Справа № 480/7379/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.М. Гелета
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 р. Справа № 480/7379/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції у м. Києві, Донецького державного університету внутрішніх справ на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.06.2025, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, по справі № 480/7379/24

за позовом ОСОБА_1

до Донецького державного університету внутрішніх справ , Головного управління Національної поліції в Сумській області , Головного управління Національної поліції у м. Києві

про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі - відповідач1, ГУ НП в Сумській області), в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017;

- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Сумській області у здійсненні перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 25% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 25% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017, враховуючи раніше виплачені суми.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 залучено до участі у справі в якості співвідповідачів Головне управління Національної поліції у м. Києві (вул. Володимирська, буд. 15, м. Київ, ) та Луганський державний університет внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка (вул. Шатила, буд. 4, м. Кропивницький, Кіровоградська область, ).

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 замінено співвідповідача у справі - Луганський державний університет внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка (код ЄДРПОУ - 08682387) його правонаступником - Донецький державний університет внутрішніх справ (вул. Велика Перспективна 1, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25015, код ЄДРПОУ - 08571423).

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 07.11.2015 до 04.05.2016 включно.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 до 04.05.2016 включно, із урахуванням виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність Донецького державного університету внутрішніх справ щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 05.05.2016 до 30.06.2017 включно.

Зобов`язано Донецький державний університет внутрішніх справ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 05.05.2016 до 30.06.2017 включно, із урахуванням виплачених сум.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з вказаним рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати частково в частині відмови задоволення позовних вимог до Головного управління Національної поліції в Сумській області та ухватили нове судове рішення в частині зобов`язання Головне управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 25% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 до 04.05.2016 та з 05.05.2016 до 30.06.2017, враховуючи раніше виплачені суми.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, особам які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Таким чином, ГУНП в Сумській області мало б при звільненні розрахуватися з ним в повному обсязі відповідно до норм чинного законодавства, і якщо невиплата індексації іншими суб`єктами владних повноважень визнана незаконною, то у ГУНП в Сумській області виникає автоматично обов`язок врахувати суму невиплаченої індексації до грошового забезпечення під час звільнення також та відповідно врахувати цю суму індексації ГЗ під час виплати ОГД при звільнені зі служби в поліції.

Головне управління Національної поліції у м. Києві не погоджуючись з вказаним рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ГУНП у м. Києві.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що лише 18.10.2017 постановою Кабінету Міністрів України № 782 доповнено пункт 2 Порядку № 1078 абзацом 5 та розповсюджено її дію на поліцейських, тому з 01.11.2017 у відповідача виник обов`язок та можливість нараховувати та виплачувати індексацію грошового забезпечення поліцейським, а у спірний період були відсутні правові підстави на нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу. Вказало, що тільки в квітні місяці 2016 року індекс споживчих цін перевищив поріг індексації понад 103 % та склав 105,79 %, а тому у позивача виникло право на індексацію в місяці, що настає за місяцем, у якому опубліковано цей індекс - в червні 2016 року. Згідно облікових даних управління кадрового забезпечення Головного управління національної поліції у м. Києві позивач з 07.11.2015 по 04.05.2016 проходив службу в Головному управління Національної поліції у м. Києві на посаді старшого інспектора з миротворчої діяльності тренінгового центру № 2, тобто до настання права на індексацію. Зазначило, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років з дня виникнення права на їх отримання (пункт 11 Розділу І Порядку № 260). Позивач звернувся до суду тільки 20.08.2024, тобто з пропущенням установленого вимогами спеціального законодавства трьох річного строку.

Донецький державний університет внутрішніх справ, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 року по справі № 480/7379/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Донецького державного університету внутрішніх справ про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що майор поліції ОСОБА_1 проходив службу на різних посадах в Луганському державному університеті внутрішніх справ ім. Е.О. Дідоренка. Вказав, що відсутність нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу за січень-червень 2017 року не є порушенням його прав чи гарантій соціального захисту, оскільки жодних правових підстав для проведення індексації у цей період не існувало. Щодо періоду з 05.05.2016 до 31.12.2016 зазначив, що не може надати довідку про нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю доступу до архівної документації, яка залишилась на непідконтрольній українській владі території.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу Донецького державного університету внутрішніх справ, просив залишити рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 в частині задоволених позовних вимог до Донецького державного університету внутрішніх справ, без змін.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві, в якому просив в задоволенні апеляційної скарги Головного управління Національної поліції у м. Києві відмовити в повному обсязі, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 саме в цій частині залишити без змін.

