Справа № 620/9516/25
Суддя: Марія ДУБІНА
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
25 вересня 2025 року Чернігів Справа № 620/9516/25
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до 2 територіального управління внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування звіту,
19.08.2025 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом (зареєстрований в суді 21.08.2025), у якому просить:
визнати Аудиторський звіт військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2023 №535/30/17, виготовленим 2 територіальним управлінням внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, в частині законності видачі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 02.07.2023 Про виплату додаткової винагороди за червень 2023 та пункту 6 розділу 4.2 (пропозиції) протиправними та скасувати.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 26.08.2025 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними в ній матеріалами.
Перевіряючи наявні у матеріалах справи документи, суд дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху.
Змістом частини тринадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.
Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Так, строк звернення до адміністративного суду регламентовано положеннями статті 122 КАС України, частиною першою якої визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Варто відзначити, що строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише посилатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права і саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
При цьому, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку.

Тому, обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права на звернення до суду, встановлений законом, може бути підставою для висновку про його пропуск з поважних причин.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом 19.08.2025 та просить визнати Аудиторський звіт військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2023 №535/30/17, виготовленим 2 територіальним управлінням внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, в частині законності видачі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 02.07.2023 «Про виплату додаткової винагороди за червень 2023» та пункту 6 розділу 4.2 (пропозиції) протиправними та скасувати, тобто, з пропуском строку звернення до суду, установленого частиною другою статті 122 КАС України.

У позовній заяві позивач зазначає, що з Аудиторським звітом військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2023 №535/30/17 ознайомився 18.02.2025 в рамках кримінального провадження №0000049 від 18.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 425 Кримінального кодексу України, на стадії відкриття матеріалів досудового слідства.

Заперечуючи проти позовної заяви ОСОБА_1 , відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, зазначає, що позивач не міг не знати про проведення 2 територіальним управлінням внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України у період з 10.10.2023 по 08.12.2023 внутрішнього аудиту у військовій частині НОМЕР_1 , на фінансовому та інших видах забезпечення якої перебувала військова частина НОМЕР_2 , командиром якої був позивач, про виявлені порушення та складання за його результатами аудиторського звіту від 08.12.2023 № 535/30/17, оскільки питання пов`язані із службовою діяльністю посадових осіб військової частини НОМЕР_2 також було предметом аудиторського дослідження, про що свідчить надання ними відповідних пояснень аудиторам.

Враховуючи викладене вище, суд не визнає вказані позивачем обставини поважними, оскільки, той факт, що з Аудиторським звітом військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2023 №535/30/17 ознайомився 18.02.2025 в рамках кримінального провадження №0000049 від 18.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 425 Кримінального кодексу України, на стадії відкриття матеріалів досудового слідства, не змінює часу, з якого він повинен був або міг дізнатись про порушення своїх прав, позаяк, йому було відомо про проведення 2 територіальним управлінням внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України у період з 10.10.2023 по 08.12.2023 внутрішнього аудиту у військовій частині НОМЕР_1 , де, зокрема, питання пов`язані із службовою діяльністю посадових осіб військової частини НОМЕР_2 були предметом аудиторського дослідження, про що свідчить надання ними відповідних пояснень аудиторам.

Зазначена дата (18.02.2025) свідчить лише про час, коли позивач дійшов до висновку, що прокурор в рамках зазначеного кримінального провадження має намір використовувавти оспорюваний ним у цій справі Аудиторський звіт як доказ у кримінальному провадженні, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, а є лише фактично штучно створеною новою часовою передумовою оскарження до адміністративного суду Аудиторського звіту військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2023 №535/30/17.

Відповідно до частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовано положеннями статті 123 КАС України, відповідно до частини першої якої, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно із частинами другою та третьою статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З урахуванням викладеного, вказані недоліки позивач може усунути у десятиденний строк з дня вручення копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, подавши до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із вказанням підстав для його поновлення та з наданням доказів поважності причин такого пропуску.

У разі неусунення позивачем наведених вище недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, його позовна заява буде залишена без розгляду (частина п`ятнадцята статті 171 КАС України).

На підставі наведеного та керуючись статтями 123, 160, 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до 2 територіального управління внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування звіту залишити без руху.

Надати позивачу строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків його позовної заяви.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Марія ДУБІНА