Справа № 520/23509/25
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про повернення позовної заяви в частині

24 вересня 2025 року Справа № 520/23509/25

Cуддя Харківського окружного адміністративного суду Садова М.І., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо непроведення перерахунку та невиплати ОСОБА_1 у період з 01.01.2020 по 19.05.2023 грошового забезпечення (розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням та відсоткової ставки за вислугу років, премії, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення) на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, основних та додаткових видів грошового забезпечення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 (але не менше 50 відсотків розміру-мінімальної заробітної плати встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 по 19.05.2023, грошове забезпечення (розміри посадового окладу, окладу за військовим званням та відсоткової ставки за вислугу років, премії, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення) на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, основних та додаткових видів грошового забезпечення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 (але не менше 50 відсотків розміру-мінімальної заробітної плати встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, з урахуванням раніше проведених виплат.

Для усунення недоліків встановлених в ухвалі суду від 08.09.2025 позивачу необхідно було надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду щодо позовних вимог за період з 19.07.2022 до 19.05.2023, в якій зазначити поважні причини пропуску строк звернення до адміністративного суду, з наданням доказів на підтвердження поважності цих причин.

10.09.2025 позивачем подана заява про те, що до 19.07.2022 працівники, зокрема військовослужбовці, могли звертатися до суду з позовами про стягнення заробітної плати без обмеження строком (ст. 233 КЗпП України у попередній редакції). Після набуття чинності Законом № 2352-ІХ з 19.07.2022 встановлено тримісячний строк звернення до суду з дня, коли особа дізналася або мала дізнатися про порушення свого права. Верховний Суд у рішенні від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22 підтвердив, що нова редакція ст. 233 КЗпП застосовується лише до правовідносин, які виникли після 19.07.2022. У справі № 460/21394/23 (постанова від 21.03.2025) зазначено: якщо правовідносини виникли до цієї дати, вони регулюються попередньою редакцією закону. Також Велика Палата Верховного Суду наголосила, що у справах про оплату праці публічних службовців, за відсутності спеціального регулювання, застосовуються норми КЗпП України. Строк звернення до суду починається з моменту отримання достовірної інформації про порушення, наприклад з дати отримання довідки про грошове забезпечення. Судова палата відступила від попередніх висновків Верховного Суду, визнавши, що правова позиція Великої Палати має пріоритет, навіть якщо не перелічено всі рішення, від яких відступають. Вважає, що в даному випадку судом неправильно визначено момент, з якого необхідно обраховувати строк звернення до суду. Обґрунтовуючи наведене заявник посилався на практику Верховного Суду та власне її тлумачення. Поважних причин пропуску строку фактично не навів. Враховуючи зазначене, просить поновити строк звернення до суду.

Дослідивши заяву про усунення недоліків, суддя дійшов висновку про те, що позивач не виконав вимоги ухвали суду від 08.09.2025.

Ухвалою судді від 19.09.2025 адміністративний позов залишено без руху. Надано позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду: заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду за період позовних вимог з 19.07.2022 до 19.05.2023 та доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення з адміністративний позов.

21.05.2025 позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків. Заява вмотивована тим, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, що стосуються нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 19.05.2023. Позов подано 02.09.2025, тобто з пропущенням строку, який має бути поновлений з огляду на поважні причини. Позивач перебуває на військовій службі, виконує обов`язки на відповідальній посаді, цілодобово, без вихідних, у зоні бойових дій, що унеможливлювало своєчасне звернення до суду. Запит щодо складових грошового забезпечення було направлено керівництву частини, відповідь отримано 23.08.2025, з чого почався тримісячний строк для звернення до суду. Позивач вважає, що відповідач неправомірно обраховував складові його грошового забезпечення.

За змістом частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 1 ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 135 цього Закону суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23 зробила правовий висновок про те, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні над частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відтак до спірних правовідносин в частині дотримання строку звернення до суду необхідно застосовувати положення статті 233 КЗпП України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України у редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" (далі - Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-IX), тобто до 19 липня 2022 року, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України було викладено у новій редакції, згідно з якою: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Таким чином, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (частина перша статті 233 КЗпП України).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 дійшла таких висновків: якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин). З урахуванням пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 (якою з 24:00 год 30 червня 2023 року скасовано карантин, а відтак відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України ( в редакції після 19.07.2022), почався 01 липня 2023 року.

З огляду на викладене, період з 01 січня 2021 року до 19 липня 2022 року регулюється положеннями статті 233 КЗпП України, у редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати [грошового забезпечення] без обмеження будь-яким строком.

Проте період з 19 липня 2022 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Судом встановлено, що позивач з 04.07.2018 по 29.04.2025 проходив військову службу, а з 29.04.2025 по теперішній час на посаді помічника начальника інституту начальника служби охорони державної таємниці Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого. Позивач не надав належних доказів того, що саме в період з 29.04.2025 він не мав можливості звернутися до суду з відповідним позовом.

