Справа № 400/3981/24
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2025 р. № 400/3981/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Мельника О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), АДРЕСА_2 ,

треті особиВійськова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ,

провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 (далі- позивач) до військової частини НОМЕР_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (далі - відповідач), в якій просить: визнати дії командування військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ), щодо відмови у переміщенні солдата ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних Сил України протиправними; зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 , невідкладно направити матеріали щодо переміщення солдата ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних сил України для видання наказу про переміщення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних Сил України Головнокомандувачем Збройних Сил України.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що на підставі рапорту військової частини НОМЕР_5 в якій позивач проходить службу підготовила план перерміщення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_4 . План переміщення був направлений за підпорядкуванням до військової частини НОМЕР_2 і в подальшому передано до Військової частини НОМЕР_1 .

26.02.2024 року позивач отримав відповідь з військової частини НОМЕР_1 , згідно з яким повідомлялось, що командуванням військової частини НОМЕР_1 не прийнято позитивного рішення щодо переміщення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , посилаючись на низьку укомплектованість військової частини.

Позивач вважає протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невжиття заходів для переміщення останього до ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку з чим представник позивача звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2025 року для розгляду адміністративної справи № 400/3981/24 визначено суддю Мельника О.М.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 справу прийнято до свого провадження суддею Мельник О.М. та розпочато її розгляд спочатку, запропоновано відповідачу надати відзив відносно позовних вимог.

Військова частина НОМЕР_1 надала відзив на позовну заяву в якому представник відповідача з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження служби громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року (надалі-Положення №1153/2008"). Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення № 1153/2008. визначаються Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 року №170, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 р. за №438/16454 (надалі - Інструкція №170. в редакції на час спірних відносин). Для з дійснення переміщення військовослужбовця на нове місце несення служби за станом здоров`я, відповідно до п.ІІЗ Положення №1153/2008 достатньо рапорту військовослужбовця та наявності відповідного медичного висновку. Проте відповідно до п.90 Положення № 1153/2008 необхідність і терміновість переміщення військовослужбовців, які не досягли граничного віку перебування па військовій службі і визнані військово-лікарською комісією за станом здоров`я обмежено придатними до військової служби, з посад, що вони займають, па інші посади, па яких вони можуть виконувати обов`язки військової служби з урахуванням стану здоров`я, підготовки і досвіду служби, визначаються командирами (начальниками), які мають право призначати військовослужбовців на відповідні посади. По факту звернення позивача з клопотанням про його переміщення командиром військової частини НОМЕР_1 не було прийнято позитивного рішення в частині погодження плану переміщення.

На виконання ст.117 Дисциплінарного статуту,відмова у вирішені питання була доведена до відома позивача, що не заперечується позивачем.Відповідач вказує, що командир військової частини НОМЕР_1 не є суб`єктом ухвалення рішення про переміщення позивача, відповідно до п.110 Положення № 1153/2008, оскільки мова йде про переміщення позивача між видами Збройних Сил України та у період дії воєнного стану, повноваження на таке переміщення надано начальнику Генерального штабу Збройних Сил України, а не командиру військової частини НОМЕР_1 .З урахуванням викладеного, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача надав відповідь на відзив просить позовні вимоги задовольнити з висновками відзиву не погоджується вважає їх такими що суперечать чинному законодавству.

Представником військової частина НОМЕР_1 надано до суду заперечення на відповідь на відзив вказує на те, що питання переміщення військовослужбовців не є компетенцією відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 ., відповідь на відзив є повторенням позовних вимог просить в зодоволенні позову відмовити.

07.08.2025 року від командира військової частини НОМЕР_2 надійшла заява щодо заміни третьої особи військової частини НОМЕР_5 на правонаступника у зв`язку з ліквідацією останьої.

Ухвалою від 26.09.2025 року суд замінив третю сторону, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача на військову частину НОМЕР_2 .

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності,

проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , перебуває на військовій службі з лютого 2022 року. Службу проходить у військовій частині НОМЕР_5 . Вказана військова частина є бойовим підрозділом та на протязі більш ніж двох років виконує бойові завдання.

