Справа № 500/3732/25
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення заяви без розгляду

Справа № 500/3732/25

24 вересня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій (бездіяльності) та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Тернопільського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій (бездіяльності) та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.09.2025 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нерозгляду та неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.05.2025 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.05.2025 по суті звернення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 2 частини третьої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 № 3543-XII, за результатами якої прийняти рішення про надання або відмову у надані відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 грн.

23.09.2025 до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Григоришина А.І., у якій він просив поновити позивачу строку на подання заяви про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог; вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог у справі № 500/3732/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій (бездіяльності) та зобов`язання вчинити певні дії. Докази підтвердження понесених судових витрат будуть подані на протязі 5 днів з дня ухвалення рішення по справі № 500/6912/24 відповідно статті 139 КАС України; долучити до матеріалів справи № 500/3732/25 письмові докази понесених позивачем судових витрат (копії акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 19.09.2025 та квитанції до прибуткового касового ордера від 19.09.2025); ухвалити додаткове рішення у справі №500/3732/25, яким стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

Заява обґрунтована тим, що судовий розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та судові дебати не проводилися, тому позивач та його представник об`єктивно не могли подати докази на підтвердження понесених судових витрат до закінчення розгляду справи, і такі докази ще не існували.

Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку про залишення заяви без розгляду з таких мотивів та підстав.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статі 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, за загальним правилом питання про стягнення судових витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові.

У позовній заяві представник позивача зазначив, що попередній розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить: судовий збір 1211,20 грн, витрати на професійну правничу допомогу 6000,00 грн, та одночасно просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

До позовної заяви був долучений ордер від 20.06.2025 серії ВО №1054616, який виданий на підставі договору про надання правової допомоги від 16.06.2025, за яким адвокат Григоришин А.І. уповноважений представляти інтереси ОСОБА_1 у Тернопільському окружному адміністративному суді без обмеження повноважень та договір від 16.06.2025 про надання правової допомоги з додатковою угодою від 16.06.2025, якою визначено, що гонорар адвоката за надану правову допомогу складає 6 000,00 грн. В пункті 5 додаткової угоди зазначено, що право адвоката на отримання гонорару не залежить від результату виконання доручення. Оплата здійснюється на підставі акту виконаних робіт, що буде складений за фактом виконаних робіт.

Як вбачається із мотивувальної та резолютивної частин рішення суду у цій справі від 18.09.2025, судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат: стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 грн, а підстави для стягнення заявлених витрат на правову допомогу відсутні, бо такі документально не підтверджені та не доведені у встановленому законом порядку.

Таким чином, у рішенні суду від 18.09.2025 у цій справі судом вирішено як заявлені позовні вимоги, так і питання відшкодування судових витрат, розмір яких (6000,00 грн) був вказаний позивачем у прохальній частині позовної заяви.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою, другою статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За приписами частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.201818 року у справі №826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Крім того, з огляду на приписи частини третьої статті 143 КАС України докази на підтвердження судових витрат можуть бути подані після закінчення судових дебатів та ухвалення рішення лише за наявності поважних причин, які зумовили неможливість подачі таких доказів до закінчення судових дебатів. Як встановлено частиною п`ятою статті 143 КАС України, у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Таким чином, наведені вище норми передбачають можливість ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат за таких умов: до закінчення судових дебатів особа зробила про це відповідну заяву; неможливість подання доказів про понесені судові витрати до вирішення справи по суті обумовлена поважними причинами. Якщо такі умови дотримано, то у сторони є право подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Поряд з тим вказівку у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед оголошенням суду про перехід до стадії ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленого у пункті 53 постанови від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України (зміст якої кореспондує положенням частини сьомої статті 139 КАС України) щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Зазначений висновок підтриманий Верховним Судом і при розгляді касаційних скарг на судові рішення, прийняті за правилами адміністративного судочинства, зокрема, такий висновок міститься в ухвалах Верховного Суду від 26.07.2023 у справі №640/11775/20, від 09.08.2023 у справі №140/607/22.

