Справа № 480/4896/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.М. Гелета
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 р. Справа № 480/4896/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - Панченко Мирослави Олександрівни на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.05.2025, по справі № 480/4896/24

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС від 23.02.2024 №04, №04, №04, №04, №04, №04, №04, №04, №04, №04, №04, №04, №04.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 відмовлено у задоволенні позову.

Позивачка, не погодившись із прийнятим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила про не врахування судом першої інстанції того, що висновки податкового органу ґрунтуються на обставинах ненадання позивачкою первинних бухгалтерських документів, однак, посилаючись на п.44.3 ст.44 ПК України (у редакції, чинній станом на 01.01.2017) вказала, що вказані первинні документи, які використовуються нею в бухгалтерському та податковому обліку у відповідності до приписів чинного законодавства не обов`язкові для зберігання зі спливом 1095 днів. Відтак, зауважувала, що на час проведення перевірки, результати якої оформлені актом, передбачений п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України строк зберігання платниками податків документів минув.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судовим розглядом, фахівцями з ГУ ДПС у Сумській області проведена документальна планова виїзна перевірка позивачки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2022.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 12.01.2024 № 283/18-28-24- 04//3, яким зафіксовано порушення:

п. 177.1 п.177.2 ст.177 ПК України внаслідок чого нараховано податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб на суму 374734,62грн., у т.ч. по періодах: за 2017 рік - 156180,18грн., за 2018 рік -103144,78 грн., за 2019 рік 115409,66 грн.;

п.п. 163.1.1 п.163.1 ст.163, п. 176.1 ст.176, п.п. 16-1 підрозділу 10 розділу «Перехідні положення» ПК України внаслідок чого нараховано зобов`язання зі сплати військового збору з чистого доходу, отриманого від підприємницької діяльності, в сумі 31227,88 грн., у т.ч. по періодах: за 2017р. - на 13015,02 грн., за 2018 р. - на 8595,39 грн., за 2019 р.- на 9617,47грн.;

п.181.1 ст.181, п.183.1, п.183.2, п.183.10 ст.183 п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 ПК України внаслідок чого нараховано податкове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 5989,00грн., у тому числі за 2018 р. на суму 5989 грн.;

п. 57.1 ст. 57 та п. 203.2 п. 203, п.п. 69.1 п. 69 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України внаслідок несвоєчасної сплати податку на додану вартість за 2019 рік, що призвело до нарахування штрафних санкцій;

п. 201.10 ст. 201, п.п. 69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу «Перехідні положення» ПК України внаслідок несвоєчасної реєстрації, відсутності реєстрації податкових накладних протягом граничного строку, передбаченого податковим законодавством, що призвело до нарахування штрафних санкцій;

п.п.49.18.1 п.49.18 ст.49 ПК України внаслідок неподання податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2018, що призвело до нарахування штрафних санкцій;

п. 57.3 ст.57 ПК України в частині порушення граничних термінів сплати податкових зобов`язань зі сплати податку на доходи фізичних осіб за 2017, 2019, що призвело до нарахування штрафних санкцій;

абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.2 ст.9 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464- VI «Про збір та облік єдиного внеску на загально обов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого донараховано зобов`язання зі сплати єдиного внеску на загальну суму 32720,32 грн., у т.ч. за 2017- на суму 8759,70 грн, за 2018- на суму 11262,05грн., за 2019- на суму 12698,57 грн.;

п.8 ст. 9 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» внаслідок несвоєчасного перерахованння суми зобов`язання з єдиного внеску у 2015- 2022 рр., що призвело до нарахування штрафних санкцій та пені;

п.п. 213.1.9 п.213.1 ст.213, п.п. 214.1.4 п. 214.1 ст. 214, п.п. 215.3.10 п. 215.3 ст.215, п. 216.9 ст.216, п.п. 222.1.1 п.222.1 ст.222 ПК України внаслідок чого нараховано до сплати зобов`язання зі сплати акцизного податку в сумі 2075 грн.;

ст. 46, п. 286.2 ст.286 ПК України в частині несвоєчасного подання податкових декларацій з плати за землю (земельного податку) за 2019, 2020, 2021, 2022 роки;

п. 57.1 ст. 57 та п. 203.2 пп. 222.3.1 п. 222.3 ст.222, п.п. 69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу «Перехідні положення» ПК України в частині порушення законодавчо встановлених термінів сплати акцизного податку за 2022 рік;

п. 44.3, ст. 44, п. 85.2 ст. 85 ПК України внаслідок ненадання на перевірку первинних документів (оригіналів документів чи їх копій) з питань, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків зборів, ведення яких передбачено законодавством та які пов`язані з предметом перевірки.

