Справа № 947/24397/25
Суддя: Скриль Ю. А.
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

___________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-а/947/215/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Скриль Ю.А.,

за участі секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

за участю:

представника відповідача Концевої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 01.07.2025 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 5084845 від 27.06.2025 про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510,00 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі закрити.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 27 червня 2025 року біля 20-05 години на блокпосту №20 біля 21 км автодороги М28 на території Южненської міської громади Одеського району Одеської області працівниками патрульної поліції було зупинено транспортний засіб HYUNDAI SONATA, на якому я рухався з м. Херсона, після бойового чергування, в напрямку м. Одеси до місця свого постійного місця проживання, без повідомлення конкретної причини зупинки. Зупинку здійснив один поліцейський, не повідомивши підстав зупинки, а згодом передав оформлення справи іншому поліцейському СРПП відділення поліції № 4 (м. Южне) Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області старший сержант поліції Унжаков О.А. В подальшому інспектором Унжаковим О.А., о 20:23 год було винесено постанову ЕНА №5084845, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. На момент зупинки позивач їхав додому після виконання бойового завдання, отримавши вихідний день, повертаючись з м. Херсона міста, яке є зоною активних бойових дій та постійних обстрілів. Статус військовослужбовця підтверджується відповідними документами. Вважає постанову незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з того, що Постанова ЕНА №5084845 від 27.06.2025 не містить основного атрибуту, передбаченого статтею 283 КУпАП, а саме: номерний знак ТЗ, щодо якого складена ця постанова. Положеннями п. 2.9 (в) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР), водієві заборонено керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, без номерного знаку або з номерним знаком, що не належить транспортному засобу. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Інструкція № 139 за наявності технічної можливості після винесення постанови в електронній формі у вигляді стрічки на мобільному логістичному пристрої відображається двовимірний штрих-код (QR-код), що містить інформацію з реквізитами для сплати штрафу. Оскільки оскаржувана постанова виносилася в присутності позивача за допомогою мобільного логістичного пристрою, а саме планшета, у працівника поліції була технічна можливість відобразити на постанові QRкод, що свідчить про порушення процедури складання та винесення постанови та її невідповідність нормам чинного законодавства. Інспектором поліції було продемонстровано запис з нагрудної камери спостереження п, який починається вже біля зупиненого транспортного засобу позивача та яким зафіксовано складання постанови, а не факт порушення ПДР України позивачем, що наразі не є належним та достатнім доказом порушення правил дорожнього руху. Також наголошую на тому, що постанова винесена інспектором Унжаковим О.А., натомість розгляд справи проводився й іншим поліцейським, який в порушення вимог частини третьої статті 18 Закон № 580-VIII звертаючись до позивача, не назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання. Водночас, під час складання постанови позивачем заявлялось клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку із необхідністю ознайомлення із доказами у справі, представлення ним своїх доказів, а також надання йому можливості скористатися правовою допомогою. Вказане клопотання було відхилено інспектором патрульної поліції. Позивач у позові послався на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.05.2020 у справі № 640/16220/16-а щодо наявності порушення прав особи у разі ненадання водію можливості реалізувати право на отримання правової допомоги. Також послався на аналогічні висновки, які містяться в постановах Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №522/22180/16- а, від 18.02.2020 у справі №524/9827/16-а. Також позивач зазначає, що закон не передбачає перевірку документів як самостійну підставу для зупинки ТЗ. Зупинка ТЗ на блокпостах може проводитися у межах режиму правового режиму воєнного стану або загальнонаціональних/регіональних фільтраційних заходів, які мають бути: санкціоновані рішенням командування/ВЦА/військових; документально оформлені наказами, розпорядженнями, маршрутними листами. Поліція повинна повідомити водію про підставу зупинки ч.3 ст.18 Закону «Про Національну поліцію». Просить суд скасувати оскаржувану постанову а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Скриль Ю.А.

Ухвалою суду від 02.072025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначене судове засідання на 10.07.2025.

04.07.2025 через систему «Електронний суд» позивач подав клопотання про заміну неналежного відповідача у справі, зокрема: просить замінити відповідачів Управління патрульної поліції в Одеській області та Департамент патрульної поліції на належного відповідача у справі Одеське управління поліції № 2 Головного управління поліції Національної поліції в Одеській області.

У судове засідання 10.07.2025 сторони не з`явились, про дату, час і місце його проведення повтомлялись належним чином. Від позивача надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності.

Ухвалою суду від 10.07.2025 клопотання позивача задоволено: замінено Управління патрульної поліції в Одеській області та Департамент патрульної поліції як неналежних відповідачів, на належного відповідача - Головне управління Національної поліції в Одеській області. Залученому відповідачу встановлений строк для подання відзиву на позов. Судове засідання відкладене на 23.07.2025.

У судовому засіданні 23.07.2025 ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача про продовження строку для подання відзиву у справі №947/24397/25 та продовжено Головному управлінню Національної поліції в Одеській області строк для подання відзиву по справі №947/24397/25, встановлений ухвалою Київського районного суду від 10.07.2025, на три дні з дня отримання копії ухвали суду про продовження строку для подання відзиву на позов. Розгляд справи відкласти на 29.07.2025.

28.07.2025 від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. При цьому зазначив, 27 червня 2025 року поліцейський СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області старший сержант поліції Унжаков О.А. спільно з інспектором СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції Гладченко О.І. заступили у чергування на території Южненьскої об`єднаної територіальної громади з метою профілактики правопорушень, забезпечення публічного порядку та безпеки дорожнього руху. Того ж дня, близько 20 годин 10 хвилин перебуваючи на блокпосту № 20, що розташований за адресою: Одеська область, Одеський р-н, траса М-28 (сполучення м. Одеса-м. Південне) 21 км, смт. Нові Біляри, поліцейськими було помічено транспортний засіб «Hyundai Sonata» державний номер НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_1 , який рухаючись на автомобілі не був пристебнутий ременями безпеки, чим порушив п.п. 2.3.в Постанови «Про Правила дорожнього руху України» затвердженої КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306, на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів, відповідальність за не виконання вимог цього пункту передбачена ч.5 ст.121 КУпАП. В тексті позовної заяви позивачем наголошено на тому, що поліцейським не було повідомлено про причину зупинки, а також останній не назвав свого прізвища, посади і спеціального звання. Проте з відеоматеріалів вбачається, що в момент зупинки поліцейський, сержант поліції Унжаков О.А. дотримався свого обов`язку відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» звертаючись до особи, назвав своє прізвище, посаду та спеціальне звання. Стосовно не вказання на причину зупинки, звертаємо увагу, що поліцейських ОСОБА_2 виконував свої обов`язки на блокпосту що є посиленим контрольно-пропускним пунктом, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на в`їзді/виїзді на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів. У зв`язку з введенням з 24.02.2022 року Указом Президента України «Про ведення воєнного стану» №64/2022 воєнного стану на території України, право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції (п. 5 Постанови КМУ № 1456). Постановою КМУ №1455 від 29 грудня 2021р «Про затвердження Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан», визначається такий захід з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах, як перевірка документів, відповідно до підпункту 1 пункту 20 вище вказаної Постанови, заходи з контролю в`їзду/ виїзду на блокпостах включають: перевірку документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи; перевірку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу (документів на транспортний засіб, документів на вантаж, дорожнього листа тощо);проведення огляду транспортного засобу та вантажу (товару) щодо відповідності документам на вантаж (товар);затримання осіб, транспортних засобів, вантажу (товару), проведення їх огляду та передачу їх уповноваженим представникам правоохоронних органів;тимчасове обмеження (заборону) руху транспортних засобів та осіб. Більш того блокпости обладнуються дорожніми знаками, які інформують про обмеження швидкості, необхідність зупинки та контроль в`їзду/виїзду, позивач передбачав перевірку документів, тому здійснювавши проїзд через контрольно-пропускний пункт (блокпост) завчасно тримав військово-обліковий документ у руках. З огляду на те, що ОСОБА_1 порушив пункт п.