Справа № 160/29836/24
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 160/29836/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 в адміністративній справі №160/29836/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 11.10.2024 №21 Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови в призначенні пенсії;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 весь період роботи, згідно трудової книжки від 10.04.1987 серії НОМЕР_1 та здійснити призначення пенсії за віком з моменту настання права, тобто з 30.10.2024.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 в адміністративній справі №160/29836/24 позов задоволено частково.

Не погодившись з рішенням суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог відмовити в повному обсязі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджено матеріалами справи, що 07.10.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії, в порядку ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №21 від 11.10.2024 позивачу відмовлено в призначення пенсії. Підставою відмови зазначено, що періоди роботи ОСОБА_1 згідно трудової книжки від 10.04.1987 серії НОМЕР_1 не зараховані до трудового стажу, оскільки на титульній сторінці трудової книжки дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 містить виправлення, не завірене належним чином, а також перша (титульна) сторінка заповнена з порушенням пункту 2.11 Інструкції, а саме: відсутня печатка підприємства (або відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Таким чином пенсійним органом відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також з оскаржуваного рішення вбачається, що староховий стаж позивача становить 24 роки 5 місяців 5 днів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджено матеріалами справи, що в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 містяться наступні записи (далі мовою оригіналу):

- 09.04.1987 назначена на должность зоотехника отделения свеклозавода;

- 07.08.1987 уволена с предприятия по собственному желанию;

- 17.12.1987 принята учётчиком-заправщиком мастерской №2;

- 20.07.1988 уволена по ст. 36 п. 1КЗОТ УССР (по соглашению сторон);

- 16.09.1989 принята на работу в колхоз «За Мир» Магдалиновского района зоотехником селекционером;

- 04.12.1991 уволена с работы по собственному желанию в связи с переменной места жительства;

03.06.1992 Принята на работу в о/х «Поливановка» на должность гл. зоотехника-селекционера;

- 02.08.1993 переведена на должность зоотехника-селекционера;

- 17.04.1995 уволена с хозяйства по ст. 38 КЗОТ Украины (по собственному желанию);

- 01.09.1995 назначена на должность завхоза Золотобалковской общеобразовательной школы І-ІІІ ст.;

- 21.03.2016 звільнена з посади завгоспа школи у зв`язку із скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України;

- 22.04.2016 розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

- 16.04.2017 припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

При цьому, колегія суддів наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні документів, що підтверджують такий стаж роботи.

Суд зауважує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги відповідачами при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Таким чином колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачі протиправно не врахували періоди роботи позивача згідно трудової книжки від 10.04.1987 серії НОМЕР_1 до страхового стажу позивача.

Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано дійшов правового висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 весь період роботи, згідно трудової книжки від 10.04.1987 серії НОМЕР_1 .

З метою поновлення порушених прав позивача та належного способу захисту колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, як органу який розглядав заяву позивача про призначення пенсії та приймав оскаржуване рішення, зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 весь період роботи, згідно трудової книжки від 10.04.1987 серії НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 в адміністративній справі №160/29836/24,- залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 в адміністративній справі №160/29836/24,- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Сафронова