На підставі висновків зазначеного акту ГУ ДПС у Сумській області прийнято спірні податкові повідомлення - рішення від 23.02.2024 №04, №04, №04, №04, №04, №04, №04, №04, №04, №04, №04, №04, №04.

ФОП ОСОБА_1 на вказані спірні податкові повідомлення рішення 09.03.2024 було подано до ДПС України скаргу (вх. ДПС № 9457/6 від 13.03.2024), за результатами розгляду якої рішенням ДПС України від 10.05.2024 №15759/6/99-00- 06-01-03-06 спірні рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятими спірними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що втрата чи відсутність первинних документів, на які посилається позивачка в обґрунтування позовних вимог, не вплинула на факт встановлення податковим органом вказаних порушень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

За приписами абзацу першого пункту 77.1 статті 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Відповідно до пункту 77.4 статті 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Тобто зазначена правова норма передбачає два способи повідомлення особи про проведення перевірки: 1) вручення під розписку копії наказу та письмового повідомлення не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки; 2) надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення таких документів не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки.

Отже, платник податків має право бути повідомлений належним чином про дату та час проведення перевірки до початку проведення такої.

Відповідно до пунктів 77.6-77.9 статті 77 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно зі статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Пунктом 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна плановой/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, законодавцем визначені чіткі розмежування щодо порядку допуску до позапланових виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, а також документального підтвердження виконання вимог податкового та іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, визначено у статті 44 ПК України.

Так, відповідно до пункту 44.1 вказаної норми для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За приписами пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно до пункту 44.7 статті 44 ПК України, у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи). Протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Позивач, обґрунтовуючи протиправність прийнятих контролюючим органом рішень, посилався, зокрема, на сплив строку зберігання документів позивачем.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Загальний строк зберігання документів передбачений п. 44.3 ст. 44 ПК України, яким встановлено зобов`язання платника податків забезпечити зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з розрахунком і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, контроль за виконанням якого покладений на контролюючі органи, не менш 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються вказані документи.

У випадку неподання звітності за відповідним податком, платник податків і зборів повинен забезпечити зберігання документів протягом 1095 днів від передбаченого Податковим кодексом України граничного строку надання такої звітності.

Якщо бухгалтерські документи пов`язані з предметом перевірки (процедурою оскаржування податкового повідомлення-рішення) або судового розгляду, то відповідно пункту 44.4 Податкового кодексу України, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки (строку оскарження прийнятих за її результатом рішень) і/або судового рішення (вищої судової інстанції), але не менш 1095 днів.

Зазначений висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеному в постанові від 20 червня 2023 року по справі № 820/599/16 адміністративне провадження № К/9901/19806/18, яку позивач просить врахувати під час розгляду даної справи.

Разом із тим, слід зазначити, що зазначені висновки суду касаційної інстанції стосуватися спірних правовідносин в період до введення в Україні карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) та введення в Україні воєнного стану.

Судом враховується, що абзацами першим четвертим пункту 102.1 статті 102 ПКУ визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 статті 102 ПКУ, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених ПКУ, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39 прим. 2 ПКУ), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 ПКУ, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації або уточнюючої декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань в межах поданих уточнень, за такою податковою декларацією протягом 1095 днів (2555 дня у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39 прим. 2 ПКУ) з дня подання уточнюючого розрахунку (декларації).

У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 статті 102 ПКУ, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.

З місцевих податків та/або зборів, за якими передбачено подання річної податкової декларації, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 статті 102 ПКУ, має право за результатами перевірки самостійно визначити суму грошових зобов`язань, у разі виявлення ним за результатами перевірки заниження суми визначеного платником податків податкового зобов`язання з цих податків, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати цих податків, визначених відповідними розділами ПКУ.

Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування грошових зобов`язань, визначеним статтею 102 ПКУ (пункт 113.1 статті 113 ПКУ).

Підпунктом 102.3.2 пункту 102.3 статті 102 Кодексу передбачено, що відлік строку давності зупиняється на будь-який період, протягом якого, зокрема, контролюючому органу згідно із законом та/або рішенням суду заборонено проводити перевірку (перевірки) платника податків.

Слід зауважити, що пунктом 52 прим. 2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 ПКУ.

При цьому дію пункту 52 прим. 2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».

Водночас, пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у пункті 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ.

Так, відповідно до підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ тимчасово, до 01 серпня 2023 року, для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених підпунктом 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ.