За період служби, ОСОБА_1 , у нього відбулося значне погіршення здоров`я, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії № 37 від 15.12.2023 року, а саме, «гіпертонічна хвороба II стадії. Гіпертензивне сердце (гіпертрофія лівого шлуночка). Міокардіофіброз. СНІ. Аліментарно-конституційне ожиріння І ступеню. Хронічний вірусний гепатит «С» з незначними порушеннями функції. Остеохондроз поперекового відділу хребта на рівні L1-L5-S1, спондилоартроз поперекового відділу хребта, протрузії дисків на рівні L1-L3, L4-L5, грижі дисків на рівні L3-L4, L5-S1, кили Шморля на рівні Thl 2-Ll, L4-L5 з незначним порушенням функції. Деформуючий артроз правого колінного суглоба І стадії з больовим синдромом та незначним порушенням функції. Жовчнокам`яна хвороба: хронічний калькульозний холецистит при безсистемному перебізі» - ці хвороби визнані військово-лікарською комісією як захворювання ТАК, пов`язані з проходженням служби.Крім того, ОСОБА_1 має ряд хронічних захворювань, а саме: «Наслідки закритого перелому (07.03.2006 р.), правої стегнової кістки, лікований оперативно (2006 р. анамнестично) відкритої репозиції МОС пластиною правої стегнової кістки, (2007 рік анамнестично) - демонтаж МОС правого стегна у вигляді консолідованого перелому правої стегнової кістки, посттравматичного деформуючого артрозу правого колінного суглоба І стадії з больовим синдромом та незначним порушенням функції. Наслідки закритих переломів (07.03.2006 р.) лівої стегнової кістки, тазу, лікований оперативно (2006 р. анамнестично) відкритої репозиції МОС гвинтами лівої стегнової кістки, тазу у вигляді консолідованого перелому лівої стегнової кістки, посттравматичного деформуючого артрозу лівого кульшового суглоба II стадії з больовим синдромом та помірними порушеннями функції».

ОСОБА_1 звернувся до командування військової частини НОМЕР_5 з проханням направити його на проходження військово - лікарської комісії з метою визначення придатності для проходження військової служби. Прохання солдата ОСОБА_1 командуванням в/ч НОМЕР_5 було задоволено та ОСОБА_1 було направлено на ВЛК до в/ч НОМЕР_6 .

За результатами медичного обстеження ОСОБА_1 , в/ч НОМЕР_6 було надано довідку військово-лікарської комісії №37 від 15.12.2023 року, відповідно до якої солдата ОСОБА_1 було визнано обмежено придатним до військової служби.

Військово - лікарська комісія зазначила що солдат ОСОБА_1 непридатний до служби в десантно - штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах (за винятком підрозділів забезпечення).

Довідкою військово - лікарської комісії № 37 від 15.12.2023 року визначено умови придатності солдата ОСОБА_1 до військової служби, а саме, що він придатний до служби у частинах забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, установах, організаціях, навчальних закладах.

ВЛК однозначно визначила місця де солдат ОСОБА_1 придатний нести службу. Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 для пошуку місця служби на якому буде здатний проходити службу з врахуванням вад здоров`я та відповідно до висновків ВЛК.

ІНФОРМАЦІЯ_6 листом №4/1908 від 01.01.2024 року надав згоду на переміщення солдата ОСОБА_1 на посаду до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних Сил України, за станом здоров`я.

22.01.2024 року, позивачем, було подано рапорт на його переміщення до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних

Сил України, за станом здоров`я.

До рапорту було долучено копію письмової згоди ІНФОРМАЦІЯ_7 № 4/1908 від 01.01.2024 року та довідки військово-лікарської комісії №37 від 15.12.2023 року, відповідно до якої, ОСОБА_1 визнаний обмежено придатним до військової служби, придатним до служби у частинах забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Командуванням військової частини НОМЕР_5 , рапорт було погоджено та підготовлено план переміщення військовослужбовця в/ч НОМЕР_5 , солдата ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказаний план було направлено за підпорядкуванням до військової частини НОМЕР_2 , структурним підрозділом якої являється в/ч НОМЕР_5 .

Військовою частиною НОМЕР_2 , з урахуванням відсутності зауважень, матеріали щодо переміщення солдата ОСОБА_1 були направлені за підпорядкуванням до в/ч НОМЕР_7 (Регіональне управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Збройних Сил України).

За відсутності зауваженьвійськовою частиною НОМЕР_7 , направлено матеріали переміщення солдата ОСОБА_1 за підпорядкуванням до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

26.02.2024 року, позивачу надано листа за № 14813 від 20.02.2024, відповідно до змісту якого командиромвійськової яастини НОМЕР_8 розглянуто план переміщення солдата ОСОБА_1 .

За результатом розгляду клопотання командиром військової частини НОМЕР_8 не прийнято позитивного рішення щодо переміщення позивача з урахуванням низької укомплектованості військової частини.

Позивач вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невжиття заходів для його подального переміщення до ІНФОРМАЦІЯ_4 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України регламентується Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Згідно пункту 10 Положення № 1153/2008 військовослужбовці можуть бути направлені для проходження військової служби до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту з виключенням їх зі списків особового складу Збройних Сил України, а військовослужбовці інших військових формувань можуть бути прийняті до Збройних Сил України із зарахуванням їх до списків особового складу Збройних Сил України.

Отже, можливість переміщення з одного військового формування до іншого чинним законодавством передбачена та йому не суперечить.

Відповідно до пункту 110 Положення №1153/2008 переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.

Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється: між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні з`єднання, військові частини та оперативні командування; між видами Збройних Сил України, окремими родами військ (сил) Збройних Сил України та військовими

частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України наказом Головнокомандувача Збройних Сил України. У період дії воєнного стану таке переміщення здійснюється наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України;між військовими частинами видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані Міністерству оборони України, - наказом керівника служби персоналу Міністерства оборони України.

