Справа № 640/37889/21
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 вересня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/37889/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі відповідач), в якому просить суд:

- скасувати постанову Головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Удавіцькою Є.В. про стягнення виконавчого збору у ВП №51366634 від 13 грудня 2021 року;

- скасувати постанову Головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Удавіцькою Є.В. про відкриття виконавчого провадження №67869440 від 13 грудня 2021 року.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, тому виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Позивач зазначає, що державним виконавцем не було стягнуто з боржника на користь стягувача суми коштів за виконавчим листом №758/1969/13-ц, виданим 03.06.2014, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження №51366634. Виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі його письмової заяви, відтак відсутні підстави для стягнення з позивача виконавчого збору.

Таким чином, позивач вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору у ВП №51366634 від 13 грудня 2021 року та постанова про відкриття виконавчого провадження №67869440 від 13 грудня 2021 року є протиправними, тому звернувся до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2021 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; визначено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 адміністративну справу прийнято до провадження; вирішено розгляд справи продовжити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач правом надання відзиву не скористався, відзив на позовну заяву не надав.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

09.06.2016 державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження №51366634 з виконання виконавчого листа №758/1969/13-ц, виданого 03.06.2014 Подільським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства «УКРСИББАНК» боргу у розмірі 266406,02 доларів США та 101302,50 грн.

13 грудня 2021 року головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №51366634 у зв`язку із надходженням заяви стягувача ОСОБА_2 про повернення виконавчого листа стягувачу.

13 грудня 2021 року Головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Удавіцькою Є.В. у ВП№51366634 винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 26 640, 60 доларів США та 10 130, 25 грн.

13 грудня 2021 року Головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №67869440 з примусового виконання постанови №51366634 від 13 грудня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 26 640, 60 доларів США та 10 130, 25 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (в редакції, чинній на час винесення спірних постанов, далі Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 1 Закону 1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 5 Закону зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до підпункту 5 частини першої статті 3 Закону 1404-VIII постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом і підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до статті 40 Закону 1404-VIII передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документу, зокрема частиною третьою статті 40 Закону унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 37 цього Закону, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, діюча редакція статті 27 Закону 1404-VIII передбачає підставою для стягнення виконавчого збору наявність відповідного виконавчого документа та залежить від суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Порядок вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (Інструкція № 512).

Так, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 4 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції № 512.

Абзацом 1 пункту 8 розділу III Інструкції № 512 визначено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Отже, доводи позивача, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обрахується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, не мають правових підстав.

З матеріалів справи убачається, що 13 грудня 2021 року відповідачем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №51366634.

13 грудня 2021 року винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 26 640, 60 дол. США та 10 130, 25 грн.

13 грудня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №67869440 з примусового виконання постанови №51366634 від 13 грудня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 26 640, 60 дол. США та 10 130, 25 грн.

Відповідно до пункту 21 розділу III Інструкції №512 з організації примусового виконання рішень визначено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Таким чином вказані норми свідчать про неможливість подвійного стягнення виконавчого збору.

Також, у постанові від 13 грудня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №51366634 визначено, що витрати у сумі 231,40 грн сплачені, на користь стягувача перераховано суму у розмірі 73780,50 грн. Постанова про стягнення виконавчого збору винесена в окреме виконавче провадження.

Отже, дії державного виконавця по стягненню виконавчого збору у ВП 51366634 повністю відповідають діючому законодавству України.

Щодо доводів позивача стосовно того, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум, суд зазначає таке.

Положення статті 28 Закону №606-XIV, який діяв на момент відкриття виконавчого провадження, передбачали, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

02 червня 2016 року прийнято Закон № 1404-VІІІ, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року.

Так, до 28 серпня 2018 року ч.2 ст.27 Закону № 1404-VІІІ було передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Таким чином, з 28 серпня 2018 року приписами ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто, редакція ч. 2 ст. 27 Закону №1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, діяла до 28 серпня 2018 року.

Після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми, яка підлягає стягненню.

Приписами ст. 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. 1, 3, 4, 6 ч. 1 ст. 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого ч. 9 ст. 27 цього Закону), 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 4 ст. 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Як свідчать матеріали справи, спірна постанова про стягнення виконавчого збору прийнята державним виконавцем 13.12.2021.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин норми ст. 27 Закону № 1404-VІІІ передбачали, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Суд вважає помилковим посилання позивача на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18, з огляду на те, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору у цій справі була прийнята до внесення змін до ст. 27 Закону № 1404-VIII.

Про те, що державний виконавець повинен при прийнятті рішення у виконавчому провадження керуватися законодавством, що діє на момент його прийняття, неодноразово висловлювався Верховний Суд у постановах від 23 грудня 2020 року у справі №620/334/20, від 02 червня 2021 року у справі №160/4481/20, яка, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, враховується при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

До того ж, у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року (справа №160/4481/20) суд касаційної інстанції вказав, що після набуття чинності змін (28.08.2018) до частини другої статті 27 Закону №1404-VIII стягнення виконавчого збору не пов`язується із фактично стягнутою виконавцем сумою, а обчислюється у відсотках від суми, яка підлягає стягненню. Єдиною підставою нестягнення виконавчого збору є виконання рішення до відкриття виконавчого провадження.

Також слід зазначити, що положення статті 28 Закону №606-XIV, який діяв на момент відкриття виконавчого провадження, також передбачали, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений для самостійного його виконання, виконавчий збір стягується у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню.

У зв`язку з цим, суд вважає, що становище позивача не погіршено після набрання чинності Закону України від 03 липня 2018 року №2475-VIII, адже, на момент відкриття виконавчого провадження, позивачу було відомо, що у разі невиконання виконавчого документу в добровільному порядку з нього буде стягнуто виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП №51366634 від 13 грудня 2021 року та постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №67869440 від 13 грудня 2021 року.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність оскаржуваних рішень, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 132, 139, 205, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03022, м.Київ, вул.Ломоносова, буд. 22/15, ) про визнання протиправними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП №51366634 від 13 грудня 2021 року та постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №67869440 від 13 грудня 2021 року, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Захарова