Підсумовуючи викладене, з урахуванням абзацу четвертого підпункту 44.3.4 пункту 44.3 статті 44 ПК України передбачені цим пунктом строки зберігання документів та інформації продовжуються на період зупинення відліку строку давності в тому числі і на період з 18 березня 2020 року.

В даному випадку, перевіряє мий період з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства зазначений податковим органом з 01.01.2017 по 31.12.2022.

Таким чином строк зберігання первинних документів, що стосуються періоду, який перевіряється, та діяльності позивача з 01.01.2017 до 31.12.2022, припав на введення в Україні дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а тому зупинився перебіг строків давності, передбачених статтею 102 ПКУ.

Зі змісту акту перевірки від 12.01.2024 № 283/18-28-24-04//3 стосовно податкових повідомлень-рішень № 04 від 23.02.2024 та № 04 від 23.02.2024 встановлено, що перевіркою правильності визначення чистого оподатковуваного доходу, відображеного в деклараціях про майновий стан і доходи, встановлено його заниження на суму 2 081 859,07 грн., про що зазначено у п.2.1.2 акту перевірки.

Зазначене порушення відбулось в результаті завищення позивачем суми валових витрат на 2 112 592,62 грн., в тому числі за 2017 рік на 851 721,76 грн., за 2018 рік на 560 562,81 грн., за 2019 рік на 700 308,05 грн., внаслідок включення до їх складу вартості валових витрат, не підтверджених документально, та в результаті заниження валового доходу 28409,67 грн., в тому числі за 2017 рік на загальну суму 15945,90 грн., за 2018 рік на 12463,77 грн., завищення валового доходу за 2019 рік на 59143,21 грн., у зв`язку з чим порушено вимоги п.177.2, п. 177.4 ст.177 ПК України.

Зокрема, до збільшення за наслідками перевірки чистого доходу призвело документальне не підтвердження позивачем валових витрат та неповне декларування ФОП ОСОБА_1 отриманого доходу.

При цьому, згідно п.164.1 ст.164 ПК України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно п.177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

У відповідності до п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Так, п.167.1 ст.167 ПК України встановлено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування.

Як наслідок, з урахуванням наведених норм, згідно з пп.54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 та п. 123.1 ст. 123 ПК України, контролюючим органом збільшено суму податкового зобов`язання зі сплати з податку на доходи фізичних осіб в сумі 374 734,62 грн. та застосовано штрафну (фінансову санкцію) у розмірі 37473,46 грн.

Крім того, внаслідок заниження чистого оподатковуваного доходу на суму 2 081 859,07 грн. внаслідок вищенаведених порушень, з огляду на п.п. 163.1.1 п.163.1 ст.163, п. 176.1 ст.176, п.п. 16-1 підрозділу 10 розділу 20 ПК України, позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 31 227,88 грн. в т.ч. по періодах: за 2017 р. на 13015,02 на грн., за 2018 р. на 8595,39 грн., за 2019 р. на 9617,47грн. (порушення детально описано у розділі 2.4 акту на стор. 32).

Також стосовно податкового повідомлення-рішення №04 від 23.02.2024 зазначено, що перевіркою своєчасності та повноти сплати податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від провадження господарської діяльності за 2017-2022 роки встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п. 57.1 ст. 57 ПК України в результаті несвоєчасної сплати податку на доходи фізичних осіб по податковим деклараціям про майновий стан та доходи за 2017 р. та 2019 р., про що зазначено в акті від 12.01.2024.

Зокрема, на підставі ст. 122, ст. 124, п. 129.6 ст. 129 ПК України, за затримку на 8 календарні дні сплати грошового зобов`язання у сумі 5698,34 грн., задекларованого згідно Декларації № вiд 02.02.2018, та за затримку на 6 календарні дні сплати грошового зобов`язання у сумі 3423,55 грн., задекларованого згідно Декларації № вiд 25.01.2020, до позивача було застосовану штрафну санкцію у розмірі 5% у сумі 456,10 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення №04 від 23.02.2024 вказано, що перевіркою встановлено, що за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 ФОП ОСОБА_1 отримала дохід у сумі 1 025 304,87 грн.

Згідно п.181.1 ст.181 ПК України у разі, якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Відповідно п. 183.2 ст. 183 ПК України у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Тобто, позивачка, здійснюючи оподаткування отриманих доходів за перевіряємий період, повинна була зареєструватися платником податку на додану вартість враховуючи, що загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів /послуг нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищила 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість). При цьому, враховуючи, що перевищення граничного розміру сталося в грудні 2017 року реєстраційна заява мала бути подана позивачкою до 10 січня 2018 року та, як наслідок, зареєструватись платником ПДВ з 11.01.2018.