Форма та порядок надання клопотання визначаються Міністерством оборони України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548- XIV.

Відповідно до статей 14, 31 Статуту з службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатись до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців.

Наказом Міністерства оборони України №531 від 06.08.2024, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 за №1214/42559, затверджений Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, який набрав чинності 08.08.2024. Порядок №531 визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника). За правилами пунктів 1, 2 розділу II Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах.

Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі регламентовані розділом III Порядку № 531, а особливості подання та розгляду рапортів в електронній формі - розділом IV Порядку № 531.

Згідно з пунктом 3 розділу III Порядку № 531, непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту.

Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.

Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та погодження передає його своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, і так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.

Згідно з пунктом 113 Положення № 1153/2008 переміщення військовослужбовця за станом здоров`я або за станом здоров`я членів його сім`ї здійснюється за рапортом військовослужбовця та за наявності відповідного медичного висновку.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 за № 170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19

травня 2009 року за № 438/16454.

Щодо плану переміщення на посади, то в силу вимог пункту 4.10 Інструкції №170 складається для комплектування вакантних посад, а також посад, які планується вивільнити внаслідок звільнення і вибуття військовослужбовців із виключенням зі списків військової частини протягом календарного року.

Отже, включення до Плану переміщення узгоджується з погодженням командиром військової частини про переміщення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_8 для подальшого проходження військової служби.

За змістом пункту 4.11 Інструкції №170 реалізація Плану переміщення на посади і Резерву для просування по службі, а також призначення і переміщення військовослужбовців здійснюється

- протягом квітня - травня - для комплектування посад, які вивільнилися з початку навчального року, виконання висновків атестування щодо призначення на нижчі посади, а також для вивільнення посад для розміщення випускників військових навчальних закладів;

- протягом жовтня - листопада - для комплектування посад і підрозділів до нового навчального року;

- протягом року - у разі проведення організаційних заходів, настання особливого періоду, а також за станом здоров`я або сімейними обставинами військовослужбовця.

Отже, за змістом наведеної норми реалізація Плану переміщення за станом здоров`я здійснюється цілорічно.

Підставами для видання наказів по особовому складу про призначення і переміщення військовослужбовців є: на вищі посади - витяг із Резерву для просування по службі та (або) витяг із рішення колегіального органу, визначеного пунктом 4.1 Інструкції, а в разі здійснення незапланованого переміщення - подання; на рівнозначні посади - витяг із Плану переміщення на посади або у разі здійснення не запланованого переміщення - подання; на нижчі посади - витяг із Плану переміщення на посади або в разі здійснення позапланового переміщення - подання.

Наявність підстав для переміщення позивача обґрунтовано та підтверджено доказами: рапортом про переміщення на посаду у ІНФОРМАЦІЯ_9 ; наявністю вакантної посади у ІНФОРМАЦІЯ_9 ; згодою командування військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_7 на переміщення позивача; наявність підстав для переміщення - за станом здоров`я (довідка ВЛК про придатність до військової служби в частинах забезпечення, ВВНЗ, ТЦК та СП); фактична згода командування ВЧ НОМЕР_2 на переміщення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_8 , включено до Плану переміщення, який направлений до - військової частини НОМЕР_1 ).

Суд бере до уваги, що військово-лікарською комісією чітко визначено, що ОСОБА_1 придатний до служби у частинах забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, установах, організаціях, навчальних закладах, що не допускає подвійного тлумачення, відповідачем проігноровано обов`язок виконати приписи постанови ВЛК та ту обставину, що ОСОБА_1 не придатний до служби в бойовому підрозділі.

Посилання військової частиини НОМЕР_8 на низьку укомплектованість не береться судом до уваги, оскільки ОСОБА_1 не вимагає звільнити його з військової служби, він згоден продовжувати службу в територіальному центрі комплектування до якої придатний за професійними якостями та за станом здоров`я.

В Україні триває мобілізація і укомплектованість особовим складом підрозділів Збройних Сил України напряму залежить від роботи органів комплектування.

Суд погоджується з доводами позивача, що останній просив перемістити його на посаду до ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка також є вакантною.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність поновлення порушеного права позивача шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 та прийняти обґрунтоване та вмотивоване рішення, з урахуванням висновків викладених у рішенні суду.

Щодо формування зобов`язання про переміщення, суд виходить з наступного.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 року №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року №21-87а13.

Відтак, суд не може підміняти державний орган, рішення (дії) якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вирішення питання про переміщення військовослужбовця є дискреційними повноваження суб`єкта владних повноважень.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та

представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_9 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Командування військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), щодо відмови у переміщенні солдата ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних Сил України.

3.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) повторно розглянути матеріали щодо переміщення солдата ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого проходження служби та прийняти обґрунтоване та вмотивоване рішення, з урахуванням висновків викладених у рішенні суду.

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник