Справа № 520/23856/25
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року Справа № 520/23856/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за у письмовому провадженні в місті Харкові в приміщенні суду адміністративну справу за позовом військової частина НОМЕР_1 Національної гвардії України до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 про скасування постанови,-

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ірини Антосік від 01.09.2025 у виконавчому провадженню № 77543503 про накладання на військову частину НОМЕР_1 НГУ штрафу у розмірі 10200,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив , що постанова є протиправною через порушення строків перевірки виконання рішення суду, ігнорування вимог щодо зупинення виконавчого провадження в умовах воєнного стану, а також наявність поважних причин невиконання рішення суду, пов`язаних з відсутністю власних коштів у позивача та його участю в обороні держави. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на невиконання боржником рішення суду без поважних причин, правомірність винесення постанови відповідно до статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" та відсутність підстав для зупинення виконавчого провадження.

Третьою особою не подано пояснень ані щодо адміністративного позову, ані щодо відзиву.

12.09.2025 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання на 23.09.2025. Витребувано докази у відповідача та третьої особи.

22.09.2025 на адресу суду відповідачем подано копію матеріалів виконавчого провадження № 76263805.

У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання.

Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились, у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України.

Вирішення адміністративної справи проводиться за правилами письмового провадження на підставі матеріалів справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.

Суд установив,19.03.2025 відкрито виконавче провадження № 77543503 на підставі виконавчого листа № 560/14303/24, виданого 10.02.2025 Хмельницьким окружним адміністративним судом, яким зобов`язано позивача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 12.04.2019 з урахуванням компенсації податку з доходів фізичних осіб.

01.09.2025 старшим державним виконавцем Іриною Антосік прийнято оскаржувану постанову про накладення штрафу в розмірі 10 200,00 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин.

Позивач стверджує, що постанова протиправна, оскільки виконавець не дотримався строків перевірки виконання рішення відповідно до ч. 1, 2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", а також ігнорував оскарження попереднього штрафу. Виконавче провадження мало бути зупинене відповідно до абз. 22 ст. 10-2 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" в умовах воєнного стану, оскільки боржник є військовою частиною Національної гвардії України, а рішення суду є немайновим (зобов`язує вчинити певні дії), а не стосується стягнення грошового забезпечення. Існують поважні причини невиконання: відсутність власних коштів у позивача, фінансування з Державного бюджету через головне управління Національної гвардії України, участь у відсічі збройної агресії, що створює об`єктивні перешкоди. Позивач звернувся за виділенням коштів, видав наказ № 3126 від 22.08.2025 про нарахування суми 23 900,79 грн., але виплата залежить від надходження коштів.

У відзиві відповідач зазначає, що рішення суду не виконано з моменту відкриття виконавчого провадження 19.03.2025. Нарахування без фактичної виплати не є виконанням рішення. Позивач не надав доказів поважних причин невиконання, а зупинення провадження не застосовується, оскільки рішення стосується перерахунку грошового забезпечення, що підпадає під винятки абз. 22 ст. 10-2 Закону. Відповідач посилається на ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкцію з організації примусового виконання рішень.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі за текстом - Закон № 1404-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі ст. 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частини 1-2 статті 18 Закону №1404-VIII).

Звертаючись до суду з даним позовом про оскарження постанови державного виконавця про накладання на військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України штрафу в розмірі 10200,00 грн у виконавчому провадженню № 77543503, позивач зазначив, що виконавче провадження мало бути зупинене відразу після його відкриття на підставі абзацу 22 пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження", однак державним виконавцем протиправно не було зупинено відповідне виконавче провадження, що свідчить про протиправність винесеної в такому виконавчому провадженні постанови про накладення на боржника штрафу в розмірі 10200,00 грн за невиконання рішення суду.

19.08.2022 набув чинності Закон України №2468-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння процесам релокації підприємств в умовах воєнного стану та економічного відновлення держави", яким, зокрема, забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої російською федерацією території України, а також прилеглих до неї територій.

Вказаним Законом внесено зміни в п. 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження", зокрема доповнено положеннями, що включають абз. 22, за змістом якого тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX:

зупиняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої російською федерацією території України, або якщо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.

Суд встановлює, що виконавче провадження № 77543503 відкрито 19.03.2025, вимога про виконання рішення суду надіслана 12.08.2025, отримана позивачем 19.08.2025. На момент винесення оскаржуваної постанови від 01.09.2025 рішення суду не було виконано, оскільки виплата суми 23 900,79 грн. ОСОБА_1 не здійснена, хоча нарахування проведено наказом № 3126 від 22.08.2025.

У свою чергу, суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Суд зазначає, що індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною сум грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до абз.12 п.10-2 розділу ХІІІ "Перехідні та кінцеві положення" Закону України "Про виконавче провадження", у період дії воєнного стану в Україні не зупиняється вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень за позовами фізичних осіб про перерахунок грошового забезпечення військовослужбовців, боржниками за якими є, зокрема, військові частини.

Відтак, з урахуванням вказаного правового регулювання, а також положень абз.12 п.10-2 розділу ХІІІ "Перехідні та кінцеві положення" Закону України "Про виконавче провадження", суд дійшов висновку, що у державного виконавця відсутні правові підстави для зупинення виконавчих дій в межах спірного виконавчого провадження на підставі абз.12 п.10-2 розділу ХІІІ "Перехідні та кінцеві положення" Закону України "Про виконавче провадження", оскільки відповідне виконавче провадження відкрите саме з приводу виконання рішення за позовом фізичної особи про перерахунок грошового забезпечення (індексації грошового забезпечення) військовослужбовця, боржником за яким є військова частина, в якій військовослужбовець проходив службу.

Отже, доводи позивача про необхідність зупинення виконавчого провадження № 77543503 на підставі абз.12 п.10-2 розділу ХІІІ "Перехідні та кінцеві положення" Закону України "Про виконавче провадження" є безпідставними.

Щодо доводів позивача про те, що у військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України відсутні власні кошти, які могли б бути спрямовані на виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частинами 2 та 3 ст.14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в ст. 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.129-1 Конституції України, статтями 14, 370 КАС України.

Матеріали справи не містять жодних доказів вчинення відповідачем дій щодо виконання рішення суду з моменту відкриття виконавчого провадження 19.03.2025, вимога про виконання рішення суду надіслана 12.08.2025, отримана позивачем 19.08.2025. На момент винесення оскаржуваної постанови від 01.09.2025 рішення суду, повідомлення виконавця щодо виконання рішення в частині нарахування індексації та вчинення дій щодо проведення виплат не свідчить про виконання боржником відповідного рішення та не свідчить про наявність поважних причин невиконання такого рішення суду або про повідомлення боржником таких причин державному виконавцю.

Зважаючи на вищевикладені норми законодавства щодо обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, неповідомлення боржником державного виконавця про виконання рішення суду або про наявність причин його невиконання, суд зазначає, що відсутність у військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України власних коштів не є підставою для висновку про можливість невиконання військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України судового рішення та не свідчить про протиправність постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ірини Антосік від від 01.09.2025 у виконавчому провадженню № 77543503 про накладання на військову частину НОМЕР_1 НГУ штрафу у розмірі 10200,00 грн, зважаючи на доводи відповідача про невиконання військової частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України судового рішення.

Інших доводів та відповідних доказів порушення державним виконавцем процедури, передбаченої цим Законом, під час прийняття спірної постанови про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду позивачем не наведено. Судом таких обставин не встановлено.

Так, згідно ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

У відповідності до ст. 139 КАС України судові витрати понесені позивачем покласти на останнього.

Керуючись ст. ст. 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

у адміністративному позові військової частина НОМЕР_1 Національної гвардії України до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 про скасування постанови відмовити.

Судові витрати понесені військової частина НОМЕР_1 Національної гвардії України покласти на останнього.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, місцезнаходження - АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ;

відповідач відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції місцезнаходження місто Харків, вулиця Студентська, будинок № 5/4, ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 місцезнаходження АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено та підписано суддею 23.09.2025.

Суддя М. І. Садова