Разом із тим, ФОП ОСОБА_1 як платник податку на додану вартість зареєструвалася лише 03.03.2018, про що зазначено у розділі 2.7.1 акту від 12.01.2024.

Відповідно до вимог п. 183.10 ст. 183 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до органу державної податкової служби реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

У зв`язку з недотриманням вимог п.181.1 ст.181, п.183.1, п.183.2, п.183.10 ст.183 ПК України щодо подання позивачем заяви про реєстрацію платником податку на додану вартість до 10.01.2018 р., позивачем порушено вимоги пп.16.1.3 п.16.1 ст.16, п.46.1 ст.46, пп.47.1.2 п.47.1 ст.47, п.48.1 ст.48, п.49.1, п.49.2, пп.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.202.1 ст.202, п.203.1 ст.203 ПК України щодо обов`язку подання податкової декларації з ПДВ за звітній період.

Так, ФОП ОСОБА_1 не подано за березень 2018 рік податкову декларацію з податку на додану вартість, тому, згідно з пп. 54.3.1 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 та п. 120.1 ст. 120 ПК України, контролюючим органом застосовано штрафну (фінансову санкцію) у розмірі 340,00 грн.

Щодо податкових повідомлень-рішень №04 від 23.02.2024 та №04 від 23.02.2024, судовим розглядом встановлено, що перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 01.01.2017 по 31.12.2022 встановлено їх заниження на загальну суму 36 440,00 грн., у тому числі за 2018 р. на суму 35250 грн., 2019 р. на суму 1190 грн. та завищення податкових зобов`язань на суму 30451,00 грн., в тому числі за 2018 рік на 29732,00 грн., за 2019 рік на суму 719,00 грн.

Зокрема, вказані порушення стались у зв`язку з тим, що позивач не зареєструвалася своєчасно як платник податку на додану вартість та, як наслідок не визначала податкові зобов`язання з податку на додану вартість за січень-лютий 2018 року у сумі 26092 грн., за березень 2018 року у сумі 7135 грн.

Також позивачкою не включено до складу податкових зобов`язань з ПДВ кошти, отримані за реалізацію продукції, що підтверджується сумами виторгу, та кошти за надані маркетингові послуги, які надійшли на розрахунковий рахунок платника за липень 2018 року у сумі 48 грн., за серпень 2018 року у сумі 583 грн., за грудень 2018 року у сумі 1392 грн., за січень 2019 року у сумі 980 грн., за лютий 2019 року у сумі 210 грн.

При цьому, у зв`язку із ненаданням позивачем на перевірку первинних документів, що підтверджують задекларовані доходи у 2017-2018 роки (отримання готівкових коштів: квитанції, чеки, книги обліку доходів та витрат, книг РРО), для визначення сум обсягу продажу за 2018, 2019 рік відповідачем використовувався виторг відповідно до інформації, що надійшла від платника податків по дротових або бездротових каналах зв`язку про обсяг розрахункових операцій, виконаних в готівковій та/або в безготівковій формі та дані розрахунковий рахунок платника НОМЕР_1 в АТ "КРЕДI АГРIКОЛЬ БАНК", на який надходили кошти за надані маркетингові послуги.

Так, згідно таких даних база оподаткування податком на додану вартість у 2018 році складає 151 242 грн., у 2019 57 557,00 грн.

Проведеною перевіркою встановлено, що на порушення п.181.1 ст.181, п.183.1, п.183.2, п.183.10 ст.183 п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 ПК України ФОП ОСОБА_1 занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість загальну суму 36440,00 грн. та завищено податкові зобов`язання на суму 30451,00 грн., в тому числі за 2018 рік на 29732,00 грн., за 2019 рік на суму 719,00 грн.

Завищення податкових зобов`язань на суму 30451,00 грн. сталося в результаті невірно визначеної платником бази оподаткування та дати виникнення податкових зобов`язань.

Тому, згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58, п. 123.1 ст. 123 ПК України, контролюючим органом збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на 5989,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову санкцію) у розмірі 3322,70 грн.

При цьому, у періоді з 01.03.2018 по 21.04.2019 позивач декларував у податковій декларації з ПДВ № від 16.05.2028 (звітній період квітень 2018 року) суму від`ємного значення з ПДВ (рядок 19) у сумі 281 грн. Cума від`ємного значення, була зарахована до складу податкового кредиту наступного звітного та перенесена до рядка 16.1 декларації наступного звітного періоду (травень 2018 р.).

Перевіркою встановлено, що у зв`язку із невірним визначенням платником бази оподаткування внаслідок несвоєчасної реєстрації платником податку на додану вартість, відповідачем встановлено завищення рядка 16.1 (значення рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду) у декларації за травень 2018 року.

З урахуванням зазначеного, контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення № 04 від 23.02.2024, яким зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 281 грн.

Щодо податкових повідомлень-рішень № 04 від 23.02.2024 та № 04 від 23.02.2024 у ході судового розгляду встановлено, що обсяг оподатковуваних операцій, які задекларовані ФОП ОСОБА_1 у поданих податкових деклараціях з податку на додану вартість за 2018-2019 роки не відповідає обсягу операцій, що оподатковуються за ставкою 20 % за даними податкових накладних, зареєстрованих платником податків в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму коригувань податкових зобов`язань, а саме:

- за 2018 рік платником податків задекларовано податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 145724 грн., тоді ж як сума податкових зобов`язань з податку на додану вартість згідно ЄРПН за 2018 р. складає 114323 грн., відповідно різниця 31401 грн. (незареєстровані податкові накладні);

- за 2019 рік платником податків задекларовано податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 57086, сума податкових зобов`язань з податку на додану вартість згідно ЄРПН за 2019 р. 44555 грн., відповідно, різниця складає 12531 грн. (незареєстровані податкові накладні).

Перевіркою встановлено не визначення позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 5989,00 грн. по операціям із реалізації продукції внаслідок несвоєчасної реєстрації ФОП ОСОБА_1 платником податку на додану вартість. Відповідно, податкові накладні на суму ПДВ 5989,00 грн. по операціям із продажу контрагентам-покупцям у Єдиному реєстрі податкових накладних позивачем не реєструвалися.

Поряд з цим, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений Податковим кодексом України термін (п.201.1 ст.201 ПК України).

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків, визначених у п. 201.10 ст. 201 ПК України.

Відповідно п.201.8 ст. 208 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст.183 цього Кодексу.

Таким чином, на порушення п. 201.10 ст. 201, п.п. 69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу «Перехідні положення» ПК України, позивачем не зареєстровані у ЄРПН податкові накладні на загальну суму ПДВ 43932,00 грн, у тому числі за 2018 - на суму 31401 грн., за 2019 на суму 12531 грн., внаслідок чого до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 21 966 грн. (ППР №04 від 23.02.2024).

Крім того, за порушення на 15 к.д. граничного строку реєстрації податкової накладної №1 від 31.03.2018 , про що відображено у розділі 2.7.4 акту перевірки, згідно п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 10% суми ПДВ на суму 713,47 грн. (ППР №04 від 23.02.2024).

Щодо податкового повідомлення-рішення № 04 від 23.02.2024 судовим розглядом також встановлено, що в ході перевірки встановлено, що на порушення п. 57.1 ст. 57 та п. 203.2 п. 203, п.п. 69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу «Перехідні положення» ПК України ФОП ОСОБА_1 сплачено суми податкових зобов`язань з ПДВ за 2019 рік поза межами законодавчо встановлених термінів.

На підставі п.124.1 ст. 124 ПК України до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 8,80 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення №04 від 23.02.2024 та №04 від 23.02.2024 встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в період з 01.01.2017 по 31.12.2022 перебувала на загальній системі оподаткування та у своїй діяльності використовувала РРО/КОРО для реалізації у роздрібній мережі алкогольних напоїв та тютюновими виробами.

При цьому, перевіркою правильності визначення суми податкових зобов`язань з акцизного податку, відображених в деклараціях акцизного податку, з даними про суми податкових зобов`язань, визначеними в ході перевірки, встановлено розбіжності.

Так, в ході перевірки було встановлено заниження акцизного податку внаслідок неповного відображення ФОП ОСОБА_1 в додатку № 6 "Розрахунок суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгiвлi підакцизних товарів" Декларації з акцизного податку, суми акцизних товарів, реалізація яких підтверджується звітами РРО.

В ході перевірки встановлено, що в порушення п.п. 213.1.9 п.213.1 ст.213, п.п. 214.1.4 п. 214.1 ст. 214, п.п. 215.3.10 п. 215.3 ст.215, п. 216.9 ст.216, п.п. 222.1.1 п.222.1 ст.222 ПК України, за період з 01.01.2017 по 31.12.2022, позивачем занижено акцизний податок на загальну суму 2075 грн., в т. ч. за 2017 - 581,00 грн., за 2018 -1414,00 грн., за 2019 - 69,00 грн., за 2020 - 149,00 грн.

У зв`язку з зазначеним, згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.58.1 ст. 58, п. 123.1 ст. 123 ПК України, контролюючим органом збільшено суму податкового зобов`язання з акцизного податку на 2075,00 грн., та застосовано штрафну (фінансову санкцію) у розмірі 214,40 грн. (ППР №04 від 23.02.2024 )

Крім того, в ході перевірки встановлено, що на порушення п. 57.1 ст. 57 та п. 203.2 пп. 222.3.1 п. 222.3 ст.222, п.п. 69.1 п. 69 підрозділу 10 розділу «Перехідні положення» ПК України, ФОП ОСОБА_1 сплачено суму грошового зобов`язання з акцизного податку по Декларації № від 21.11.2022 із затримкою на 9 календарних днів, у зв`язку з чим контролюючим органом на підставі п. 124.1 ст. 124 ПК України до позивача було застосовано штрафну санкцію у розмірі 56,92 грн. (ППР №04 від 23.02.2024.)

Стосовно податкового повідомлення-рішення № 04 від 23.02.2024 у ході судового розгляду також встановлено, що позивачкою в порушення ст. 46, п. 286.2 ст. 286 ПК України несвоєчасно подано до контролюючого органу декларації зі сплати земельного податку.

Згідно п.285.1. ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Відповідно до п.286.2. ст. 286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

У відповідності до п. 286.4. ст. 286 ПК України за нововідведені земельні ділянки або за новоукладеними договорами оренди землі платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

У зв`язку з виявленими порушеннями, контролюючим органом згідно пп. 54.3.1 п. 54.3 ст. 54 та п. 120.1 ст. 120 ПК України до платника застосовано штрафні санкції на суму 680 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення №04 від 23.02.2024 судом встановлено, що перевіркою дотримання вимог законодавства щодо забезпечення зберігання первинних документів, звітності, інших документів, пов`язаних із обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, встановлено порушення п. 44.6 ст. 44 ПК України.

Так, ГУ ДПС у Сумській області ФОП ОСОБА_1 було надіслано лист від 23.11.2023 за № 2119/12/18-28-24-04-05 та повторно в ході перевірки вручений лист від 04.01.2024 за № 2256/12/18-28-24-04-07 про необхідність надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби пояснення та первинні документи, пов`язані з підприємницькою діяльністю.

Крім того, в повідомленні про проведення перевірки від 21.11.2023 № 131/18-28-24-04 платнику податків доводилось про забезпечення надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій, первинних та інших документів, які використовуються в податковому обліку та пов`язані з нарахуванням податків та зборів.

Проте, позивачем на перевірку не надані первинні документи, що підтверджують задекларовані у 2017 та 2018 роках доходи (отримання або сплату готівкових коштів: квитанції, чеки), документи, що підтверджують придбання товарно-матеріальних цінностей у 2017 та 2018 роках (видаткові накладні, рахунки на сплату за придбані ТМЦ, акти взаєморозрахунків, первинні документи, які засвідчують факт отримання товарів/надання послуг, видаткових накладних), також не надані книга обліку доходів та витрат, книги РРО.

Крім того, не в повному обсязі надані документи, що підтверджують проведення розрахунків за придбані ТМЦ у 2019 році.

У зв`язку з виявленими порушеннями, контролюючим органом згідно пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 та п. 121.1 ст. 121 ПК України до платника застосовано штрафні санкції на суму 1020 грн.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачкою будь-яких обґрунтувань позовних вимог щодо суті виявлених порушень, які зафіксовані в акті перевірки, не зазначається.

Так, позивачка, як на підставу для скасування спірних податкових повідомлень-рішень в позові, посилається виключно на відсутність обов`язку зберігати первинні документи, відсутність книги обліку доходів і витрат за період, починаючи з 01.01.2017 у зв`язку із закінченням строку зберігання та про обов`язок податкового органу перенести строки проведення перевірки у зв`язку із втратою документів.

При цьому, із матеріалів справи встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за 2017 рік була подана податкова декларація про майновий стан i доходи № від 02.02.2018.

Таким чином, враховуючи наведене вище правове регулювання та те, що податкова декларація про майновий стан і доходи № за звітній період 2017 рік фактично подана до ГУ ДПС у Сумській області 02.02.2018, вимоги, визначені ст. 102 ПК України відповідачем не порушені.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що враховуючи наведені вище обставини, зазначене обґрунтування адміністративного позову не може бути визнано судом як підстави для задоволення позовних вимог та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Крім того, судовим розглядом встановлено, що відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку на підставі ГУ ДПС у Сумській області відповідно до наказу від 21.11.2023 № 1727-кп та плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2023 рік, позивачу було надіслано наказ та повідомлення про початок проведення перевірки, отримано документи позивачем 27.11.2023, перевіряючих допущено до проведення перевірки, позивачем надавалися документи та письмові пояснення, складено відповідний акт перевірки.

Враховуючи прийнятий відповідачем наказ від 28.12.2023 № 1931-кп про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки перевірка проводилася в строк з 20.12.2023 до 09.01.2024.

Таким чином, позивачка була проінформована як про період перевірки, так і про підстави такої документальної планової перевірки та була зобов`язана надати всі документи, які стосуються дотримання позивачем податкового обліку за період з 01.01.2017 до 31.12.2022.

Разом із тим, ФОП ОСОБА_1 не виконала обов`язок надати в порядку п. 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності ні до податкового органу під час перевірки, ні до матеріалів справи.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивачкою ні під час перевірки, ні до прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, ні в порядку адміністративного оскарження, не були в повному обсязі підтверджені дані бухгалтерського та податкового обліку за період, який перевірявся, з 01.01.2017.

Стосовно подання до податкового органу заяви від 11.12.2023 про відтермінування проведення документальної планової виїзної перевірки у зв`язку із частковою втратою документів, причиною якої стали форс-мажорні обставини, а саме введення воєнного стану в Україні, колегія суддів зазначає наступне.

Аналіз змісту п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 ПК України свідчить про те, що обов`язок платника зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів платника податків. Ненадання платником документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності.

За загальним правилом, відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів (ч.3 ст.8 ЗУ «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні»).

Зокрема, необхідність зберігати документи передбачена пунктом 6.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Мінфіну від 24.05.95 № 88 (далі положення №88): первинні документи та облікові регістри, що пройшли обробку бухгалтерські та інші звітності до передачі їх до архіву підприємства, установи повинні зберігатися в бухгалтерській службі у спеціальних приміщеннях або зачинених шафах під відповідальністю осіб, уповноважених головним бухгалтером.

Редакцію абзацу 1-2 пункту 44.5 статті 44 ПК України було змінено згідно із Законом № 466, яка набрала чинності 23 травня 2020 року, відповідно до якої у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів) контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації, надано авторизацію відповідно до Митного кодексу України або дозвіл на застосування спеціальних (у тому числі транзитних) спрощень.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

Таким чином алгоритм дій при втраті документів визначений п. 44.5 ст. 44 ПК України.

Вирішуючи спірне питання щодо правових підстав для перенесення документальної перевірки у межах предмету спору у цій справі слід врахувати й те, що згідно з актом перевірки в основу висновків контролюючого органу про порушення позивачем податкової дисципліни за оскаржуваними у справі індивідуальними актами покладено висновки саме про не підтвердження документально витрат платника податків.

Тому, визначаючись щодо предмета доказування у цій справі, судом враховується, що нормою пункту 44.5 статті 44 ПК України перенесення строку перевірки поставлено у взаємозалежність від можливості/неможливості проведення документальної перевірки платника податків у зв`язку із втратою, пошкодженням або достроковим знищенням саме втрачених платником документів.

Як передбачено у пункті 85.4 статті 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Відповідно до п. 85.6 ст. 85 ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Разом з тим, як зазначено у абзаці другому п. 44.6 ст. 44 ПК України, якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку п. 86.7 ст. 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

В свою чергу єдиним повідомленням про часткову втрату документів, була заява позивача від 11.12.2023, яка була надана ГУ ДПС у Сумській області.

У зазначеній заяві позивачка повідомила, що частково втратила документи, через форс мажорні обставини, а саме введення військового стану у країні, зазначила, що має можливість деякі втрачені документи поновити, але недостатньо часу до початку перевірки.

При цьому, позивачка не наводить конкретних дат втрати документів, обставин втрати відповідних документів, не зазначається жодного переліку документів, які втрачені, і що саме такі документи мають відношення до періоду проведення перевірки, не зазначено ні орієнтовного строку, на який позивачка просить відтермінувати провадження перевірки, ні строку, за який позивачка має намір відносини втрачені документи.

Крім того, під час надання заперечення на акт перевірки, в скарзі, поданій до ДПС України, позивачка посилалася не на втрату документів, а на ту обставину, що Книга обліку доходів і витрат за період з 01.01.2017, первинні документи за 2017-2019 роки не зберігалися та відсутні виключно з тих підстав, що закінчилися строки зберігання, а саме 3 роки, а тому у позивачки взагалі відсутній обов`язок на їх зберігання. Жодних посилань щодо втрати первинних документів, в тому числі і Книги обліку доходів і витрат з 01.01.2017 позивачкою не зазначалося у запереченнях та скарзі.

Будь-яких копій первинних документів щодо періоду, який перевірявся, до контролюючого органу надано не було ні до прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, ні під час адміністративного оскарження, ні під час розгляду справи в суді.

Будь-яких доводів стосовно вчинення дій щодо відновлення документів первинного обліку позивачкою не наведено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи не підтверджується виконання позивачкою вимог п. 44.5 ст. 44 ПК України та надання до контролюючого органу оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів.

Посилання позивачки на те, що податковий органом не було направлено запитів про надання позивачем переліку документів, спростовуються наявними в матеріалах справи листами податкового органу до позивачки від 23.11.2023 та від 04.01.2024, який особисто отримано позивачкою. Також відповідачем було складено акт про ненадання платником податків документів для проведення перевірки (від 02.01.2024, який отримано позивачем).

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що під час перевірки позивачем на лист ГУДПС в Сумській області від 23.11.2023 були надані письмові пояснення від 08.01.2024.

Таким чином податковим органом проведено перевірку із врахуванням наданих позивачем на запити податкового органу, в т.ч. і під час перевірки, документів, письмових пояснень, документів, перелік яких зазначено в листі позивача від 21.12.2023, із врахуванням наявної фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку позивача, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 226-234).

Зі змісту акту перевірки встановлено, що податковим органом також було використано відомості з інформаційних ресурсів ДПС, ІС «Податковий блок», ЦБД ДРФО, інформація з Державних реєстрів, інформація про виторг позивача, що надійшла від платника податків по дротових або бездротових каналах зв`язку про обсяг розрахункових операцій, виконаних в готівковій та/або безготівковій формі за даними АІС «Податковий блок», дані розрахункових рахунків, податкова інформація, що відображено в акті перевірки.

Крім того, відповідачем при визначенні суми валових витрат за 2017, 2018, 2019 роки були враховані витрати, оплата яких підтверджена документально згідно даних розрахункових рахунків (часткова оплата за товар, послуги охорони, вивіз сміття, комісія за обслуговування рахунків, еквайрінгова комісія) та згідно баз даних ДПС України (оплата праці та нарахування на заробітну плату, плата за ліцензії, сплата ЄСВ від здійснення підприємницької діяльності), що відображено в акті перевірки.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність Книги обліку доходів і витрат чи інших документів, посилання позивачки на відсутність обов`язку зберігати первинні документи поза межами трирічного строку, не можуть спростувати виявлені податковим органом порушення та прийняті спірні податкові повідомлення-рішення, якими застосовано штрафні санкцій, а саме за несвоєчасну сплату суми грошового зобов`язання з акцизного податку по декларації № від 21.11.2022 із затримкою на 9 календарних днів (ППР № 04 від 23.02.2024 на суму 56,92 грн.), несвоєчасне подання до контролюючого органу декларації зі сплати земельного податку (ППР №04 від 23.02.2024 на суму 680 грн.), не забезпечення зберігання первинних документів (ППР №04 від 23.02.2024 на суму 1020 грн.), порушення граничного строку реєстрації податкової накладної №1 від 31.03.2018 (ППР №04 від 23.02.2024 на суму 713,47 грн.), заниження акцизного податку шляхом заниження бази оподаткування акцизним податком (ППР №04 від 23.02.2024 на суму 2075,00 грн. та штрафну (фінансову санкцію) у розмірі 214,40 грн.), не подання за березень 2018 року податкової декларації з податку на додану вартість (ППР № 04 від 23.02.2024 на суму 340,00 грн.), відсутність складення та реєстрації податкових накладних (ППР № 04 на суму 21966 грн.), сплата суми податкових зобов`язань з ПДВ за 2019 рік поза межами законодавчо встановлених термінів (ППР № 04 від 23.02.2024 на суму 8,80 грн.), несвоєчасної сплати податку на доходи фізичних осіб по податковим деклараціям про майновий стан та доходи за 2017 рік та 2019 рік (ППР № 04 на суму 456,10 грн.).

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - Панченко Мирослави Олександрівни - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 по справі № 480/4896/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло