Справа № 148/2351/25
Суддя: Дамчук О. О.
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 148/2351/25
Провадження № 2-а/148/82/25
УХВАЛА

Іменем України

25 вересня 2025 року суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Дамчук О.О., ознайомившись із матеріалами справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В С Т А Н О В И В :

12 вересня 2025 року позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 01.07.2025 № Т/25/1350.

15.09.2025 ухвалою Тульчинського районного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду визнано неповажними та залишено позов без руху для зазначення інших поважних підстав для поновлення строку звернення до суду та доказів, що їх підтверджують, ніж ті що вже були визнані судом неповажними.

24.09.2025 на адресу суду від позивача надійшла заява у якій останній в якості інших поважних причин пропуску для звернення до суду з відповідним позовом зазначив, що хоча він і зареєстрований в «Електронному кабінеті» системи ЄСІТС, однак не може нею користуватися у зв`язку з тим, що в нього закінчився строк дії його електронного ключа. Та у період з 08.08.2025 по 23.09.2025 він перебував на амбулаторному лікуванні.

Зазначену позивачем причину, як перебування на амбулаторному лікуванні в період з 08.08.2025 по 23.09.2025, суд не може визнати поважною, оскільки перебування на амбулаторному лікуванні ніяким чином не перешкоджало позивачу вчиняти дії щодо захисту його порушених прав.

Суд зауважує, що вказані позивачем в якості інших поважних причин пропуску звернення до суду, могли б бути визнані поважними у разі звернення позивача до апеляційного суду з оскарженням ухвали про повернення позову від 22.08.2025.

Як вже роз`яснювалось позивачу в ухвалі від 15.09.2025, позивачем не було оскаржено ухвалу суду про повернення позовної заяви у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення позову без руху від 22.08.2025, яку було оприлюднено 27.08.2025 та доказів оскарження даної ухвали позивач до суду не надає.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема повернення заяви позивачеві (заявникові).

Відповідно до практики ВС у справі № 990/318/23 від 19.12.2023 колегія суддів виснувала, що подання нової позовної заяви з пропуском строку звернення до суду замість вчасного оскарження ухвали про залишення без розгляду (повернення) попередньої позовної заяви свідчить про свідоме обрання стороною позивача дій з пропуском строку.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, яке не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Це право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення ЄСПЛ у справах «Мушта проти України», заява № 8863/06, п. 37; «Kreuz v. Poland», заява № 28249/95, п. 53; «Golder v. the United Kingdom», заява № 4451/70, п. 38, «Stanev v. Bulgaria», заява № 36760/06, п.п. 229-230). Зокрема, обов`язковому дотриманню підлягає застосування процесуальних повноважень судовими інстанціями з позицій передбачуваності (прогнозованості) з точки зору учасників справи (рішення у справах «Мушта проти України», заява № 8863/06, п. 41, «Мельник проти України», заява № 23436/03, п. 26).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Враховуючи те, що судом не знайдено поважних причин для поновлення строку, зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не можуть бути визнані судом поважними в даному провадженні, оскільки суперечать процесуальному законодавству та обрані позивачем у порушення приписів ст. 294 КАСУ, але можуть бути визнані поважними при оскарженні ухвали суду про повернення позову від 22.08.2025. Інших поважних підстав для поновлення строку звернення до суду та доказів, що їх підтверджують, позивачем не надано, а тому вважаю, що матеріали позовної заяви підлягають поверненню.

Згідно ч.1 ст. 123 КАС у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення до суду з поважних причин.

Подібна за змістом правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду по справі № 640/5955/19 від 04 лютого 2021 року.

За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.

Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Так, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Відтак, встановлення процесуальних строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності дисциплінує та слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

Тому, враховуючи наведене вище, не вбачаю законних підстав задля поновлення строку на оскарження постанови відповідача, оскільки позивачем не надано доказів поважності його пропуску.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишеного без руху, у встановлений судом строк.

Із змісту ч.2 ст.123 КАС України, якщо заяву про поновлення строку на звернення до суду з оскаржуваною постановою не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Зазначене кореспондується із приписами п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, відповідно до якого позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення. Копія позовної заяви залишається в суді.

Оскільки судом не знайдено поважних причин для поновлення строку, зазначені позивачем у позовній заяві та в заяві від 24.09.2025 причини пропуску строку звернення до суду не можуть бути визнані судом поважними, оскільки позивачем не дотримано порядку оскарження судових рішень. Інших поважних підстав для поновлення строку звернення до суду, та доказів, що їх підтверджують судом не встановлено. Водночас, докази поважності причин пропуску строку на звернення до суду з оскаржуваною постановою, зазначені в заяві поданій на виконання узвали про залишення без руху від 15.09.2025, в даній справі визнані судом неповажними, а тому вважаю, що матеріали позовної заяви підлягають поверненню позивачу на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 123, 169, 241, 243, 248, 256, 294-297 КАС України, суд,

П О С Т А Н ОВ И В :

Визнати вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду зазначені у заяві від 24.09.2025, неповажними.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, повернути позивачу.

Роз`яснити, що повернення даної позовної заяви не перешкоджає особі, яка її подала, повторно звернутись до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Копію ухвали разом із позовною заявою надіслати позивачу не пізніше наступного дня після її постановлення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена, за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.О.Дамчук