п. 2.3.в Постанови «Про Правила дорожнього руху України» затвердженої КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306, за порушення якого передбачена відповідальність за ч.5 ст.121 КУпАП, поліцейським було повідомлено про розгляд справи за фактом порушення позивачем ч.5 ст.121 КУпАП, роз`яснено права та обов`язки відповідно до ст.268,287,288,289,307 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Далі позивач стверджує, що постанова ЕНА № 5084845 від 27.06.2025 не містить номерного знаку (реєстраційного номеру) транспортного засобу, щодо якого складена адміністративна постанова, що передбачено статтею 283 КУпАП, але це твердження не знаходить свого підтвердження, адже в постанові ЕНА №5084845 від 27 червня 2025 року складена поліцейським СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області старшим сержантом поліції Унжаковим О.А. відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст.121 КУпАП, яку надано до суду, як доказ, в п.5 зазначено відомості про транспортний засіб, зокрема реєстраційний номер. А отже вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.5 ст. 121 КУпАП України належно фіксується в постанові про адміністративне правопорушення відповідно до ст.283 КУпАП. Посилаючись на пункт 5 розділу ІV Наказу «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженою наказом МВС від 07.11.2015 № 1395, за наявності технічної можливості після винесення постанови в електронній формі у вигляді стрічки на мобільному логістичному пристрої відображається двовимірний штрих-код (QR-код), що містить інформацію з реквізитами для сплати штрафу, позивач вважає що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена з порушенням процедур чинного законодавства, проте варто звернути увагу, що дане твердження є надмірним формалізмом, адже в ст. 283 КУпАП, яка містить вимоги до змісту постанови про адміністративне правопорушення не зазначено обов`язковість Документ сформований в системі «Електронний суд» 25.07.2025 6 наявності штрих-коду (QR-коду). Наявність штрих-коду на постанові про адміністративне правопорушення або його відсутність не впливає на зміст рішення і не скривлює обставини, це технічна ініціатива яка створена з метою спрощення доступу до інформації, а відсутність штрих-коду на надрукованій стрічці не впливає на чинність постанови. ОСОБА_1 вважає що постанова про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню за умови що: не було повідомлено про причину зупинки транспортного засобу, було порушено права позивача через не надання можливості реалізувати право на отримання правової допомоги, а поліцейським не вжито достатніх заходів для всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вважає неправомірність вимоги поліцейського щодо пред`явлення позивачем водійського посвідчення, проте не оскаржує факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, не надає жодних доказів на доведення дотримання ним вимог пункту п.п. 2.3.в Правил дорожнього руху України. З огляду на відеоматеріали з боді-камери поліцейського, твердження стосовно агресивних дій поліцейських, та інших їх начебто висловлювань про які було зазначено позивачем не знаходять свого підтвердження. Більш того, під час розмови з поліцейськими позивачем було зауважено лише що йому не було роз`ясненого його права за ст.268 КУпАП, але клопотання стосовно потреби останнього в правовій допомозі він не заявляв і не наполягав. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 визначено, що «Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.». Наведене вище свідчить про те, що конкретна форма подання клопотання, або заяви на отримання правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі не визначена законодавством, якщо особа має потребу в правовій допомозі, достатньою чітко про це зазначити в будь-якій формі (усній, письмовій). Слід звернути увагу, що на місці зупинки після складання адміністративних матеріалів з відеозапису вбачається, що один з поліцейських ставить питання до правопорушника про причини не згоди останнього зі складеною адміністративною постановою, на що позивач певний час не міг знайти відповідь, а потім зазначив, що поліцейськими не було роз`яснено йому стосовно його права на правову допомогу, в подальшому поліцейські наголосили на такому праві, яке є волевиявленням особи відповідно до законодавства. Далі, з відеоматеріалів можна зробити висновок, що з боку позивача не було заявлено будь-яких клопотань або вчинення певних дій для отримання юридичної допомоги, ОСОБА_1 хибно розуміючи, що це буде порушенням і підставою для скасування складеної щодо нього адміністративної постанови, не скористався своїм правом в якому його не було позбавлено. Зупинка транспортного засобу здійснена в межах режиму воєнного стану та з метою перевірки документів що посвідчують особу на блокпосту, на якому встановлені відповідні дорожні знаки, які інформують про необхідність зупинки для перевірки документі. Як було зазначено раніше позивач передбачав перевірку документів, тому під час проїзду контрольно-пропускного пункту на якому здійснював свої повноваження поліцейський СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області старший сержант поліції Унжаков О.А., позивач здійснив зупинку біля поліцейського тримаючи військово-обліковий документи у руках, що свідчить про те що зупинку не було ініційовано поліцейським, з боку поліцейського була лише вимога до позивача щодо пред`явлення ним водійського посвідчення. В даному випадку основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено відеоматеріалами, відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення. Враховуючи викладене, сторона відповідача вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні. Поліцейський СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області старший сержант поліції Унжаков О.А діяв у межах наданих повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема під час дії воєнного стану. Зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 відбулася на блокпосту, облаштованому відповідно до нормативних актів, а не за індивідуальною ініціативою працівника поліції, позивач передбачав перевірку документів, що підтверджується його діями. Крім того, права ОСОБА_1 не були порушені, про що свідчить відеозапис з боді-камери поліцейського. Позивач не заявляв клопотань про правову допомогу, а лише вказав на нібито відсутність роз`яснення прав, більш того фактично позивач не заперечує факт порушення керування без пристебнутого ременя безпеки, що порушує п.п. 2.3.в Правил дорожнього руху України. Постанова поліцейського містить всі необхідні реквізити, включно реєстраційний номер транспортного засобу, а відсутність QR-коду не є підставою для її скасування, адже наявність події адміністративного правопорушення доведена належними доказами, зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Дії працівників поліції СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області старшого сержанта поліції Унжаков О.А., інспектора СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції Гладченко О.І. були законними та пропорційними. Позов ґрунтується на формальних зауваженнях і не спростовує наявність складу правопорушення, ОСОБА_1 намагається застосовувати норми законодавства для виправдання скоєного ним правопорушення за ч.5 ст.121 КУпАП, посилаючись на необґрунтовані процесуальні вади з боку поліцейського, проте необхідно звернути увагу що на відеофіксації з боді-камери поліцейського зафіксований факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, а саме керування транспортним засобом без використання ременів безпеки. Таким чином, Головним управлінням Національної поліції в Одеській області належним чином з`ясовано обставини справи, з яких зроблено висновки про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення. Крім того, позивач у своїй позовній заяві посилається на обставини, пов`язані з притягненням його до адміністративної відповідальності за ч.?5 ст.126 КУпАП. Водночас, як чітко вбачається з матеріалів справи, зокрема з копії постанови серії ЕНА № 5084845 від 27.06.2025 року, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП. Таким чином предмет оскарження не відповідає фактичному змісту постанови, згідно з висновками зробленими Верховним Судом України у постанові від 10 січня 2024 року № 916/1042/22, «вирішальним є наявність чи відсутність предмета спору на час звернення з позовом до суду, оскільки відсутність предмета спору на час звернення до суду свідчить про відсутність порушеного права позивача, тому є підставою для відмови в задоволенні позову», отже помилкове тлумачення або неправильне визначення предмета спору не може бути підставою для задоволення позову. Позовна заява не спростовує обставин вчинення правопорушення за ч.5 ст.121 КУпАП, не містить заперечень щодо суті цієї кваліфікації та не надає достатнього обґрунтування її неправомірності. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог як таких, що подані з порушенням предметної визначеності спору та не підкріплені належними доказами. Відповідно до положень ст. 160 КАС України, позовна заява повинна містити чітко визначений предмет і підстави позову. У даному випадку позивач оскаржує не те правопорушення, яке йому інкриміновано, а відтак зміст його вимог не відповідає змісту оскаржуваної постанови.

До матеріалів справи долучений оптичний носій з відеозаписом з боді-камери поліцейського.

Від позивача 28.07.2025 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач не погоджується з наведеними відповідачем аргументами, зауважив, що він діяв правомірно при проїзді блокпоста: він рухався у загальному потоці транспортних засобів і зупинився на вимогу на блокпості та для перевірки документів, пов`язаної з режимом воєнного стану, позивач (військовослужбовець ЗСУ) повинен був пред`явити військово-обліковий документ. Саме з цією метою, зупинившись в потоці транспортних засобів, він відстебнув ремінь безпеки та при проїзді біля поліцейських одразу дістав для пред`явлення військовий квиток. Ця дія обумовлена моїм статусом військовослужбовця і необхідністю пройти огляд на блокпості тобто вимушеною потребою, що не свідчить про ігнорування правил користування ременем, а навпаки про виконання законної вимоги контролю. Тому вважає, що факту руху непристебнутим не було. На наданому відповідачем відеозаписі з нагрудної камери поліцейського (файл №0002022__0011) відсутня фіксація, що позивач рухався автомобілем без пристебнутого ременя. Відео починається вже після зупинки транспортного засобу тобто зафіксовано лише спілкування поліцейського з водієм, але не сам момент руху чи проїзду блокпоста з порушенням. Сам відповідач у відзиві не довів і не надав відеодоказів, де було б видно факт руху позивача не пристебнутим. Таким чином, об`єктивна сторона правопорушення (керування непристебнутим) не підтверджена жодним належним доказом, оскільки ні відеозапис, ні інші матеріали справи не зафіксували такого факту. Дії позивача були вимушеними та продиктованими законною потребою перевірки на блокпості. Відстібнення ременя безпеки сталося вже після зупинки автомобіля в трафіку транспортних засобів при проїзді на блокпосту, на виконання законної вимоги контролю документів громадян. Це відповідає пункту 2.3 (в) Правил дорожнього руху, який дозволяє тимчасово відступити від деяких вимог ПДР на вимогу поліцейського або уповноваженої особи (для пред`явлення документів чи проходження огляду). Фактично мала місце вимушена зупинка і тимчасове розстібаня ременя з законною метою, що виключає склад правопорушення. Така ситуація аналогічна стану крайньої необхідності або виконання наказу уповноваженої особи, що усуває протиправність діяння (ст. 18 КУпАП дія в умовах крайньої необхідності, ст. 17 КУпАП підпорядкування законному розпорядженню). Відповідач не спростував цих обставин. Також зазначив, що в матеріалах справи відсутній будь-який наказ військового коменданта чи інший розпорядчий документ, який надавав би право поліцейським (інспектору ОСОБА_4 та іншому співробітнику поліції) перебувати на блокпості №20 і здійснювати там контрольно-пропускні функції. Відповідач посилається лише на «Журнал розстановки нарядів», проте цей документ не є нормативним актом і не підтверджує легітимність блокпосту чи повноважень конкретних осіб на ньому. Просить позовні вимоги задовольнити.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними управлінських функцій.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Судом встановлено, 27 червня 2025 року поліцейський СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області старший сержант поліції Унжаков О.А. спільно з інспектором СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції Гладченко О.І. заступили у чергування на території Южненьскої об`єднаної територіальної громади з метою профілактики правопорушень, забезпечення публічного порядку та безпеки дорожнього руху. Того ж дня, близько 20 годин 10 хвилин перебуваючи на блокпосту № 20, що розташований за адресою: Одеська область, Одеський р-н, траса М-28 (сполучення м. Одеса-м. Південне) 21 км, смт. Нові Біляри, поліцейськими було помічено транспортний засіб «Hyundai Sonata» державний номер НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_1 , який рухаючись на автомобілі та не був пристебнутий ременями безпеки, чим порушив п.п. 2.3.в Постанови «Про Правила дорожнього руху України».

