Справа № 400/14338/23
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/14338/23

Перша інстанція суддя Бульба Н.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Крусяна А.В., Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фермерського господарства «Галина» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року, у справі за адміністративним позовом Фермерського господарства «Галина» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

Фермерське господарство «Галина» звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню ДПС у Миколаївській області, а саме:

- визнання протиправним та скасування наказу від 02 червня 2023 року № 575-П,

- визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01 серпня 2023 року № 02, № 02, № 02.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції помилково прийнято рішення про відмову у задоволенні позову, без належного обґрунтування своїх висновків та дослідження всіх доводів позивача.

При цьому, апелянт зазначає, що податковим органом безпідставно призначено його фактичну перевірку, а саме без наявності фактичних та юридичних підстав для її призначення.

З іншого боку, на переконання апелянта, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що ним не порушено вимог податкового законодавства, так як у спірному періоді ФГ «Галина» не реалізовувало пальне третім особам.

Крім того, апелянт вважає, що наданими до податкового органу та суду первинними документами спростовуються виявлені податковим органом порушення вимог податкового законодавства.

В свою чергу, відповідачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, так як податковим органом доведено правомірність оскаржуваних рішень.

Крім того, апелянтом подано свої додаткові пояснення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі направлень від 02 червня 2023 року № 843/14-29-09-01-07, № 844/14-29-09-01-07, № 845/14-29-09-01-07, виданих Головним управлінням ДПС у Миколаївській області, на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПКУ, згідно наказу Головного управління ДПС у Миколаївській області № 575-п від 02 червня 2023 року, проведено фактичну перевірку ФГ «Галина» з метою здійснення контролю за дотриманням платниками податків законодавства в частині виробництва, обліку, обігу, зберігання та транспортування підакцизних товарів.

Копію наказу контролюючого органу вручено 07 червня 2023 року голові ФГ «Галина» разом з направленнями на проведення перевірки від 02 червня 2023 року № 843/14-29-09-01-07, № 844/14-29-09-01-07, № 845/14-29-09-01-07.

Перевірка, тривалістю 10 діб, проводилась з 07 червня 2023 року.

За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки від 19 червня 2023 року № 4578/14-29-09-01-08/31222117.

Не погоджуючись із актом фактичної перевірки, позивач подав заперечення на акт від 19 червня 2023 року № 4578/14-29-09-01-08/31222117.

В свою чергу, 26 липня 2023 року Головним управлінням ДПС у Миколаївській області надано позивачу відповідь щодо результатів розгляду поданих заперечень та частково внесено зміни до акту перевірки. Зазначено, що перевіркою пунктів № 1, 2, 3, 4, 5, 8, 10, 11 переліку, порушень не встановлено. Перевіркою встановлено наступні порушення: пп. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 ПК України; абз. 1, абз. 6 пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України.

За результатом виявлення порушень податкового законодавства Головним управлінням ДПС у Миколаївській області винесено податкові повідомлення-рішення від 01 серпня 2023 року № 02, № 02, № 02.

Не погоджуючись з правомірністю призначення фактичної перевірки, а також прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.

Згідно пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності виданого Головним управлінням Державної податкової служби у Миколаївській області наказу «Про проведення фактичної перевірки» № 575-п від 02 червня 2023 року, а також прийнятих за наслідком проведення фактичної перевірки ФГ «ГАЛИНА» податкових повідомлень-рішень від 01 серпня 2023 року № 02, № 02, № 02.

В свою чергу, відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що податковим органом правомірно призначено та проведено фактичну перевірку ФГ «ГАЛИНА» на підставі наказу № 575-п від 02 червня 2023 року, так як такий наказ відповідає вимогам ПК України.

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій частині, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, як встановлено судом першої інстанції, а також вбачається із зібраних матеріалів та предмету спору у справі, Головним управлінням Державної податкової служби у Миколаївській області реалізовано оскаржуваний наказ № 575-п від 02 червня 2023 року, шляхом проведення перевірки та прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2021 року (справа № 816/228/17) сформувала правовий висновок про те, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення. Отже, доводи щодо неправомірності дій контролюючого органу, а саме - невиконання вимог норм ПК України щодо процедури проведення перевірки, можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень, прийнятих за її наслідками.

Тому, враховуючи факт реалізації оскаржуваного наказу податковим органом, колегія суддів зазначає, що такий наказ вже не може бути визнаний протиправним, з подальшим його скасуванням.

З іншого боку, як зазначено вище, доводи апелянта про протиправність наказу мають враховуватися колегією суддів при перевірці правомірності оскаржуваних податкових-повідомлень-рішень.

В свою чергу, щодо доводів апелянта про відсутність правових підстав для призначення його фактичної перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку, позивач вважає, що загальне посилання податкового органу на пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, як на підставу призначення спірної перевірки господарства, без зазначення фактичної підстави, суперечить вимогам ПК України.

Між тим, колегія суддів зазначає, що з аналізу вищевикладених положень податкового законодавства вбачається, що податкові органи мають право на проведення фактичної перевірки платників податків з метою здійснення функцій (відповідно до п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України), визначених законодавством у сфері виробництва, обігу, зберігання підакцизних товарів.

В свою чергу, за умови допуску товариством податкового органу до проведення спірної перевірки, у ході якої виявлено факти можливого порушення вимог законодавства, що регулює порядок зберігання підакцизних товарів, колегія суддів зазначає, що відсутність в наказі про призначення фактичної перевірки товариства додаткової деталізації інформації про недотримання платником податків вимог законодавства, не може бути єдиною та достатньою підставою для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для визнання протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення з підстав порушення податковим органом процедури призначення та проведення фактичної перевірки позивача.

Між тим, надаючи правову оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, колегія суддів зазначає наступне.

Так, колегією суддів встановлено, що податковим повідомленням-рішенням від 01 серпня 2023 року № 02, за порушення вимог абз. 6 пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України, а саме за відсутність реєстрації акцизного складу за місцем здійснення господарської діяльності, застосовано штрафні санкції, передбачені п. 128-1.2 ст. 128-1 ПК України, розміром 1 000 000,00 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від 01 серпня 2023 року № 02, за порушення вимог абз. 1 пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України, а саме за необладнання рівнемірами-лічильниками резервуарів (3 штуки) та місць відпуску пального (2 штуки), застосовано штрафні санкції, передбачені п. 128-1.1 ст. 128-1 ПК України, розміром 100 000,00 грн (20 000,00 грн х 5).

Податковим повідомленням-рішенням від 01 серпня 2023 року № 02, за порушення вимог пп. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 ПК України, а саме за реалізацію пального без реєстрації акцизного складу, застосовано штрафні санкції, передбачені п. 117.3 ст. 117 ПК України, розміром 39 794,12 грн.

В свою чергу, ФГ «Галина» заперечує факт вчинення зазначених порушень, про що зазначено в доводах позовної заяви, з посиланням на відповідні докази.

Між тим, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 242 КАС України, не надано оцінки відповідним доводам ФГ «Галина», а як наслідок прийнято необґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Вказане порушення норм процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, з ухваленням у справі нового рішення.

З іншого боку, надаючи правову оцінку виявленим порушенням, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України, акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару;

Згідно пп. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 ПК України, особи, які здійснюватимуть реалізацію пального або спирту етилового, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, постійних представництв, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового.

Реєстрація платника податку здійснюється на підставі подання особою не пізніше ніж за три робочі дні до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового заяви, форма якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, веде реєстр платників акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками акцизного податку.

Згідно п. 230.1 ст. 230 ПК України, акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

Згідно пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України, акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Акцизні склади, на яких здійснюється діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з очищення коксового газу, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову продукцію (пальне), повинні бути обладнані лише витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску готової підакцизної продукції (пального) наливом з такого акцизного складу.

Акцизні склади, на яких здійснюються виключно зберігання та реалізація пального, що отримується та реалізується виключно у споживчій тарі без зміни розфасовки, а також скрапленого газу природного, бензолу, метанолу, не обладнуються витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Згідно п. 128-1.1 ст. 128-1 ПК України, необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового, та/або масового витратоміра на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, та/або місці отримання/відпуску спирту етилового у виробництво продукції, визначеної у підпунктах «д»-«ж» підпункту 229.1.1 пункту 229.1 статті 229 цього Кодексу,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового, та/або масовий витратомір.

Згідно п. 128-1.2 ст. 128-1 ПК України, відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000000 гривень.

Згідно п. 117.3 ст. 117 ПК України, здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом,- тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального або спирту етилового.

