Справа № 500/4569/25
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4569/25

25 вересня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Степанову Олену Вікторівну звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання довідки про безпосередню участь позивача у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони за весь період проходження служби позивачем у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (з 07.06.2023 по 23.01.2025);

зобов`язати відповідача надати довідку про безпосередню участь позивача у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони за весь період проходження служби позивачем у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (з 07.06.2023 по 23.01.2025);

стягнути моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що представник позивача адвокат Степанова Олена Вікторівна 10.07.2025 звернулася до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з адвокатським запитом, в якому просила надати довідку про безпосередню участь позивача у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони. Запит направила електронною поштою. На час звернення до суду з цим позовом відповіді не отримала ні представник, ні позивач, у зв`язку з чим звернулася до суду.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 06.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 09.09.2025 прийнято до розгляду заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог. Розгляд справи здійснюється за такими позовними вимогами ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України:

про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання довідки про безпосередню участь позивача у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони за весь період проходження служби позивачем у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (з 07.06.2023 по 23.01.2025);

про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

У подальшому на виконання вимог ухвали суду від 09.09.2025 представник позивача надіслала до суду копію наданої відповідачем довідки про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони за весь період проходження служби позивачем у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (отримання якої було підставою клопотати про зменшення позовних вимог).

Відповідач відзив на позов у строк встановлений судом (п`ятнадцять днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі) до суду не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог. Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням, виданим Головним управлінням Національної гвардії України серії НОМЕР_2 від 15.02.2024, проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 07.06.2023 по 23.01.2025, про що свідчать відомості його військового квитка серії НОМЕР_3 .

10.07.2025 представник позивача адвокат Степанова Олена Вікторівна направила адвокатський запит №034 від 09.07.2025 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просила надати довідку про безпосередню участь ОСОБА_2 у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони за весь період проходження служби позивачем у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (з 07.06.2023 по 23.01.2025). Запит було подано електронною поштою з долученням документів на підтвердження повноважень представника.

Станом на день подання позову відповідач не надав відповіді на цей адвокатський запит.

З долучених у подальшому до матеріалів справи документів вбачається, що Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України підготовлено 13.08.2025 довідку №7142 про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, яку направлено представнику позивача поштовим зв`язком з супровідним листом 14.08.2025, фактично здано на пошту для відправки 20.08.2025 (а.с.35, 42-43).

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання довідки про безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2024 № 837) (далі Порядок).

Саме додатком 6 до цього Порядку (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2023 № 887) визначено форму довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, яку просив видати представник позивача.

За змістом цього Порядку така довідка видається з метою отримання статусу учасника бойових дій.

У цій справі суд встановив, що ОСОБА_1 безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України брав у період з 15.06.2023 по 08.08.2024 та у лютому 2024 року йому вже підтверджено статус учасника бойових дій з видачею Головним управлінням Національної гвардії України 15.02.2024 відповідного посвідчення учасника бойових дій.

У адвокатському запиті №034 від 09.07.2025 вказано, що ОСОБА_1 довідку про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України не отримував, незважаючи на неодноразові рапорти.

Повертаючись до положень Порядку, суд зазначає, що підпункт 2 пункту 2 передбачає, що заявником може бути особа, зазначена у пунктах 19-21, 25 частини першої статті 6 Закону, її законний представник або уповноважена особа, яка звертається за наданням статусу учасника бойових дій, або відносно якої командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) подано документи для надання статусу учасника бойових дій; а підпункт 4 цього ж пункту 2 вказує, що надання статусу учасника бойових дій - публічна (електронна публічна) послуга, що надається комісією (міжвідомчою комісією) за заявою, поданою в паперовій або електронній формі, або на підставі документів, поданих командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу), за результатами розгляду якої (яких) приймається рішення про надання (відмову у наданні) статусу учасника бойових дій.

За нормами пункту 8 Порядку для надання статусу учасника бойових дій заявникам з числа осіб, зазначених у пункті 19 частини першої статті 6 Закону, які брали безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій протягом 30 календарних днів з дня участі осіб у виконанні бойових (службових) завдань, у проведенні розвідувальних заходів, отримання травм (поранень, контузій, каліцтв) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу заявники, довідки за формою згідно з додатком 6 або додатком 7.

Отож, виходячи з того, що ОСОБА_1 вже видано Головним управлінням Національної гвардії України посвідчення про статус учасника бойових дій, то відповідна довідка за формою згідно з додатком 6 Порядку мала вже бути сформованою командиром військової частини, який зобов`язаний був її подати протягом 30 календарних днів з дня участі осіб у виконанні бойових (службових) завдань на розгляд відповідної комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу заявники.

У цій справі суд становив, що позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України і після лютого 2024 року (тобто після отримання статусу учасника бойових дій), а тому відомості довідки з зазначенням іншого (усього) періоду намагався отримати представник позивача, подавши адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

У розумінні Порядку заявником для отримання відповідної довідки може бути, зокрема, уповноважена особа.

Статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI) визначені професійні права адвоката, згідно з якими під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 5076-VI адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 5076-VI орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.

У разі якщо задоволення адвокатського запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як десять сторінок, адвокат зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір таких витрат не може перевищувати граничні норми витрат на копіювання та друк, встановлені Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

З огляду на те, що у даному випадку запитувана адвокатом інформація стосувалася надання документу, який мав би вже видаватися, але з уточненням усього періоду участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, то суд не вбачає перешкод для видачі такого документу, а саме довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на адвокатський запит Степанової О.В. як представника ОСОБА_1 .

Відповідач таку довідку видав 13.08.2025, її копії долучена до матеріалів справи, та 20.08.2025 направив представнику позивача, фактично після відкриття провадження у справі.

Отож за обставин цієї справи суд приходить до висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність в частині несвоєчасного надання відповіді на адвокатський запит про видачу довідки про безпосередню участь позивача у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони за весь період проходження ним служби у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (з 07.06.2023 по 23.01.2025).

Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн, яку представник позивача обґрунтувала тим, що внаслідок тривалої протиправної бездіяльності відповідача позивач відчуває стрес, приниження гідності та тривогу, пов`язані з неможливістю реалізувати свої законні права як учасника бойових дій; не може оформити передбачені державою пільги та гарантії; не може отримати статус статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, змушений звертатися до суду, витрачаючи час, емоційні ресурси та кошти; відчуває зневагу до свого статусу захисника Батьківщини, то суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статі 23 ЦК України).

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Положеннями пункту 6 частини першої статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, в зазначеній постанові Верховний Суд зазначив, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження це емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

При цьому, відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 05.11.2019 у справі №285/1864/16-а, від 18.11.2019 у справі №820/5044/18, від 27.11.2019 справі №750/6330/17.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У даному випадку суд не встановив саме тривалої протиправної бездіяльності відповідача, бо на адвокатський запит направлений 10.07.2025 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України відповідь надана трохи більше як протягом одного місяця. Предметом оскарження є бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на адвокатський запит, а не на попередні рапорти позивача (які згадані у адвокатському запиті), доказів того, що такі рапорти подавалися у суду немає. Отож висновок про тривалість порушення прав позивача є безпідставним. Так само непідтвердженими є відомості представника позивача про те, що відсутність довідки перешкоджала реалізувати позивачу його права як учасника бойових дій при наявності такого статусу підтвердженого відповідним посвідченням, оформити пільги та гарантії, отримати статус статусу особи з інвалідністю внаслідок війни тощо.

Суд погоджуються, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

У справі, що розглядається, позивач не довів, що невидача на адвокатський запит більше як протягом одного місяця довідки про безпосередню участь позивача у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони викликала у нього моральні страждання, психічне напруження, спричинила вагомі наслідки у вигляді погіршення здоров`я тощо.

Відтак, враховуючи всі доводи, які наведені у позовній заяві, й беручи до уваги особливе світосприйняття кожної людини у випадку порушення її прав суб`єктом владних повноважень, суд зазначає, що наведених представником позивача доводів за обставин цієї справи недостатньо для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди. У цій справі відсутні докази, якими б позивач обґрунтовував факт наявності будь-яких втрат немайнового характеру, зумовлених моральними чи фізичними стражданнями або іншими негативними проявами, що свідчили б про наявність моральної шкоди, внаслідок невиплати коштів середнього заробітку.

Отож у цій частині позовні вимоги є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, питання його розподілу судом не вирішується.

У позові представник позивача заявила вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

При вирішенні питання щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28.04.2021, від 08.02.2022 у справах №640/3098/20 та №160/6762/21, від 18.08.2022 у справі №540/2307/21.

Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022 у справі №520/6658/21).

Судом встановлено, що до позовної заяви представником позивача долучений договір про надання правничої допомоги від 24.07.2025, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Степановою О.В. Розмір гонорару визначено у розмірі 10000,00 грн, який сплачується незалежно від результатів розгляду справи протягом двох робочих днів після винесення судового рішення.

Жодних доказів на підтвердження розміру визначеного гонорару та наданих послуг адвокатом матеріали справи не містять, представник позивача не вказав про наявність поважних причин, які б перешкоджали поданню доказів на підтвердження вказаного у позові орієнтовного розміру витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

За відсутності належних, допустимих та достатніх доказів, які вказували б на витрати на правничу допомогу позивача в межах розгляду конкретної цієї адміністративної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 10000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в частині несвоєчасного надання відповіді на адвокатський запит представника ОСОБА_1 адвоката Степанової Олени Вікторівни про надання довідки про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони за весь період проходження ним служби у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 25 вересня 2025 року.

Суддя Чепенюк О.В.