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, суд зауважує, що розгляд цієї справи відповідно до ухвали про відкриття провадження у справі від 25.06.2025 здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Частиною першою статті 258 КАС України обумовлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частинами першою-третьою статті 262 КАС України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У постанові від 25.07.2023 у справі №340/4492/22 Верховний Суд зазначив, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб не дає особі цілковитого розуміння, у який саме день розгляд справи буде закінчено, однак не позбавляє особу права подати відповідну заяву зокрема одночасно із поданням позову, відповіді на відзив, особливо після отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, у якій зазначено про обрану форму адміністративного судочинства - спрощене позовне провадження без виклику осіб або з таким викликом. Це обґрунтовується тим, що вже на цьому етапі, виходячи навіть з умов договору про надання правничої допомоги, сторона вже має бути обізнана про те, які докази вона має можливість подати, а які ні через наявність певних причин.

Отже, питання щодо розподілу судових витрат після розгляду справи може мати і місце й у справах, які розглядались в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження, при цьому зазначене питання вирішується або при прийнятті судового рішення (рішення, постанови, ухвали) за наслідком розгляду адміністративної справи, або після такого розгляду за умови дотримання встановленого КАС України порядку.

У позовній заяві представник позивача вказав попередній (орієнтовний) розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн і одночасно просив стягнути саме цю суму з відповідача як остаточну вартість понесених витрат на правничу допомогу.

Заяву у порядку частини сьомої статті 139 КАС України про те, що докази про розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду ні з позовом, ні з заявою про зміну предмета позову, ні під час розгляду справи по суті позивач (його представник) не подавали.

Крім цього, умови договору про правничу допомогу та додаткова угода від 16.06.2025 до нього не ставили в залежність суму гонорару у 6000,00 грн від результату вирішення справи, а тому перешкод для складення акту виконаних робіт у позивача та його представника не було, як і подання такого доказу до суду до ухвалення судового рішення по суті справи.

Також ані у позовній заяві, ані у будь-якій іншій заяві, яка могла би бути подана протягом строків, встановлених частини другої статті 262 КАС України (або до закінчення розгляду справи), позивач не повідомив про наявність поважних причин, які зумовлюють необхідність подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення у справі, як того вимагає частина сьома статті 139 КАС України.

Суд також повторює, що саме висловлений стороною намір подати певні докази на підтвердження вартості заявлених судових витрат після ухвалення судового рішення є обставиною, яка дозволяє суду не вирішувати відповідне питання у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи.

Однак оскільки позивач до ухвалення судом рішення у справі заявив у встановленому порядку вимогу про здійснення розподілу судових витрат на правничу допомогу, але не вказав про наявність поважних причин, які б перешкоджали поданню доказів на підтвердження заявленого розміру понесених судових витрат (щодо правничої допомоги) і не подав заяви у відповідності до положень частини сьомої статті 139 КАС України про те, що такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення, і суд при ухваленні судового рішення по суті позову вирішив питання про розподіл витрат на правничу допомогу та відмовив у їх стягненні через відсутність їх документального підтвердження, то на даний час відсутні підстави як для прийняття таких додаткових доказів, так і для поновлення строку для подання відповідних заяв й ухвалення додаткового судового рішення.

Фактично представник позивача, отримавши судове рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу через те, що належних та достатніх доказів понесення інших витрат (крім судового збору) на час розгляду справи не було надано, намагається переглянути це ж питання через ухвалення додаткового рішення, подавши нові докази. Суд ще раз зазначає, що питання розподілу судових витрат судом вже вирішене, процесуальних підстав для його повторного вирішення немає.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заява представника позивача про поновлення строків для подання заяви, долучення додаткових доказів та ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідач витрат на правничу допомогу підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 139, 143, 248, 256, 262 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій (бездіяльності) та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 24 вересня 2025 року.

Суддя Чепенюк О.В.