Справа № 160/9558/25
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 160/9558/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 року в адміністративній справі №160/9558/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому, просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , пенсії за віком;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.10.2024 №133 про відмову в зарахуванні до стажу періоди роботи на території рф: з 20.09.1996 по 18.04.1998 рр., з 18.02.1998 по 15.04.1998 рр., з 18.04.1998 по 01.08.1998 рр, 05.08.1998 по 07.06.1999 рр, 09.06.1999 по 06.10.1999 рр, 14.10.1999 по 23.12.1999 рр, 27.12.1999 по 27.01.2000 рр, 01.02.2000-27.12.2013 рр, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 22.01.1985 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати в страховий стаж ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , період роботи:

- 20.09.1996 -18.04.1998 рр. (6 місяців 28 днів);

- 18.02.1998-15.04.1998 рр. (1 місяць 25 днів);

- 18.04.1998- 01.08.1998 рр. (3 місяця 13 днів);

- 05.08.1998- 07.06.1999 рр. (10 місяців 2 днів);

- 09.06.1999 - 06.10.1999 рр. (3 місяці 27 днів);

- 14.10.1999-23.12.1999 рр. (2 місяці 10 днів);

- 27.12.1999-27.01.2000 рр. (1 місяць);

- 01.02.2000-27.12.2013 рр. (13 років 10 місяців 27 днів).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року позовні вимоги задоволено, суд:

- визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №133 від 22.10.2024 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу, що дає право на отримання пенсії за віком, періоди роботи ОСОБА_1 : з 20.09.1996 року по 18.04.1997 року, з 18.02.1998 року по 15.04.1998 року, з 18.04.1998 року по 01.08.1998 року, з 05.08.1998 року по 07.06.1999 року, з 09.06.1999 року по 06.10.1999 року, з 14.10.1999 року по 23.12.1999 року, з 27.12.1999 року по 27.01.2000 року, з 01.02.2000 року по 27.12.2013 року.

- стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з не повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що заява позивача була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, яким прийнято рішення про відмову позивачу в призначені пенсії за віком, тому скаржник не є суб`єктом владних повноважень, який приймав оскаржене рішення. Відтак, відсутні підстави для зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії. Крім того, вважає, що подана позивачем заява про призначення пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, не підлягає задоволенню, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії за вказаним нею періодом.

Позивач подав відзив на скаргу, в якому просив вимоги скарги залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 22.01.1985 року, ОСОБА_1 має наступні записи про страховий стаж:

- з 20.09.1996 року - по 18.04.1998 року (записи №5 - №6);

- з 18.02.1998 року - по 15.04.1998 року (записи №7 - №8);

- з 18.04.1998 року - по 01.08.1998 року (записи №9 - №10);

- з 05.08.1998 року - по 07.06.1999 року (записи №11 - №12);

- з 09.06.1999 року - по 06.10.1999 року (записи №13 - №14);

- з 14.10.1999 року - по 23.12.1999 року (записи №15 - №16);

- з 27.12.1999 року - по 27.01.2000 року (записи №17 - №18);

- з 01.02.2000 року - по 27.12.2013 року (записи №19 - №20).

Досягнувши 60-річного віку, позивач 15.10.2024 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою, в якій просила призначити їй пенсію за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надавши необхідний пакет документів.

Зазначена заява та долучені до неї документи про наявний трудовий стаж за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №133 від 22.10.2024 року позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік.

За результатами розгляду документів доданих до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи: з 20.09.1996 року по 18.04.1998 року, з 18.02.1998 року по 15.04.1998 року, з 18.04.1998 року по 01.08.1998 року, з 05.08.1998 року по 07.06.1999 року, з 09.06.1999 року по 06.10.1999 року, з 14.10.1999 року по 23.12.1999 року, з 27.12.1999 року по 27.01.2000 року, з 01.02.2000 року по 27.12.2013 року, згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 22.01.1985 року, оскільки з 01.01.2023 року рф припинила свою участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року; період перебування на обліку як ФОП з 01.03.2022 року по 30.09.2024 року, оскільки відсутня інформація про сплату внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказана інформація донесена позивачеві листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №66094-48389/М-01/8-0400/24 від 10 грудня 2024 року.

Позивач, не погодившись з відмовою відповідача-2, звернувся до суду із цим позовом.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За період роботи, починаючи з 01.01.2004 року структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління ПФУ від 18.06.2014 року №10-1, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 цього Положення.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідний страховий стаж складає 31 рік.

Згідно частини 2 статті 26 Закону №1058-ІV у разі відсутності: починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років.

Також до частини 3 статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, з 1 січня 2029 року по 31 грудня 2029 року - від 15 до 25 років.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року № 22-1 до заяви для призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 року №637.

В силу статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і постанова КМУ від 12.08.1993 року № 637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 постанови КМУ від 12.08.1993 року № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до підпункту 2.2 Інструкції до трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до підпункту 2.3 Інструкції записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до підпункту 2.4 Інструкції всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції).

Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162. 2.10. Окрім того, відповідно до вимог пункту 2.10 цієї Інструкції зазначено, що у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за N таким-то недійсний».

Як встановлено судом першої інстанції, до страхового стажу позивача не зараховані періоди роботи: з 20.09.1996 року по 18.04.1998 року, з 18.02.1998 року по 15.04.1998 року, з 18.04.1998 року по 01.08.1998 року, з 05.08.1998 року по 07.06.1999 року, з 09.06.1999 року по 06.10.1999 року, з 14.10.1999 року по 23.12.1999 року, з 27.12.1999 року по 27.01.2000 року, з 01.02.2000 року по 27.12.2013 року, згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 22.01.1985 року, оскільки з 01.01.2023 року рф припинила свою участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року; період перебування на обліку як ФОП з 01.03.2022 року по 30.09.2024 року, оскільки відсутня інформація про сплату внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 22.01.1985 року, позивач має наступні записи про страховий стаж:

- з 20.09.1996 року - по 18.04.1998 року (записи №5 - №6);

- з 18.02.1998 року - по 15.04.1998 року (записи №7 - №8);

- з 18.04.1998 року - по 01.08.1998 року (записи №9 - №10);

- з 05.08.1998 року - по 07.06.1999 року (записи №11 - №12);

- з 09.06.1999 року - по 06.10.1999 року (записи №13 - №14);

- з 14.10.1999 року - по 23.12.1999 року (записи №15 - №16);

- з 27.12.1999 року - по 27.01.2000 року (записи №17 - №18);

- з 01.02.2000 року - по 27.12.2013 року (записи №19 - №20).

З урахуванням наведеного, обов`язок по здійсненню записів у трудовій книжці покладено на керівників підприємств, власників або уповноважені ним органи, а не на працівника, а отже, відповідальність за неправильність вчиненого запису, відсутність на печатці коду ЄДРПОУ, нечіткість на печатці назви підприємства чи інших відомостей не може бути перекладена на працівника та позбавляти його права на врахування трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Так, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Проте, суд першої інстанції правильно визначив , що у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку №22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, неточності у заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

При цьому, не зарахування спірних періодів роботи позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в пункті 3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Разом з тим, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Щодо незарахування страхового стажу, оскільки з 01.01.2023 року рф припинила свою участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, суд першої інстанції правильно зазначив наступне.

Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди Про гарантії прав громадян держав - учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, укладеною між Україною і росією, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом рф "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною 2 статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, рф, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Водночас, в силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Враховуюче викладене, припинення участі рф в Угоді, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж набутий до ухвалення відповідних рішень.

Крім того, слід зазначати, що трудова книжка позивача не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією рф припинено співробітництво з країною-агресором.

За мотивувальною частиною рішення та висновками суду першої інстанції судом визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №133 від 22.10.2024 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і, як наслідок, поновлено порушене право позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () зарахувати до страхового стажу, що дає право на отримання пенсії за віком, періоди роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ): з 20.09.1996 року по 18.04.1997 року, з 18.02.1998 року по 15.04.1998 року, з 18.04.1998 року по 01.08.1998 року, з 05.08.1998 року по 07.06.1999 року, з 09.06.1999 року по 06.10.1999 року, з 14.10.1999 року по 23.12.1999 року, з 27.12.1999 року по 27.01.2000 року, з 01.02.2000 року по 27.12.2013 року.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки у спірних відносинах компетентним органом за принципом екстериторіальності для розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, то саме цей орган і має завершити процедуру призначення позивачці пенсії за віком.

Згідно із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення питання та без дотримання норм процесуального права.

З метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, апеляційний суд дійшов висновку про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу, що дає право на отримання пенсії за віком, періоди роботи ОСОБА_1 : з 20.09.1996 року по 18.04.1997 року, з 18.02.1998 року по 15.04.1998 року, з 18.04.1998 року по 01.08.1998 року, з 05.08.1998 року по 07.06.1999 року, з 09.06.1999 року по 06.10.1999 року, з 14.10.1999 року по 23.12.1999 року, з 27.12.1999 року по 27.01.2000 року, з 01.02.2000 року по 27.12.2013 року.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 317 КАС України, порушення норм матеріального та процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року в адміністративній справі №160/9558/25 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року в адміністративній справі №160/9558/25 скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу, що дає право на отримання пенсії за віком, періоди роботи ОСОБА_1 : з 20.09.1996 року по 18.04.1997 року, з 18.02.1998 року по 15.04.1998 року, з 18.04.1998 року по 01.08.1998 року, з 05.08.1998 року по 07.06.1999 року, з 09.06.1999 року по 06.10.1999 року, з 14.10.1999 року по 23.12.1999 року, з 27.12.1999 року по 27.01.2000 року, з 01.02.2000 року по 27.12.2013 року та в цій частині прийняти нове судове рішення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу, що дає право на отримання пенсії за віком, періоди роботи ОСОБА_1 : з 20.09.1996 року по 18.04.1997 року, з 18.02.1998 року по 15.04.1998 року, з 18.04.1998 року по 01.08.1998 року, з 05.08.1998 року по 07.06.1999 року, з 09.06.1999 року по 06.10.1999 року, з 14.10.1999 року по 23.12.1999 року, з 27.12.1999 року по 27.01.2000 року, з 01.02.2000 року по 27.12.2013 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку, у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Сафронова