Справа № 440/44/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 р.Справа № 440/44/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2024, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, м. Полтава, по справі № 440/44/24

за позовом Департаменту патрульної поліції

до ОСОБА_1

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Департамент патрульної поліції (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції зайво виплачене грошове забезпечення у розмірі 17 138 грн. 87 коп.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції (IBAN: UA2092745 у Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, ) зайво виплачене грошове забезпечення за серпень 2023 року у розмірі 17 138 грн 87 коп. (сімнадцять тисяч сто тридцять вісім гривень 87 копійок).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 року у справі №440/44/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що кошти в сумі 17 138,87 грн. були виплачені ОСОБА_1 як заробітна плата на підставі власного волевиявлення Департаменту патрульної поліції, на виконання положень чинного законодавства. Таким чином, будь-який примус у виплаті цих коштів відсутній і виплата здійснена позивачем добровільно. У діях відповідача відсутня недобросовісність, оскільки в зазначений період ОСОБА_1 перебувала у щорічній та додаткових відпустках на підставі виданих Департаментом патрульної поліції наказів, не подавала роботодавцеві жодних недостовірних відомостей.

Позивач, подав додаткові пояснення у справі, та просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідачасп не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) 25.04.2022 призначена на посаду поліцейського взводу № 1 роти № 6 батальйону № 1 полку № 1 (з обслуговування правого берега) Управління патрульної поліції у місті Києві, про що свідчить наказ Департаменту патрульної поліції від 25.04.2022 № 760 о/с (а.с. 24).

Наказом Департаменту патрульної поліції від 28.08.2023 № 1096 о/с ОСОБА_1 надано частину основної відпустки за 2023 рік (22 доби) (невикористана частина 8 днів), з 08 до 29 вересня 2023 року (а.с. 26).

Наказом Департаменту патрульної поліції від 15.09.2023 № 1211 о/с ОСОБА_1 надано соціальну відпустку без збереження грошового забезпечення для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 30 вересня 2023 року до 16 травня 2023 року (а.с. 27).

Згідно з розрахунковим листом ОСОБА_1 за вересень 2023 року останній нараховано грошове забезпечення у загальній сумі 57 470,01 грн, у тому числі:

-посадовий оклад за 08 місяць 2023 року (23 дні) 1869,68 грн;

-посадовий оклад за 08 місяць 2023 року (23 дні) 1869,68 грн;

-посадовий оклад (29 днів) 2436,00 грн;

-оклад за спеціальним званням за 08 місяць 2023 року (23 дні) 593,55 грн;

-оклад за спеціальним званням за 08 місяць 2023 року (23 дні) 593,55 грн;

-оклад за спеціальним званням (29 днів) 773,33 грн;

-вислуга років за 08 місяць 2023 року (23 дні, 10 %) 246,32 грн;

-вислуга років за 08 місяць 2023 року (23 дні, 10 %) 246,32 грн;

-вислуга років (29 днів, 10 %) 320,93 грн;

-надбавка за спеціальні умови проходження служби за 08 місяць 2023 року (23 дні, 40 %) 1083,82 грн;

-надбавка за специфічні умови проходження служби за 08 місяць 2023 року (23 дні, 40 %) 1083,82 грн;

-надбавка за специфічні умови проходження служби (29 днів, 40 %) 1412,11 грн;

-щомісячна премія за 08 місяць 2023 року (23 дні) 13606,50 грн;

-щомісячна премія за 08 місяць 2023 року (23 дні) 13606,50 грн;

-щомісячна премія (29 днів) 17727 грн.

З нарахованої суми грошового забезпечення утримано військовий збір у розмірі 862,05 грн, податок на доходи фізичних осіб 10344,60 грн, який компенсовано у тій же сумі, на карту в АТ Приват Банк перераховано 17138,87 грн та 39469,09 грн, всього 56607,96 грн.

Згідно з розрахунком зайво виплаченого грошового забезпечення (а.с. 23) ОСОБА_1 зайво нараховано грошове забезпечення за період з 09.08.2023 по 31.08.2023 у загальній сумі 17399, 87 грн, у тому числі посадовий оклад 1869,68 грн, оклад за спеціальним званням 593,55 грн, надбавка за стаж служби 246,32 грн, надбавка за специфічні умови проходження служби 1083,82 грн, щомісячна премія 13606,50 грн, виплачено за вирахуванням податків 17138,87 грн.

Листом від 13.12.2023 Департамент патрульної поліції повідомив ОСОБА_1 про те, що за період з 09.05.2023 31.05.2023 управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку допущено рахункову помилку, що призвело до виплати грошового забезпечення в сумі 17 138,87 грн та запропоновано у добровільному порядку сплатити грошові кошти у сумі 17138,87 грн (а.с. 40). До листа додано розрахунок зайво виплаченого грошового забезпечення за період з 09.05.2023 по 31.05.2023 (а.с. 41).

Посилаючись на отримання відповідачем без належної правової підстави грошового забезпечення за період з 09.08.2023 по 31.08.2023 в сумі 17138,87 грн, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення цих коштів із відповідача.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Частиною 1 ст. 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII, поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону № 580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Положеннями ч. 1 статті 17 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до п. 3 Порядку №260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

Згідно з п. 7 Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

Відповідно до положень пункту 13 розділу І Наказу № 260 виплата грошового забезпечення поліцейським та здобувачам ЗВО здійснюється щомісяця з 25 числа по останній день місяця за поточний місяць.

Питання щодо стягнення зайво сплаченого грошового забезпечення Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейських Національної поліції та здобувачів вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260, не врегульовано.

Відповідно до ч.1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим, у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.

Велика Палата Верховного Суду постанові від 16.01.2019 по справі №753/15556/15-ц висловила правову позицію, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Крім того, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц зазначив, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.

Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

З огляду на викладене, колегія судів зазначає, що помилки при нарахуванні та виплаті заробітної плати можуть виникати з різних причин: похибки в математичних розрахунках (арифметичні); неправильне застосування чинного законодавства (методологічні); неуважність (емоціональні); помилки при перерахуванні заробітної плати на рахунки працівників в банках (технічні) тощо.

Тобто, помилка - це ненавмисне перекручення даних щодо нарахованої та виплаченої працівникам заробітної плати в результаті арифметичних або логічних похибок.

Помилки при нарахуванні та виплаті заробітної плати слід відрізняти від шахрайства.

Під шахрайством розуміється, зокрема, умисне порушення однією чи кількома особами з керівництва чи службовців підприємства трудового законодавства, маніпуляцію з посадовими окладами і тарифними розцінками працівників, фальсифікацію первинних документів, регістрів звітності, умисну зміну записів в обліку, спотворення сенсу господарських операцій тощо.

Наслідки помилок при нарахуванні заробітної плати працівникам можуть наступними: заробітну плату нараховано у більшому розмірі, ніж передбачено трудовим договором і чинним законодавством; заробітну плату нараховано у меншому розмірі, ніж передбачено трудовим договором і чинним законодавством.

Аналогічно при виплаті заробітної плати також можуть бути помилки, що призведуть до наступних наслідків: працівникові виплатили заробітну плату, яка перевищує нараховану суму; працівникові виплатили заробітну плату, яка менше нарахованої суми.

Виправлення помилок, пов`язаних з нарахуванням заробітної плати, залежить від характеру помилки і виправляється шляхом донарахування або сторнування помилкових сум.

Водночас, помилки, внаслідок якої працівник отримав зарплату у більшому розмірі, умовно поділяють на дві групи: лічильні та не лічильні.

Колегія суддів зауважує, що чинне законодавство не містить визначення поняття «лічильна помилка». Водночас згідно з п.п. 1 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13 до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо.

Крім того, статтею 127 Кодексу законів про працю України встановлені обмеження відрахувань із заробітної плати.

Так, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до розрахункового листа за вересень 2023 року, ОСОБА_1 двічі нараховано грошове забезпечення за 23 дні серпня 2023 року, а саме: посадовий оклад 1869,68 грн, оклад за спеціальним званням 593,55 грн, надбавка за стаж служби 246,32 грн, надбавка за специфічні умови проходження служби 1083,82 грн, щомісячна премія 13606,50 грн, у загальній сумі 17399, 87 грн, яку виплачено за вирахуванням військового збору (1,5 %) у сумі 17138,87 грн. (а.с. 7).

Тобто, позивачем допущено рахункову помилку під час нарахування грошового забезпечення відповідача за серпень 2023 року.

Окрім того, згідно відомостей на виплату заробітної плати № 572, 627 та платіжними інструкціями № 3662 від 05.09.2023, № 18923 від 26.09.2023 грошове забезпечення було нараховане ОСОБА_1 (а.с. 58, 61).

В судовому засіданні представник відповідача надала пояснення, що заробітна плата ОСОБА_1 в 2023 році складалась із окладу, надбавок та щорічних премій, які в сукупності після відрахування податків та зборів становили 23 100,22 грн. за місяць, а також додаткової винагороди, яка виплачувалась по квітень 2023 року. З травня 2023 року додаткова винагорода ОСОБА_1 не виплачувалась.

Так, з пояснень відповідача, на банківський рахунок ОСОБА_1 були зараховані наступні кошти, зокрема:

за липень 2023 року - 17 884,03 грн. (27.07.2023);

за серпень 2023 року - 11 177,53 грн. (29.08.2023).

за вересень 2023 року - 56 607,96 грн.:

- 06.09.2023 - 17 138,87 грн.;

- 27.09.2023 - 39 469,09 грн.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до банківської виписки, починаючи з липня 2023 року, Департамент патрульної поліції зменшив розмір основного грошового забезпечення: замість 23 100,22 грн. в липні 2023 року позивачем було сплачено 17 884,03 грн., в серпні 2023 року - 11 177,53 грн. Тобто, недоплата грошового забезпечення в липні 2023 року склала 5 215,97 грн. (23 100,22 грн. - 17 884,03 грн.), а в серпні 2023 року - 11922,47 грн. (23 100,00 грн. - 11 177,53 грн.).

Отже, на думку відповідача, загальна сума недоплати грошового забезпечення за 2 місяці (липень та серпень 2023 року) складає 17 138,44 грн., тобто саме ту суму, яку позивач вважає зайво виплаченим грошовим забезпеченням.

Таким чином, на думку відповідача, кошти в розмірі 17 138,87 грн., які позивач просить стягнути як зайво виплачене грошове забезпечення є фактично грошовим забезпеченням відповідача, яке не було виплачене їй в липні та серпні 2023 року.

З цього приводу колегія зазначає, що позивачем надано письмові пояснення щодо нарахованої відповідачці заробітної плати, за змістом яких, колегія встановила наступне.

Так, відповідно до Наказу Департаменту патрульної поліції №219 о/с від 27.03.2023 ОСОБА_1 надано додаткова оплачувана відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами тривалістю 126 діб з 21.03.2023 до 24.07.2023 на підставі рапорту ОСОБА_1 від 21.02.2023 та листка непрацездатності (ЕРЛН) № 7754352-1 відкритий 21.03.2023 року ТОВ «Система якість життя».

Крім того, відповідно до Наказу Департаменту патрульної поліції № 906 о/с від 21.07.2023 ОСОБА_1 надано основну та додаткову за стаж служби в поліції щорічні чергові оплачувані відпустки (стаття 93 Закону України «Про Національну поліцію») основну відпустку за 2021 рік (у році вступу на службу) тривалістю 15 діб (прийнята 16.06.2021), 25 липня до 08 серпня 2023 року підстава рапорт Омельченко Т.О від 17.07.2023.

Також, відповідно до Наказу Департаменту патрульної поліції № 959 о/с від 31.07.2023 ОСОБА_1 надано основну та додаткову за стаж служби в поліції щорічні чергові оплачувані відпустки (стаття 93 Закону України «Про Національну поліцію») основну відпустку за 2022 року тривалістю 30 діб з 09.08 до 07.09.2023 року підстава рапорт Омельченко Т.О від 17.07.2023.

Відповідно до Наказу Департаменту патрульної поліції № 1096 о/с від 28.08.2023 ОСОБА_1 надано основну та додаткову за стаж служби в поліції щорічні чергові оплачувані відпустки (стаття 93 Закону України «Про Національну поліцію») частину основної відпустки за 2023 рік тривалістю 22 доби (невикористана частина 8 днів) з 08 до 29 вересня 2023 року підстава рапорт ОСОБА_1 від 23.08.2023.

Відповідно до Наказу Департаменту патрульної поліції № 1211 о/с від 15.09.2023 ОСОБА_1 надано соціальну відпустку безе збереження грошового збереження для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 Закону України «Про відпустки» з 20 вересня 2023 року до 16 травня 2026 року. Щорічна чергова основна оплачувана відпустка за 2023 року тривалістю 22 доби використана підстава рапорт ОСОБА_1 від 23.08.2023 та свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане 23 травня 2023 року (дата народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Слід зазначити, що у відповідності до положень п. 8 розділу ІІІ Наказу МВС України від 06.04.2016 року «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку із збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, яке вони отримували на день, що передував цій відпустці, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії.

Відповідно до пояснень позивача за липень вересень 2023 року поліцейському взводу №1 роти № 6 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції сержанту поліції ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення, а саме:

-всього нараховано за 24 дня липня 2023 року 18 156 грн 38 копійок. Всього виплачено (за вирахуванням податків -1,5 % військовий збір) на карту АТ «ПриватБанк» 17 884 грн 03 копійки;

-всього нараховано за 8 днів серпня 2023 року 6052 грн 13 копійок, нараховано за 7 днів липня 2023 року 5295 грн 62 копійки. Всього у серпні 2023 року нараховано 11347 грн 75 коп., та виплачено у серпні 2023 року (за вирахуванням податків -1,5 % військовий збір) на карту АТ «ПриватБанк» 11 177 грн 53 копійки;

-нараховано за 29 днів вересня 2023 року 22 670 грн 27 копійок, за 23 дні серпня 2023 року 17 399 грн 87 копійок. Також, нараховано за 23 дні серпня 2023 року 17 399грн 87 коп. (рахункова помилка). Всього нараховано у вересні 2023 року 57 470 грн 01 копійка. Всього виплачено у вересні 2023 року (за вирахуванням податків -1,5 % військовий збір) на карту АТ «ПриватБанк» за серпень 2023 року 17 138 грн 87 коп. та за сеерпнь-вересень 2023 року 39 469 грн 09 копійок.

З урахуванням наведених обставин та наданих доказів, колегією суддів встановлено, що відповідачці було нараховано грошове забезпечення в таких розмірах:

за 24 дні липня нараховано18 156, 38 грн. та в серпні нараховано за 7 днів липня 5 295, 62 грн., загальна сума нарахувань за липень складає 23 452, 00 грн.;

за 8 днів серпня нараховано 6 052, 13 та у вересні нараховано за 23 дні серпня 17 399, 87 грн.; загальна сума виплат за серпень складає 23 452, 00 грн.;

за 29 днів вересня всього сума нарахувань складає 22 670, 27 грн.;

Тобто загальна сума нарахувань за липень вересень складає 69 574, 27 грн. (23 452, 00 грн. + 23 452, 00 грн. + 22 670, 27 грн.).

Водночас, з урахуванням податків і зборів (1,5% військового збору), сума виплат за період липень вересень складає 68 530, 66 грн. (69 574, 27 з урахуванням 1,5% військового збору).

В той час відповідно до відомостей і платіжних інструкцій за період липень, серпень, вересень 2023 року (т. 1 а.с. 210 - 225) ОСОБА_1 перераховано на картку АТ «ПриватБанк» суми в розмірі:

26.07.2023 17884 грн 03 коп. 28.08.2023 - 11177 грн 53 коп. 05.09.2023 17 138 грн. 87 коп., 26.09.2023 39469 грн 09 коп.

Отже, з урахуванням наведених вище виплат загальна сума виплачених коштів становить 85 669, 52 грн., в той час коли згідно наведених вище розрахунків сума виплат має становити 68 530, 66 грн.

Тобто, виплачені кошти в сумі 17 138 грн. 87 коп. є рахунковою помилкою (85 669, 52 грн. 68 530, 66 грн.).

З огляду на викладене, оскільки відповідач отримав безпідставно грошові кошти (надмірно нараховані та виплачені), то підлягають застосуванню норми статті 1212 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції зайво виплачене грошове забезпечення за серпень 2023 року у розмірі 17 138 грн 87 коп. (сімнадцять тисяч сто тридцять вісім гривень 87 копійок).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача, що в його діях відсутня недобросовісність, проте поверненню не підлягає грошове забезпечення за наявності одночасно трьох відповідних умов: виплата була здійснена добровільно, відсутня рахункова помилка та набувач коштів є добросовісним.

В іншому випадку, а саме у справі, що розглядається, наявна рахункова помилка, а тому грошове забезпечення, як і заробітна плата, пенсія, стипендія тощо підлягають поверненню на загальних підставах.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Інші доводи апеляційної скарги вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 по справі № 440/44/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій

Повний текст постанови складено 25.09.2025 року