Головне управління Національної поліції в Сумській області подало відзив на апеляційну скаргу позивача, просило залишити її без задоволення. Вказало, що оскільки станом на дату звільнення у ОСОБА_1 не виникло право на індексацію грошового забезпечення відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», тому згідно положень п. 6 розділу VIII Порядку № 260 вимога позивача про визнання протиправною відмову ГУНП в Сумській області у здійсненні перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення є безпідставною та необґрунтованою.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиви на апеляційні скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, апеляційні скарги Головного управління Національної поліції у м. Києві та Донецького державного університету внутрішніх справ - не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач у спірний період, а саме з 07.11.2015 до 04.05.2016 включно проходив службу у Головному управлінні Національної поліції у м. Києві, а з 05.05.2016 до 13.04.2018 у Луганському державному університеті внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка, який розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2022 року №1143-р Про реорганізацію Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка приєднано до Донецького державного університету внутрішніх справ.

Вказані обставини не заперечуються сторонами, а також підтверджується послужним списком позивача (а.с. 6).

Наказом ГУНП в Сумській області від 08.07.2024 №294 о/с відповідно до п. 7 (за власним бажанням) частини 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" позивача звільнено зі служби в поліції (а.с. 9).

Позивач вважаючи, що йому під час служби в органах поліції ГУНП в Сумській області не нарахована індексація грошового забезпечення 07.11.2015 по 31.10.2017, на виплату якої він має право та у зв`язку із чим ГУНП в Сумській області зобов`язано нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 25% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017, враховуючи раніше виплачені суми, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач у період з 07.11.2015 до 04.05.2016 включно проходив службу у Головному управлінні Національної поліції у м. Києві, а з 05.05.2016 до 13.04.2018 у Луганському державному університеті внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка, який розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2022 року №1143-р Про реорганізацію Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка приєднано до Донецького державного університету внутрішніх справ, тому обов`язок щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення виникає саме у Головного управління Національної поліції у м. Києві та Донецького державного університету внутрішніх справ, тому вважав за необхідне для захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві за період з 07.11.2015 до 04.05.2016 та Донецького державного університету внутрішніх справ щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 05.05.2016 до 30.06.2017, а також зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 до 04.05.2016 включно та Донецький державний університет внутрішніх справ нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 05.05.2016 до 30.06.2017 включно, із урахуванням виплачених сум.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні суд першої інстанції виходив з того, що одноразова грошова допомога при звільненні повинна обраховуватися з урахуванням розміру місячного грошового забезпечення поліцейського на момент звільнення, тобто береться останній розмір, який отримувався перед звільненням у ГУНП в Сумській області, тому дійшов висновку, що грошове забезпечення позивача та його розмір в період з 07.11.2015 по 31.10.2017 не впливає на розмір одноразової грошової допомоги, яка розраховується станом на 08.07.2024.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо строків звернення позивача до суду.

Відповідно до вимог статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі (службі в поліції), до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

За приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення указаного позивачем періоду нарахувань, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення вказаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України Про оплату праці необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття заробітна плата і оплата праці, які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям грошова винагорода, одноразова грошова допомога при звільненні та оплата праці і заробітна плата, які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, вказав, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Індексація є складовою заробітної плати (додатковою заробітною платою) і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком, як це передбачено частиною другою статті 233 КЗпП України. До того ж на поліцейських поширюється дія КЗпП України, в тому числі вказаної статті, у тих випадках, коли спеціальним законодавством не врегульовані особливості щодо строку звернення до суду з позовом про стягнення належних поліцейському сум грошового забезпечення.

Така правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом при вирішенні подібних правовідносин, а саме, у постановах від 24 вересня 2020 року (справа №806/2883/17), від 11 липня 2019 року (справа №814/2789/16), від 01 грудня 2019 року (справа №823/726/16), від 13 січня 2020 року (справа №814/1007/16), від 29 вересня 2021 року (справа №160/8332/20).

З прийняттям Закону України від 01 липня 2022 року за № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року, зокрема, змінено редакцію статті 233 КЗпП України.

Проте на час здійснення спірних виплат (2015-2017 роки) частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 300/4201/22, від 27 квітня 2023 року у справі № 420/14777/22, від 03 серпня 2023 року у справі № 280/6779/22, який підлягає застосуванню у цій справі, так як відповідна судова практика є релевантною до спірних правовідносин.

З огляду на викладене посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду є безпідставними та підлягають відхиленню.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини склалися між сторонами внаслідок різного тлумачення положень чинного законодавства щодо наявності підстав для нарахування та виплаті індексації грошового забезпечення поліцейським за спірний період, включення її до складу грошового забезпечення, а також можливості перерахунку позивачу розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 25% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом №580-VIII.

Відповідно до статті 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 4 частини 10 статті 62 Закону № 580-VIII поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України від 03.07.1991 року №1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення (далі по тексту Закон №1282-ХІІ).

У статті 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 4 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації Закону № 1282-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, який, відповідно до пункту 1 визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній з 01.01.2015) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі - з 01.01.2016 - 103 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

У відповідності до пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується з 01.12.2015 року).

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2018 року № 141 внесено зміни у вищевказаний пункт та викладено його в такій редакції: виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Отже, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною сум грошового забезпечення військовослужбовців.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка була викладена у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №638/9697/17, від 30.09.2019 року у справі №750/9785/16-а, від 20.11.2019 року у справі №522/11257/16-а, від 29.04.2020 року у справі №240/10130/19, від 16.09.2020 року у справі № 815/2590/18.

Таким чином, заробітна плата (грошове забезпечення) підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія, яка надається для соціальної підтримки населення в умовах зростання цін, а державні соціальні гарантії обов`язкові для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка була викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 року у справі №610/1175/17.

Колегія суддів звертає увагу, що індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.10.2019 у справі № 825/1832/17, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи із служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин. При цьому, обмежене фінансування державного органу чи установи, де особа проходила службу, жодним чином не впливає на право особи отримати індексацію грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 420/19450/21.

Оскільки передбачена Законом № 1282-ХІІ індексація є складовою грошового забезпечення поліцейського, який у період з 07.11.2015 до 04.05.2016 включно проходив службу у Головному управлінні Національної поліції у м. Києві, а з 05.05.2016 до 13.04.2018 у Луганському державному університеті внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка, який розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2022 року №1143-р Про реорганізацію Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка приєднано до Донецького державного університету внутрішніх справ, а тому обов`язок щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення наявний у Головного управління Національної поліції у м. Києві та Донецького державного університету внутрішніх справ у спірні періоди.

Невиконання відповідачами такого обов`язку свідчить про допущення ними протиправної бездіяльності.

Наведене вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що була висловлена у постановах від 19.07.2019 у справі №240/4911/18, від 23.10.2019 у справі №825/1832/17, від 20.11.2019 у справі №620/1892/19.

Судовим розглядом встановлено, що з наданої архівної відомості №1 за період з 01.01.2017 до 31.12.2017 вбачаться, що у період з липня 2017 року до грудня 2017 ОСОБА_1 було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції у м. Києві за період з 07.11.2015 до 04.05.2016 та Донецького державного університету внутрішніх справ щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 05.05.2016 до 30.06.2017, а також зобов`язання Головне управління Національної поліції у м. Києві нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 до 04.05.2016 включно та зобов`язання Донецький державний університет внутрішніх справ нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 05.05.2016 до 30.06.2017 включно, із урахуванням виплачених сум.

Крім того, частиною 5 статті 94 Закону № 580-VIII визначено що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону, відтак доводи апелянта про те, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення поліцейських проводиться лише з 01.11.2017, після набрання чинності Постановою № 782, якою внесено зміни до пункту 2 Порядку №1078 та доповнено абзац п`ятий такою категорією як поліцейські, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у даному випадку, право позивача на індексацію грошового забезпечення передбачено статтею 94 Закону № 580-VIII, тобто нормативно-правовим актом, що має вищу юридичну силу.

Щодо вимог про визнання протиправною відмови Головного управління Національної поліції в Сумській області у здійсненні перерахунку ОСОБА_1 розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 25% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення за спірний період з 07.11.2015 до 04.05.2016 та з 05.05.2016 до 30.06.2017 включно, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 102 Закону № 580-VIII визначено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 01.01.1992 № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ), особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до частини четвертої цієї статті виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Національним антикорупційним бюро України, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

За змістом пунктів 2, 6, 8 розділу VIІІ Порядку № 260 поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.

Одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.

Спірним у даному випадку є питання урахування у складі грошового забезпечення поліцейського у цілях обчислення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні індексації грошового забезпечення.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, яка спрямована на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Разом з цим, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи те, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд дійшов висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку про те, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення поліцейських для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, що забезпечує дотримання прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постановах від 29.04.2020 у справі №240/10130/19, від 26.01.2022 у справі №520/8887/2020, які в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковими для врахування при розгляді даної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вказує про наявність правових підстав для включення індексації грошового забезпечення до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивача, оскільки в даному випадку індексація стосується безпосередньо грошового забезпечення позивача в цілому, з якого і розраховується одноразова допомога при звільненні, а відтак індексація є складовою, яка має бути врахована при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Сумській області у здійсненні перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 25% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 25% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 до 04.05.2016 та з 05.05.2016 до 30.06.2017 включно, враховуючи раніше виплачені суми є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції не врахував зазначених обставин та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних позовних вимог, тому доводи апеляційної скарги позивача приймаються колегією суддів в якості належних.

Доводи апеляційних скарг Головного управління Національної поліції у м. Києві та Донецького державного університету внутрішніх справ не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги позивача частково спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови задоволенні позовних вимог про визнання протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Сумській області у здійсненні перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 25% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 25% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 до 04.05.2016 та з 05.05.2016 до 30.06.2017 включно з прийняттям постанови про задоволення вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції у м. Києві та Донецького державного університету внутрішніх справ - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 по справі № 480/7379/24 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Сумській області у здійсненні перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 25% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 25% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 до 04.05.2016 та з 05.05.2016 до 30.06.2017 включно, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 у справі №480/7379/24 - залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий