Справа № 752/10778/24
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Штульман І.В.

суддів: Кобаля М.І.,

Оксененка О.М.,

при секретарі: Красновій О.Р.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лошкарьова Федора Анатолійовича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

20 травня 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач; ОСОБА_1 ), через «Електронний суд», звернулася в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач, Укртрансбезпека) про скасування постанови від 30 квітня 2024 року серії АА №00019239 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі про притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лошкарьов Ф.А. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 04 листопада 2024 року і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник позивача зазначає, що суд першої інстанції проігнорував аргументи ОСОБА_1 , викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив, разом із долученими нею доказами у вигляді фотозвіту та витягу з договору перевезення від 22 квітня 2024 року. Наявність або відсутність контейнеру (змінного кузову) на напівпричепі-контейнеровозі «KOEGEL SN 24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є основним предметом дослідження у рішенні суду першої інстанції. Фотозвіт, на думку представника позивача, є доказом того, що транспортний засіб марки «MAN TGX 26.480», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався у складі автопоїзду із напівпричепом-контейнеровозом «KOEGEL SN 24», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; що напівпричіп-контейнеровоз «KOEGEL SN 24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - є фітинговою платформою, яка має фітингові упори; що на фітинговій платформі напівпричепу «KOEGEL SN 24», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за допомогою кутових фітингів, закріплений відкритий зверху контейнер (40-КА ФУТОВИЙ OPEN TOP КОНТЕЙНЕР) [ISO 1496/1] із маркуванням №5943, який немає жорсткого даху та накритий чохлом з брезенту.

Представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що за даними фотофіксації спеціалізований сідловий тягач на платформі для контейнерів перевозив не контейнер. Фотографія транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення не містить жодних ознак перевезення на напівпричепі контейнера, оскільки вбачається відсутність верхніх кутових фітингів та відсутність відповідного маркування контейнеру (номер контейнеру, маса тари контейнера), яке документально підтверджується відповідними документами, технічним паспортом на контейнер, сертифікатом відповідності.

Представник позивача вказує, що ОСОБА_1 на підтвердження доводів позовної заяви, до матеріалів справи не долучено належний сертифікат на контейнер, яким, згідно за твердженням позивача перевозився вантаж. Із наявних фото транспортного засобу вбачається, що на площадку для перевезення контейнерів установлено переобладнаний кузов, накритий тентом з метою збільшення ваги перевезення вантажу. Водночас, така зміна функціонального призначення контейнеровоза не дає позивачу можливості збільшити норматив навантаження транспортного засобу. Таким чином, на думку представника відповідача, позивач здійснював вантажні перевезення з використанням конструкції, візуально схожої на контейнер з порушенням правил експлуатації контейнерів в розумінні вищезазначених міжнародних та національних норм, тому у такому разі він мав право перевозити вантаж з дотриманням пункту 22.5 Правил дорожнього руху - не більше 40 тонн, адже навантаження 44 тонни допускається лише у разі експлуатації контейнеровоза за його прямою спеціалізацією при перевезення контейнерів або змінних кузовів.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що транспортний засіб позивача - автопоїзд у складі трьохвісного тягача марки «MAN TGX 26.480», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та трьохвісного напівпричепа «KOEGEL SN 24», реєстраційний номер НОМЕР_3 , - відповідає зазначеній конфігурації. Більше того, свідоцтво про реєстрацію напівпричепа «KOEGEL SN 24» чітко вказує його тип як «н/пр-контейнеровоз». Зафіксована у постанові загальна маса транспортного засобу становить 42165 кг (42.165 тонни). Ця маса знаходиться у межах дозволеного нормативу в 44 тонни, встановленого для контейнеровозів, а не перевищує 40-тонний ліміт, застосований відповідачем. Вимога відповідача щодо надання сертифіката відповідності на контейнер є безпідставною, оскільки така вимога не передбачена жодним нормативно-правовим актом для водія, що є проявом надмірного формалізму та довільного втручання. Представник позивача вважає рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року у справі №752/10778/24 незаконним та необґрунтованим.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні.

За змістом частини п`ятої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

За приписами частини другої статті 309 КАС України, у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно частини другої статті 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лошкарьова Ф.А. необхідно залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 квітня 2024 року о 15 год 54 хв, за адресою М-30, км 996+491, Дніпропетровська область, на автоматичному зважувальному комплексі WIM 60, WAGA-WIM35, зафіксовано проїзд транспортного засобу марки «MAN TGS 26.480», державний номерний знак « НОМЕР_2 », з перевищенням нормативних параметрів встановлених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), а саме: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,413% (2,165 тонни), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тонн.

Постановою від 30 червня 2024 року серії АА №00019239, винесеною старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі частини другої статті 132-1 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу розмірі 8500 грн.

