Справа № 747/324/25
Суддя: Тіщенко Л. В.
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 747/324/25
Провадження № 2-а/747/14/25
РІШЕННЯ

іменем України

26.09.2025 року селище Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі

головуючої судді - Тіщенко Л.В.

секретаря - Зірки В.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача в порядку адміністративного судочинства. В обґрунтування позову зазначає, що 16 березня 2025 року на заправці в селищі Талалаївка до нього підійшли працівники поліції та повідомили, що він знаходиться в розшуку та вони зобов`язані його затримати та доставити до ІНФОРМАЦІЯ_2 , і досягнута домовленість, що на наступний день він привезе заяву та документи на відстрочку від мобілізації. Наступного дня позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , надав заяву з докумен6тами про надання відстрочки на підставі п.9 ч.1 ст 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і працівники відділу зняли розшук в системі АІКС «Оберіг». В той же день відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст 210-1 КУпАП. Розгляд справи призначений на 27.03.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . У вказаному протоколі позивачем надані письмові пояснення про те, що з правопорушенням він не згодний, тому що повістку йому ніхто не вручав, відомостей про явку до ТЦК не надходило. Також позивачу не пояснили, що він має право на захист та право мати адвоката. Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 18 від 27 березня 2025 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст 210-1 КУпАП, постанову позивач отримав 26.05.2025 року. Стосовно вказаної постанови позивач повідомляє, що він не отримував жодної повістки, його ніхто не повідомляв про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмітку про відмову від отримання повістки міг заповнити і працівник поштового зв`язку. Відсутні достатні докази, що саме позивач відмовився від отримання повістки, згідно з якою позивачу необхідно було прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач зазначає, що у випадку отримання повістки він би прибув в призначений день і час. Крім того, із протоколу та постанови про адміністративне правопорушення не зрозуміло, в чому полягає суть правопорушення та з якою метою позивача викликали до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки позивача не повідомляли про необхідність прибуття до ТЦК, що призвело до накладення штрафу на позивача за неявку за повісткою. Тому позивач просить суд скасувати постанову № 18 від 27 березня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн та закрити провадженя по справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідачем позов ОСОБА_1 не визнається. Згідно наданого відзиву представника відповідача на даний час в державі триває мобілізація, особливий період. Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначаються обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Так, відповідно абз 2 ч.1 даної статті громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. Абз 8 ч.3 ст 22 вказаного Закон передбачено, що у разі отримання повістки про виклик до ТЦК та СП громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. 17 березня 2025 року під час відвідування позивачем ІНФОРМАЦІЯ_2 стосовно нього уповноваженою посадовою особою було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст 210-1 КУпАП, тобто протягом 24 годин з моменту фізичного виявлення для підписання протоколу та отримся його примірника. Наведеним протоколом було передбачено, що його розгляд відбудеться 27.03.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що ОСОБА_1 поставив підпис, а також про отримання другого примірника протоколу, тобто сповіщений належним чином про місце і дату розгляду протоколу. На адресу позивача відправленням № 943 було направлено повітку, відправлення повернулось з довідкою про причини повернення з відмітками «повертається», «адресат відсутній за вказаною адресою». у відправленні зазначена адреса АДРЕСА_1 , така адреса збігається із адресою, наявною в ЄДРПВР. Отже позивач відповідно до вимог п 41 Порядку № 560 вважається оповіщеним належним чином про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 27 березня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 17.03.2025 року відносно ОСОБА_1 винесено постанову, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 17 00 грн. Позивач, будучи повідомленим належним чином, на розгляд справи не з`явився. Отже, на думку представника відповідача, адміністративні матеріали були складені в момент виявлення особи, її притягнення до відповідальності також було здійснено згідно вимог чинного законодавства. Тому представник відповідача просить суд відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалою від 08 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 15 липня 2025 року, яке відкладено на 11 серпня 2025 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача та на 26 вересня 2025 року у зв`язку з відсутністю відомостей про отримання відзиву позивачем.

В судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та представника відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КУпАП неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції. Враховуючи положення ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Поскільки по даній справі не було встановлено перешкод для її розгляду без учасників справи, тому розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 03.12.2024 року ОСОБА_1 сформована повістка № 1533871, згідно якої йому належить з`явитися 16.12.2024 в АДРЕСА_2 для уточнення даних при ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.42) повістка направлена рекомендованим повідомлення Укрпошта (а.с.44) Відправлення повернуто відправнику 18.12.2024 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.9) 17 березня 2025 року офіцером обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , суть якого полягала в тому, що 17 березня 2025 року ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою, сформованою АІТС «Оберіг», лист Укрпошта № 943 від 03.12.2024. Таким чином дії ОСОБА_1 підпадають під порушення Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за ст 22 ч.3 та вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст 210-1 КУпАП. Також особі повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 27 березня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . У протоколі ОСОБА_1 власноручно зазначив, що з даним правопорушенням він не згодний, оскільки про явку до військкомату його не повідомили (ас.10-11) 27 березня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 винесено постанову № 18 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на ч.3 ст 210-1 КУпАП та наклав штраф в розмірі 17 000 грн за скоєння адміністративного правопорушення під час вручення повістки, сформованої за допомогою ЄДРПЗ, був відсутній за вказаною в ній адресою зареєстрованого місця проживання, чим порушив під час дії особливого періоду ч.1 аб 2, ч.3 аб 8 ст 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Враховуючи, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст 210-1 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн (а.с.12-12 зв)

При розгляді судом даної адміністративної справи застосовуються наступні норми права.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, востаннє на 90 діб Указом Президента України № 26/2025 від 14.01.2025 затвердженого Законом України № 4220-IX від 15.01.2025. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Отже, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє особливий період.

Відповідальність за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП настає у разі порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період. Об`єктом даного правопорушення є суспільні відносини у сфері оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Об`єктивна сторона виражається в діях або бездіяльності, що порушують вимоги законодавства у сфері оборони, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Суб`єктами правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП можуть бути призовники, військовозобов`язані, резервісти, а також посадові особи, які порушили відповідні норми. Суб`єктивна сторона виражається як в умисній формі вини так і необережності. Частина 3. ст. 210-1 КУпАП є бланкетною нормою, а тому при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду. Таким чином, для того щоб настала відповідальність за нею, необхідно встановити які конкретно діяння вчинила особа та які конкретні положення закону про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вони порушують, а також чи винувата особа у їх вчиненні. Лише підтвердження усіх зазначених вище обставин може мати наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. Крім того, в абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. Отже, у громадян України, у тому числі у військовозобов`язаних, яким є позивач, існує обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці. Невиконання цього обов`язку буде порушенням абз. 1 ч. 1 ст. 22, та абз. 7. ч. 3 ст. 33 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та становитиме склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наведена стаття 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає вичерпний перелік підстав, які зобов`язують військовозобов`язаних з`явитись до ТЦК - для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. В ході розгляду справи встановлено, що в повістці № 1533871 на ім`я ОСОБА_1 зазначено, що він повинен з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних. Такої підстави обов`язкової явки військовозобов`язаного до ТЦК, порушення якої тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.3 ст 210-1 КУпАП, стаття 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не передбачає.

Порядок перевірки військово-облікових документів та вручення військовозобов`язаним повісток в особливий період регулюється «Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», який затверджений постановою КМУ № 560 від 16.05.2024. У п. 41 Порядку зазначено, що резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Отже, зазначеним Порядком врегульований порядок оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до вимог якого у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку, день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання (за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку) особи вважається днем отримання такого поштового відправлення (повістки). Згідно п. 24 Порядку Проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024, у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. У відповідності до п. 41 Порядку Проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є, у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу у встановленому законом порядку було направлено засобами поштового зв`язку повістку про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 161.22024 о 09:00 год «для уточнення даних». Проте вказане поштове відправлення повернулось не врученим із відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». Проте, постановою КМУ №1147 від 08.10.2024 року внесено зміни до Правил надання послуг поштового зв`язку. Відтак, у п. 82 Правил надання послуг поштового зв`язку передбачено, зокрема, що «Рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК» «Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника».

З наданої суду копії поштового відправлення № 943 вбачається, що у розділі «адресат» зазначені лише прізвище, ім`я, по батькові позивача та його адреса, однак не зазначений номер його телефону, за яким працівник пошти мав би повідомити про надходження листа з позначкою «Повістка ТЦК». Конверт поштового відправлення з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення містять позначку повернення відправнику (Одержувач відсутній за вказаною адресою). (а.с.9) Отже доказів того, що позивач отримав повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних і не з`явився саме в цей час - матеріали справи не містять.

Як висловився П`ятий апеляційний адміністративний суд у постанові від 15.04.2025 у справі №511/4404/24 для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК необхідна сукупність обставин: 1) направлення повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, та 2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача за наявним номером телефону та/або вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», а залишення повідомлення у паркані не можна вважати належним способом повідомлення у розумінні вказаних норм чинного законодавства. На переконання апеляційного суду, вказане є суттєвим порушенням порядку надсилання та вручення поштової кореспонденції в даній категорії відправлень, оскільки відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.

Частиною 2 ст. 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23.10.2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Враховуючи, що відповідач належними та допустимими доказами не підтвердив дотримання процедури повідомлення позивача про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідно винесення спірної постанови, не довів наявність події та складу вказаного правопорушення в діях (або бездіяльності) позивача, суд прийшов до висновку, що постанова № 335 у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Суд також враховує позицію ЄСПЛ, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 18 від 27.03.2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн, а справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку та відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст 210-1 КУпАП.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. При подачі позову до суду ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп. Положенням ч.1 ст 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. Оскільки за наслідками розгляду справи суд прийшов до висновку про задоволення позову, тому з відповідача суб`єкта владних повноважень на користь позивача підлягає до стягнення сума судового збору, яка ним була сплачена при подачі позову до суду.

Керуючись, ст.ст.7,9, 210 ч.2, 247,251, 278-280,293 КУпАП, ст.ст.2,6,19-20,77, 132,139, 229,286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 18 від 27 березня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн і провадження по справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп. у рахунок відшкодування судового збору.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя Л.В.Тіщенко