Між тим, як вбачається із зібраних матеріалів справи, наданих сторонами пояснень та вбачається з висновків проведеної фактичної перевірки ФГ «ГАЛИНА», останнє на момент проведення перевірки мало ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), строком дії до 20 березня 2025 року, за адресою здійснення діяльності: Миколаївська область, Новоодеський район, село Новосафронівка, вулиця Молодіжна, 5.

В свою чергу, аналізуючи зміст акту фактичної перевірки, з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків, викладених у листі Головного управління ДПС у Миколаївській області № 17978/6/14-29-09-02-05 від 26 липня 2023 року, колегією суддів встановлено, що фактичною підставою для накладення на ФГ «ГАЛИНА» штрафних санкцій став висновок податкового органу про те, що ФГ «ГАЛИНА» у перевіряємому періоді здійснювало реалізацію пального третім особам, а як наслідок мало обов`язок зареєструвати акцизний склад за вищевказаним місцем здійснення господарської діяльності, з обладнанням такого складу рівнемірами-лічильниками.

В даному випадку, як встановлено податковим органом, вказаною третьою особою, на адресу якої реалізовувалось пальне, у період з травня 2021 року по вересень 2021 року, є ОСОБА_1 .

З іншого боку, ФГ «ГАЛИНА» зазначає, що за наявності ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), воно мало право передавати пальне Брагінцю В.М. для використання його у господарській діяльності ФГ «ГАЛИНА», оскільки ОСОБА_1 є одним із засновників та членом ФГ «ГАЛИНА».

Між тим, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що не є акцизним складом приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

В свою чергу, Закон України «Про фермерське господарство» визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України.

Згідно ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про фермерське господарство», фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Згідно ч. 4 ст. 1 ЗУ «Про фермерське господарство», фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про фермерське господарство», членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім`ї, родичі, які об`єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень установчого документа фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом).

В даному випадку, зі статуту ФГ «ГАЛИНА», у редакції від 26 грудня 2016 року, вбачається, що його засновниками та членами є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Аналогічна інформація відображена у наданих до суду витягах з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованих станом на лютий 2021 року, червень 2021 року та липень 2023 року.

Враховуючи викладене, наявні в матеріалах справи відомості на відпуск нафтопродуктів та подорожні листи, складені ФГ «ГАЛИНА» щодо ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується з доводами ФГ «ГАЛИНА» про те, що виявленні контролюючим органом операції зі списання 1869 літрів бензину А-92 у травні, липні та вересні 2021 року, загальною вартістю 39 794,12 грн, не є реалізацією такого пального третім особам у розумінні положень ПК України, а є використанням пального для потреб власного споживання ФГ «ГАЛИНА».

Вказаний висновок свідчить про те, що ФГ «ГАЛИНА» не мала реєструвати акцизний склад за місцем проведення його фактичної перевірки, а як наслідок обладнувати його рівнемірами-лічильниками.

Тобто, ФГ «ГАЛИНА» не порушено у межах спірних правовідносин вимог пп. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 ПК України, абз. 1 та абз. 6 пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що податковим органом не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а як наслідок останні є протиправними та підлягають скасуванню.

З іншого боку, колегія суддів, з урахуванням кількості доводів та пояснень, що відображені в позовній заяві та апеляційній скарзі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. При цьому, деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що за наслідком розгляду даної справи належним чином надано правову оцінку основним доводам позовної заяви та апеляційної скарги, якими спростовано висновки податкового органу про вчинення спірних порушень податкового законодавства.

З іншого боку, доводи апелянта про допущені описки в оскаржуваних повідомленнях-рішеннях, неналежну форму таких рішень та додатків до них, є формальними, не є окремою підставою для скасування оскаржуваних рішень, а як наслідок дослідження таких доводів не вплине на вже сформований висновок колегії суддів про протиправність оскаржуваних рішень.

Між тим, враховуючи викладене та беручи до уваги, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, наявні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, зі здійсненням нового розподілу судових витрат (з урахуванням частки задоволених позовних вимог).

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Фермерське господарство «Галина» задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року скасувати, прийнявши у справі нове рішення, яким частково задовольнити позов Фермерського господарства «Галина» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування рішень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 01 серпня 2023 року № 02.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 01 серпня 2023 року № 02.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 01 серпня 2023 року № 02.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь Фермерського господарства «Галина» понесені судові витрати зі сплати судового збору, розміром 34 193 (тридцять чотири тисячі сто дев`яносто три) грн 82 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді А.В. Крусян О.А. Шевчук