Справа № 340/1859/25
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 340/1859/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року в адміністративній справі №340/1859/25 за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України в особі Кропивницького сектору Центрального-південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Державної міграційної служби України в особі Кропивницького сектору Центрального-південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби України, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Державної міграційної служби України (ДМС) в особі Кропивницького сектору Центрально-південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби України щодо не оформлення та видачі паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року неповнолітній на ім`я ОСОБА_2 , відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992р. № 2503-ХІІ;

- зобов`язати Державну міграційну службу України (ДМС) в особі Кропивницького сектору Центрально-південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби України - оформити та видати паспорт громадянина України неповнолітній на ім`я ОСОБА_2 у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України затвердженого Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-ХП, з проставленою відміткою місця проживання (що передбачено пунктами 6, 7 Положення №2503-ХІІ) - без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки її персональних даних.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку з досягненням 16-річного віку ОСОБА_2 (донька позивача, в інтересах якої подано позов) звернулась із заявою про видачу паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка, затвердженого постановою ВР України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, проте у видачі такого паспорту відповідачем відмовлено. Позивач вважає безпідставною та протиправною відмову у видачі паспорта у вигляді паспортної книжечки.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року адміністративний позов задоволено. Суд:

- визнав протиправними дії Державної міграційної служби України в особі Кропивницького сектору Центрального-південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби України щодо відмови в оформленні та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспорта книжечки;

- зобов`язав Державну міграційну службу України в особі Кропивницького сектору Центрального-південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби України оформити та видати ОСОБА_2 , у зв`язку з досягненням нею 16-річного віку, паспорт громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. №2503-ХІІ.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна міграційна служба України подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Позивач надала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначила про безпідставність доводів апеляційної скарги та просила відмовити у її задоволенні.

Апелянтом надано додаткові пояснення, в яких зазначено про наявність у представника, яким подано апеляційну скаргу відповідних повноважень.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила таке.

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.09.2008 року (а.с. 19).

Державна міграційна служба України, Кропивницький сектор Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України, є суб`єктами владних повноважень, які в даних правовідносинах реалізують надані їм Законом України 20.11.2012 року №5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» повноваження.

21.11.2024 року неповнолітня ОСОБА_2 та її законний представник ОСОБА_1 звернулись до Кропивницького сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України із заявою, у якій просили оформити і видати на ім`я ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою ВР України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, що включає в себе проставлення в паспорті відмітки про реєстрацію місця проживання (що передбачено пунктами 6, 7 Положення № 2503-ХІІ), відомостями про яке володіють і територіальні органи, і територіальні підрозділи ДМС України. До заяви було додано дві фотокартки, копію свідоцтва про народження, копію довідки про склад сім`ї на підтвердження реєстрації місця проживання, копію паспорту матері (а.с. 24-26).

Кропивницьким сектором Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України за результатами розгляду зазначеної заяви надано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 лист-відповідь від 30.11.2024, яким роз`яснено порядок видачі такого паспорта з переліком необхідних документів та зазначено про невідповідність звернення позивача вимогам пп. 1 п.3 розділу І Порядку № 456. (а.с. 27, 28).

11.12.2024 року неповнолітня ОСОБА_2 та її законний представник ОСОБА_1 звернулись вдруге до Кропивницького сектору Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України із заявою, у якій просили оформити і видати на ім`я ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою ВР України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ.

Кропивницьким сектором Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України за результатами розгляду зазначеної заяви надано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 лист-відповідь від 14.12.2024, яким зазначено про невідповідність звернення позивача вимогам пп. 1 п.3 розділу І Порядку № 456 (а.с. 33, 34).

Не погодившись з такою бездіяльністю відповідача, позивач оскаржила її до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що допущена відповідачем бездіяльність щодо не оформлення та невидачі паспорта у формі паспортної книжечки відповідно до «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ є протиправною, у зв`язку з тим, що у даному випадку визначене відповідачем обмеження, як неможливість отримання позивачем паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено. Суд першої інстанції зазначив, що належним способом захисту порушених прав позивача буде саме зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Частиною першою статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України, зокрема, визначаються: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначає Закон України 20.11.2012 року №5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року № 5492-VI (далі - Закон №5492-VI) суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону №5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Відповідно до підпункту «а» пункту 1 частини 1 статті 13 вказаного Закону документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема: паспорт громадянина України.

Статтею 14 Закону передбачено, що документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Таким чином, законом чітко визначено право особи громадянина України, на отримання паспорта громадянина України як у формі книжечки, так і у формі картки.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, містять безконтактний електронний носій.

Згідно із частинами першою та другою статті 14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 5492-VI бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 5492-VI оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 16 Закону №5492-VI головний обчислювальний центр здійснює автоматизовану перевірку даних, отриманих з бази даних розпорядника Реєстру, формує набори даних та забезпечує виготовлення документів. За фактом виготовлення документа відомості про серію та номер документа, дату персоналізації, номер використаного бланка в електронній формі передаються ВІС відповідним уповноваженим суб`єктом.

Частиною сьомою статті 16 Закону №5492-VI визначені підстави, за яких уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа.

Відповідно до статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Паспорт громадянина України оформляється особам, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років. Перелік інформації, яка вноситься до паспорта громадянина України, визначено у частині сьомій статті 21 Закону №5492-VI. Він містить, зокрема: унікальний номер запису в Реєстрі; відцифрований образ обличчя особи; відцифрований підпис особи.

Статтею 7 Закону №5492-VI визначено перелік інформації про особу, яка вноситься до Реєстру, в якій, крім зазначеного, передбачено, що у разі оформлення паспорта громадянина України до Реєстру за згодою особи вносяться також відцифровані відбитки пальців рук особи (пункт 13 частини першої статті 7).

Вказана інформація, у контексті пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 5492-VI, виступає біометричними даними, параметрами, тобто сукупністю даних про особу, зібраних на основі фіксації її характеристик, що мають достатню стабільність та істотно відрізняються від аналогічних параметрів інших осіб.

Згідно з частиною шостою статті 7 Закону №5492-VI забороняється вимагати від осіб та вносити до Реєстру інформацію, не передбачену цим Законом. Забороняється вимагати від осіб персональні дані, що свідчать про етнічне походження, расу, політичні, релігійні чи інші переконання, звинувачення у скоєнні злочину або засудження до кримінального покарання, а також дані щодо здоров`я або статевого життя.

На виконання положень частини другої статті 15 та абзацу другого частини другої статті 21 Закону № 5492-VI Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №302 від 25.03.2015 року «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі по тексту - Постанова №302, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

Згідно з пунктом 2 Постанови №302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

- з 1 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII;

- з 1 листопада 2016 року оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Пунктом 3 Постанови №302 встановлено, що:

- прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється;

- паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано.

Постановою Кабінету Міністрів України №398 від 04.03.2019 року пункт 3 Постанови №302 доповнено абзацом, згідно з яким Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Згідно із частиною 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини, що виникли в межах цієї справи, підпадають під ознаки зразкової справи, правовий висновок щодо якої викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 року у справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань. Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Відповідно до пунктів 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону №2297-VI мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякісність закону та порушення конституційних прав такої особи.

Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря та зробила висновок, що законодавець, приймаючи Закон №1474-VIII, яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України.

Суд зазначає, що посилання відповідача на те, що звернення позивачів не відповідає вимогам підпункту 1 пункту 3 розділу І Порядку № 456, тому не може бути розглянуте відповідачем як заява про надання адміністративної послуги в розумінні Закону №5203-VІ, свідчить лише про формальний підхід до розгляду заяви про видачу паспорта громадянина України у вигляді книжечки та не легітимізує відмови позивача у видачі такого паспорта.

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо не оформлення та невидачі паспорта у формі паспортної книжечки відповідно до «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ є протиправною, як правильно і зазначив суд першої інстанції.

В той же час, відповідно до пунктуів 2, 5 Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого Наказом МВС України від 06.06.2019 № 456 «Про затвердження Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.06.2019 за № 620/33591 (далі - Тимчасовий порядок № 456), паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1994 № 353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України». Заява та документи для оформлення і видачі паспорта (у тому числі для вклеювання фотокартки) подаються заявником до територіального підрозділу ДМС за місцем звернення.

Оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи ДМС): 1) особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України (далі - заява) за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто (пункт 3 Тимчасового порядку № 456).

Відповідно до пункту 1 Положення про ДМС, затвердженого постановою КабінетуМіністрів України (далі КМУ) від 20.08.2014 № 360 (далі Положення № 360), ДМС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується КМУ через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

На утворені територіальні органи та територіальні підрозділи ДМС може покласти виконання окремих завдань за міжрегіональним принципом (пункт 7 Положення № 360).

Постановою КМУ від 06.06.2023 № 569 «Про реорганізацію територіальних органів ДМС» (далі Постанова № 569) утворено Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби (далі ЦПМУ ДМС) як юридичну особу публічного права, реорганізувавши шляхом злиття УДМС у Кіровоградській областіта УДМС у Черкаській області.

З огляду на викладене та враховуючи, що Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби є територіальним підрозділом Державної міграційної служби України, які у відповідності до Тимчасового порядку № 456, здійснюють оформлення і видачу паспорта, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо неналежного відповідача.

Відповідно до ст. 59 Кодексуадміністративного судочинства України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю юридичної особи.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Враховуючи, що до апеляційної скарги додано належним чином оформлені докази наявності у Житняк Д. Ю. повноважень на ведення справи № 340/1813/25, доводи позивача щодо сумнівів з цього приводу є безпідставними.

Колегія суддів також погоджує висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є саме зобов`язання Державну міграційну службу України (ДМС) в особі Кропивницького сектору Центрально-південного міжрегіонального Управління Державної міграційної служби України оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду вказаної справи та жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому колегією суддів такі доводи до уваги не приймаються.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року в адміністративній справі №340/1859/25 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року в адміністративній справі №340/1859/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Сафронова