27.06.2025 о 23:23 годині поліцейським СРПП ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області старшим сержантом поліції Унжаковим О.А. винесено постанову серії ЕНА № 5084845 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої 27.06.2025 о 20:10 годині селище Нові біляри, траса М28 21 км БП20 км водій - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом, «Hyundai Sonata» державний номер НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3.в. ПДР порушення правил користування ременями безпеки, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 540,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП. У розділі 9 оскаржуваної постанови міститься рукописний текст позивача «не згоден» та міститься підпис.

Дослідженням оскаржуваної постанови встановлено, що відомості про державний номерний знак транспортного засобу у постанові зазначені, що спростовує твердження позивача про зворотне.

Дослідженими відеозаписами з нагрудної камери поліцейського (оптичний носій, файли «0002022_3_0011.mp4», «0002022_5_0012.mp4»,«0002022_2029_0013.mp4»,0002022_9_0014.mp4), судом встановлено, що позивач зупинившись на блокпосту не був пристебнутий ременем безпеки, що підтверджує вчинення ним порушення п.п. 2.3.в Постанови «Про Правила дорожнього руху України».

Також з дослідженими у судовому засіданні відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 проїжджаючи блокпост, та здійснюючи на ньому зупинку, тримав у відкритому вікні у руці військово-обліковий документ у розгорнутому вигляді.

Поліцейськими СРПП ВП № 4 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області вказаний документ не перевірявся, вимагали надати посвідчення водія та підтвердження наявності загальнообов`язкового старування, які у подальшому були перевірені поліцейськими.

Поліцейськими повідомлено за які саме дії притягається позивач до адміністративної відповідальності, після винесення оскаржуваної постанови, її зміст був проголошений ОСОБА_1 .

Під час винесення постанови від позивача надійшли зауваження, що йому не роз`яснені його права, у тому числі щодо роз`яснення йому права скористатися правовою допомогою. На що поліцейським було оголошено йому це право.

Твердження позивача про те, що його не ознайомили з відеозаписом фіксації вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки як вбачається з відеозаписів боді-камери, такі вимоги від позивача до працівників поліції не надходили.

Окрім цього є хибними твердження позивача про те, що відеозапис не був розпочатий с самого початку його зупинки на блок посту вони спростовуються відеозаписом, безпосередньо дослідженим у судовому засіданні.

Позиція позивача щодо відсутності у нього обов`язку зупинятися на блок пості без причини для зупинки транспортного засобу, передбаченого ст.. 35 Закону України «Про національну поліцію», оскільки така зупинка транспортних засобів на блок постах може проводитися у межах режиму правового режиму воєнного стану або загальнонаціональних/регіональних фільтраційних заходів, які мають бути: санкціоновані рішенням командування/ВЦА/військових; документально оформлені наказами, розпорядженнями, маршрутними листами. Поліція повинна повідомити водію про підставу зупинки ч.3 ст.18 Закону «Про Національну поліцію».

Суд відхиляє вказаний аргумент позивача, та приймає твердження відповідача, якими спростовується позиція позивача.

Указом Президента України «Про ведення воєнного стану» № 64/2022 на території України з 24.02.2022 введений воєнний стан. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1456 (зі змінами) відповідним уповноваженим особам Національної поліції надано право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів.

Зокрема вказаною постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 «Про затвердження Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан», визначається такий захід з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах, як перевірка документів, відповідно до підпункту 1 пункту 20 вище вказаної Постанови, заходи з контролю в`їзду/ виїзду на блокпостах включають: перевірку документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Отже зупинка транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , відбулась у спосіб та в порядку, передбаченими діючим законодавством.