Відтак після 29.04.2025 у позивача була можливість протягом трьох місяців звернутися до суду за захистом своїх прав за період з 19.07.2022 до 19.05.2023, оскільки строки, визначені статтею 233 КЗпП України, були продовжені на строк дії карантину.

З урахуванням положень частини другої статті 233 КЗпП України у редакції після змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, та відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23, тримісячний строк звернення з цим позовом в частині вимог: за кожен місяць періоду з 01 серпня 2023 року закінчився в подальші відповідні місяці.

Позивачем заявлено перед судом позовні вимоги за період з 01.01.2020 до 19.05.2023.

Позивач звернувся до суду з цим позовом 02.09.2025.

Отже, за період з 01.01.2020 до 19.07.2022 строк звернення до суду не пропущений.

Стосовно періоду з 19.07.2022 до 19.05.2023 суд прийшов наступного, з огляду на таке.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа Мельник проти України) погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція викладено у постанові Верховного Верховний від 31.03.2021 (справа №240/12017/19, адміністративне провадження №К/9901/15971/20) дійшов до таких правових висновків.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Заробітна плата в розумінні частини першої статті 94 КЗпП України означає винагороду, яка обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України Про оплату праці, яка складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Отже, оклад є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка його отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення окладу чи був здійснений перерахунок, з яких складових він складається, як обрахований та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий розрахунок чи розрахунок складових.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України Про оплату праці заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

З огляду на викладене, суд прийшов до переконання про те, що позивач з 29.04.2025 мав можливості звернутися до суду з відповідним позовом.

Щодо поважності причини пропуску строку звернення до суду із цим позовом з позовними вимога з 19.07.2022 позивач наводить у заяві про усунення недоліків: позивач перебував на військовій службі, виконував обов`язки на відповідальній посаді, цілодобово, без вихідних, у зоні бойових дій, що унеможливлювало своєчасно звернення до суду. Запит щодо складових грошового забезпечення було направлено керівництву частини, відповідь отримано 23.08.2025, з чого почався тримісячний строк для звернення до суду. Позивач вважає, що відповідач неправомірно обраховував складові його грошового забезпечення.

Копія листа відповідача від 23.08.2025, яким надана відповідь на звернення позивача, свідчить про те, що вчиняти активні дії, спрямовані на з`ясування обставин, позивач почав вчиняти лише у серпні 2025 року. Лист відповідача від 23.08.2025 не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

З цього приводу суд повторно зауважує, щопозивач з 04.07.2018 по 29.04.2025 проходив військову службу, що підтверджено витягом із послужного списку, а з 29.04.2025 по теперішній час на посаді помічника начальника інституту начальника служби охорони державної таємниці Військово-юридичного інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого. Позивач не надав належних доказів того, що саме в період з 29.04.2025 він не мав можливості звернутися до суду з відповідним позовом.

З огляду на викладене вище, приходжу до переконання про те, що позивач пропустив тримісячний строк звернення з цим позовом в частині вимог за період з 19.07.2022 по 19.05.2023.

Доступ до правосуддя включає не лише можливість подати заяву до суду. На відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може бути обмежено, зокрема, задля забезпечення нормального функціонування судової системи. Це включає часові обмеження, фінансовий тягар, вимоги щодо форми звернення тощо.

Наведене у сукупності дозволяє суду дійти висновку, що можливість звернення до суду з даним позовом за спірний період, залежала виключно від волевиявлення самого позивача.

Інших поважних та об`єктивних причин для поновлення строку звернення до суду позивачем не зазначено, доказів на їх підтвердження не надано, тому суд дійшов висновку про неповажність наведених позивачем підстав для поновлення строку звернення до суду, внаслідок чого у задоволенні заяви про поновлення такого строку слід відмовити.

Отже, позивачем недоліки не усунено, так як причини пропуску строку звернення до суду в частині позовних вимог за вищевказані періоди, вказані в клопотанні позивача, суд визнає не поважними.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу

За наведених обставин, позовну заяву в частині позовних вимог з 19.07.2022 по 19.05.2023, необхідно повернути позивачу.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 165, 169, 186 КАС України,

п о с т а н о в и в:

у клопотанні позивача про поновлення строку звернення до суду із позовними вимогами за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог щодо: - визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо непроведення перерахунку та невиплати позивачу у період з 19.07.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення (розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням та відсоткової ставки за вислугу років, премії, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення) на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, основних та додаткових видів грошового забезпечення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 (але не менше 50 відсотків розміру-мінімальної заробітної плати встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017; - зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити позивачу за період з 19.07.2022 по 19.05.2023, грошове забезпечення (розміри посадового окладу, окладу за військовим званням та відсоткової ставки за вислугу років, премії, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення) на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, основних та додаткових видів грошового забезпечення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 (але не менше 50 відсотків розміру-мінімальної заробітної плати встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, з урахуванням раніше проведених виплат - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви в частині позовних вимог не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала складена та підписана суддею 24.09.2025.

Суддя М. І. Садова