.с. 76 ).

Відповідно до платіжних інструкцій від 08 серпня 2025 року та 15 серпня 2025 року позивач сплатив адвокату гонорар в сумі 3900 грн. та 2000 грн. відповідно (а.с. 77, 78).

Отже, понесені витрати позивачем на правничу допомогу в розмірі 5900 грн. підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши надані представником позивача докази щодо витрат позивача на правничу допомогу, з врахуванням вимог ч. 5 ст. 134 КАС України, суд приходить до висновку про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 5900,00 грн.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач, як особа з інвалідністю ІІ групи, при зверненні до суду, звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст. ст. 77, 139, 246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову № 1873 по справі про адміністративне правопорушення від 26 грудня 2024 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП визнати протиправною та скасувати.

Провадження у справі про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 5900 (п`ять тисяч дев`ятсот) гривень.

Копію рішення суду невідкладно надіслати учасникам справи.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу небуло подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: