Справа № 420/21752/25
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/21752/25

Перша інстанція: суддя Харченко Ю.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітова А.І.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 4 липня 2025р. про відмову в забезпеченні позову по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державного підприємства «Інфоресурс», ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання внести зміни,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2025р. ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Міністерства освіти і науки України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ДП «Інфоресурс», ІНФОРМАЦІЯ_3 в особі Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив:

- визнати протиправними дії Міністерства освіти і науки України, які полягають в такій організації функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти, при якій відносно ОСОБА_1 в Довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти формується висновок про порушення послідовності здобуття освіти, визначеної частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту";

- зобов`язати Технічного адміністратора Єдиної державної електронної бази з питань освіти - ДП "Інфоресурс" внести зміни до даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо порушення ОСОБА_1 , РН черговості здобуття освіти, визначеної статтею 10 Закону України "Про освіту", а саме: в розділі "На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту" - вказати "Так, не порушує".

3.07.2025р. до Одеського окружного адміністративного суду позивач подав заяву про забезпечення позову (вхід.№67686/25), в якій просив зупинити розгляд заяви Позивача від 30.06.2025р. про надання відстрочки від мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_4 в особі Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , - до набрання законної сили рішенням у цій справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 4 липня 2025р. у задоволенні заяви представника позивача Галантерник Л.І. (від 03.07.2025 за вхід.№67686/25) про забезпечення позову у справі №420/21752/25, шляхом зупинення розгляду заяви Позивача від 30.06.2025р. про надання відстрочки від мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_4 в особі Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , - до моменту набрання законної сили рішенням у справі, - відмовлено.

Не погодившись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій апелянт просить ухвалу суду скасувати та постановити нову постанову, якою вжити заходи забезпечення позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення поданої скарги без задоволення, ухвали суду без змін, з наступних підстав.

За правилами п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що дослідивши окреслені у заяві про забезпечення позову, доводи, твердження, аргументи, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для її задоволення, позаяк заявником як не наведено, так і до заяви не додано належних, достатніх, допустимих, та юридично спроможних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам, та охоронюваним законом інтересам позивача, або про те, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

До того ж, можливе, на думку позивача, настання негативних наслідків не може слугувати безумовною підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина друга статті 150 КАС України).

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно із Рекомендацією №R(89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989р., рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.11.2018р. у справі № 826/8556/17.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник обґрунтував необхідність застосування таких заходів тим, що рішення третьої особи за заявою позивача про надання відстрочки залежить від даних відповідача щодо позивача як здобувача освіти, незаконність яких наразі оскаржується в адміністративному судочинстві та є предметом позову до власника та розпорядника цих відомостей. Тобто, рішення третьої особи має бути похідним та обов`язково ґрунтуватися на рішенні суду у цій справі.

Рішення третьої особи про надання відстрочки відбувається на підставі поданих заявником документів, а також документів, отриманих на запит від органу державної влади, іншого державного органу. Додані позивачем до заяви про надання відстрочки документи, що отримані від відповідача та підпорядкованих йому закладів (зокрема, - Довідка з ЄДЕБО №656900 від 9.06.2025р.; Виписка з ЄДЕБО з Інформацією про навчання стосовно ОСОБА_1 , активний студентський квиток, відповіді МОН України: №3/4060-25 від 12.05.2025р. та №3/4433 від 26.05.2025р., Довідка (вих.№432) та відповідь (вих.№434) ПФК НУК ім. адм. Макарова від 13.06.2025р.) містять інформацію, що не відповідає фактичним обставинам, тобто є незаконними, а саме: лист відповідача стверджує про здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста (НРК 5.1) та про порушення послідовності. В той час як інші - Виписка з ЄДЕБО, відповідь ПФК НУК - цю інформацію спростовує та підтверджує твердження позивача щодо відсутності здобуття будь-якої додаткової освіти після відрахування з цього закладу у 2016 році. Наявність у сукупності взаємовиключних суперечливих доказів, в тому числі що містять неправдиві, тобто незаконні дані щодо позивача як здобувача освіти, надає суб`єкту владних повноважень - органу ТЦК (третій особі у справі) у кращому випадку дискретність у прийнятті рішення щодо надання чи відмови у наданні відстрочки від мобілізації (якщо орган ТЦК уважно та всебічно розгляне заяву позивача та додані письмові докази). Не зважаючи на подання ОСОБА_1 обґрунтованої заяви про право на відстрочку з усіма підтверджуючими доказами про наявність такого права, (тобто теоретичного виникнення дискреційних повноважень у третьої особи - Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 ), остання має керуватися виключно даними з документів, які законодавець передбачив щодо цих правовідносин, а саме - Довідкою про здобувача освіти, сформованою в ЄДЕБО. Що, в свою чергу, виключає таку дискретність. За наявності обставин згідно п.п.5,6 вище, єдиним способом захисту позивача від можливого незаконного рішення органу влади (органу ТЦК) є остаточне рішення суду, яке має встановити істину у справі.

Надаючи оцінку вказаним доводам, якими позивач обґрунтовує підстави для забезпечення позову, з урахуванням доводів апеляційної скарги та додатково наданих заяв і клопотання, судова колегія зазначає наступне.

12.08.2024р. ОСОБА_1 вступив до ВСП «Одеський технічний фаховий коледж Одеського національного технологічного університету».

30.06.2025р., як зазначає позивач, засобами електронного зв`язку ним направлено заяву про праву на відстрочку від мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також позивач вказує, що 27.06.2025р. по 21.07.2025р. ним направлялись до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяви про взяття на військовий облік та зняття з розшуку.

У подальшому, позивач та його представник неодноразово звертались до органів ТЦКСП із відповідними заявами та запитами.

Колегія суддів звертає увагу, що вимоги позивача у заяві про забезпечення позову направленні саме на зупинення розгляду заяви Позивача від 30.06.2025р. про надання відстрочки від мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_4 в особі Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 до набрання законної сили рішенням у цій справі.

При цьому, наявні в матеріалах адміністративної справи відомості щодо вчинення позивачем певних дій направлених на отримання та реалізацію ним права на відстрочку від мобілізації свідчать про те, що їх вжиття почалось після отримання повідомлення в додатку «Резерв+» звернення органів ТЦК 18.05.2025р. до Нацполіції у зв`язку із розшуком.

Позивачем також не доведено факту отримання органами ТЦКСП його заяви про надання відстрочки, оскільки скріншот про направлення електронного повідомлення може бути лише доказом направлення такого документа, а не отримання.

На думку судової колегії, вказані обставини у своїй сукупності не дають колегії суддів підстав для висновку про наявність обґрунтованих підстав для вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, визначений ОСОБА_2 у своїй заяві та викладені у апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.312, 316, 322, 325 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 4 липня 2025р. про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

О.В. Єщенко