Суд, перевіривши обставини справи, досліджені у засіданні докази, звертає увагу на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Відповідно до норм ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Нормами ст.280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом установлено, що згідно з військовим квитком серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі наказу від 13.03.2025 № 66 обіймає посаду старшого стрільця групи ОТА ППС, ВОС 932868А, у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до Витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.03.2025 № 9-РС, ОСОБА_1 відповідно до п. 82 Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних силах України, п. 11 Порядку реалізації експериментального проекту щодо вдосконалення механізму переміщення військовослужбовців Збройних Сил України за їх ініціативою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2024 № 1291 (зі змінами), призначено на посаду старшого стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти військової служби правопорядку ІНФОРМАЦІЯ_4 , ВОС 932868А.

Згідно зі ст. 1 Законом України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» (прийнятого з метою подальшого зміцнення законності, правопорядку та військової дисципліни у Збройних Силах України, забезпечення конституційних прав військовослужбовців визначає статус, основні завдання, організацію та принципи діяльності Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, права, обов`язки, заходи соціального і правового захисту та відповідальність її військовослужбовців) Військова служба правопорядку у Збройних Силах України це спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України у місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у Збройних Силах України, їх припинення; для захисту життя, здоров`я, прав і законних інтересів військовослужбовців, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, працівників Збройних Сил України, а також для захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших протиправних посягань, а так само для участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам на військових об`єктах.

Частиною 1 статті 235-1 КУпАП передбачено, що військова інспекція безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України розглядає справи про вчинені водіями військових транспортних засобів - військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків правопорушення, передбачені частинами першою, четвертою і п`ятою статті 121, статтею 121-1, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1 - 126, статтею 132-1 цього Кодексу.

Отже, працівники поліції, з метою перевірки наявності у них повноважень щодо винесення оскаржуваної постанови мали перевірити чи належить посада позивача до посад працівників Збройних Сил України.

Водночас військовий квиток, який позивач тримав у руці у розгорнутому вигляді працівниками поліції не перевірявся, заходи на встановлення факт обіймання позивачем посади працівниками ЗСУ не вживались, наявність повноважень щодо можливості винесення працівниками поліції оскаржуваної постанови також не перевірялась, як і не встановлено чи належить розгляд вказаної категорії справ до компетенції військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, та не розглянуто питання щодо наявності підстав для передачі матеріалів про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винного до дисциплінарної відповідальності, що також узгоджується із приписами п.6 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015.

Відсутність проведення вищевказаних дій з боку відповідача свідчать про порушення ним вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Суд не повинен перебирати на себе владні функції і фактично здійснювати замість компетентного органу (посадової особи) розслідування або ж дослідження доказів, які не були зібрані та не могли бути враховані ним до моменту винесення постанови.

Наведене вище не дає можливості, скасувавши постанову, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Новий розгляд справи сприятиме відновленню порушених прав позивача під час попереднього розгляду справи щодо нього, оскільки надасть йому можливість заявити клопотання, надати пояснення тощо. З іншого боку відповідач матиме можливість усунути недоліки своїй попередніх дій, зокрема, сформувати справу про адміністративне правопорушення, долучивши до неї відповідні докази. Також відповідач зможе надати оцінку доводам позивача про наявність підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Ураховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (з двох вимог задоволенню підлягає лише одна), а позивача звільнено від сплати судового збору, то з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 242,24 грн (605,60*0,8:2).

Керуючись ст. ст. 199-228, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі ст. ст. 121, 139, 222, 245, 247, 251, 255, 268, 280, 283, 285, 286, 289, 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕНА № 5084845 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою на ОСОБА_1 накладене адміністративне стягнення за ч. 5 ст. 121 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Справу про адміністративні правопорушення за ч. 5 ст.121 КУпАП відносно ОСОБА_1 надіслати на новий розгляд до Головного управління Національної поліції в Одеській області.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь бюджету судовий збір у розмірі 242 (двісті сорок дві) гривні 24 копійки.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Одеській області, , адреса: м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 15А.

Рішення проголошене та підписане 26.09.2025.

Суддя Ю. А. Скриль