Вважаючи постанову відповідача від 30 квітня 2024 року серії АА №00019239 протиправною, ОСОБА_1 звернулася в Голосіївський районний суд міста Києва з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів перевезення контейнеру із відповідним маркуванням, ОСОБА_1 здійснювала перевезення транспортним засобом, який не є контейнеровозом в розумінні вищезазначених норм та не використовувався в момент зафіксованого порушення як такий, а тому маса для такого транспортного засобу, встановлена законодавцем - не більше 40 тонн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду погоджується з огляду на таке.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Частиною другою статті 132-1 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі:

- п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно;

- однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%.

Статтею 33 Закону України від 08 вересня 2005 року №2862-IV «Про автомобільні дороги» (далі - Закон №2862-IV) визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За змістом підпункту «б» пункту 22.5 ПДР, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема, на автомобільних дорогах державного значення фактичної маси, а саме:

- двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом - 40 тонн;

- трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом - 40 тонн;

- двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 42 тонни;

- трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра - 44 тонни.

Отже, різниця між вантажними автомобілями (тягачами) з напівпричепами, для яких дозволена максимальна маса становить 40 тонн або 42 тонни (44 тонни), полягає в тому, що останні мають бути контейнеровозами, що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За змістом пункту 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до статті 251 КУпАП, зокрема, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідачем до суду першої інстанції, на підтвердження в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП, надано матеріали автоматичної фотофіксації належного позивачу автомобіля з причепом (передній та боковий вид вантажівки з напівпричепом).

Фактична допустима маса спеціалізованого вантажного тягача марки «MAN TGS 26.480», державний номерний знак НОМЕР_4 , та напівпричепу «KOGEL SW 24», державний номерний знак НОМЕР_1 , - повинна складати 40 тонн, а у разі належності напівпричепу до контейнеровозу - 44 тонни.

Наголошуючи на протиправності оспорюваної постанови відповідача №00015204, ОСОБА_1 посилалася на те, що посадовими особами Укртрансбезпеки не враховано належність напівпричепу до контейнеровозів, що свідчить про неправильність обчислення максимально допустимої загальної маси транспортного засобу 40 тонн.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III) визначено, що причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем; напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Положеннями пункту 1 Правил №363, визначено, що сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Отже, напівпричеп - це транспортний засіб без джерела енергії, який самостійно пересуватись і перевозити вантажі по дорогах не може, а рушійною силою для нього є саме тягач, який є основним транспортним засобом, котрий здійснює перевезення вантажів.

Напівпричеп-контейнеровоз - транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій, а саме: контейнерів.

Згідно з пунктом 17.6 Правил №363, для перевезення контейнерів перевізник повинен надавати автомобілі (автопоїзди) із бортовими платформами або спеціалізований рухомий склад (низькорамні напівпричепи - контейнеровози, автомобілі із вантажопіднімальними пристроями тощо).

Відповідно до пунктів 17.2-17.5 Правил №363 забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів. Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м, місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.

Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.

Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м). Після завантаження вантажу вантажовідправник повинен зачинити контейнер, закріпити ручку замка контейнера дротом діаметром не менше 2 мм, опломбувати контейнер у порядку, передбаченому розділом 9 цих Правил, навісити бирку довжиною 120-150 мм і шириною 80-100 мм, на якій зазначаються пункти відправлення та призначення вантажу і найменування вантажоодержувача (пункт 17.15 Правил №363).

Відповідно до пункту 17.9 Правил №363, приймання вантажів для перевезення в контейнерах здійснюється при наявності Договору на підставі заявки, а при відсутності Договору - разового договору.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надано до суду доказів перевезення вантажів контейнером (зокрема, але не виключно договору перевезення), актів про пломбування, відповідного маркування із зазначенням вантажності і маси тари контейнера, внутрішнього об`єму контейнера, місця, місяця і року виготовлення контейнера, часу останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.

Так, у додатку 7 до Правил №363 міститься форма товарно-транспортної накладної.

У другій колонці зворотного боку товарно-транспортної накладної «Відомості про вантаж» необхідно зазначати найменування вантажу (номер контейнера), у разі перевезення небезпечних вантажів: клас небезпечних речовин, до якого віднесено вантаж.

Пунктом 17.16 Правил №363 передбачено, що під час приймання завантаженого контейнера провадиться зовнішній огляд контейнера, перевіряється наявність пломби та її справність, цілісність пломбувального дроту, а також відповідність номера контейнера і відправницького контрольного знаку на відтиску пломби номеру контейнера і контрольному знаку, зазначеним у товарно-транспортній накладній.

Не приймаються для перевезення контейнери з невиразними відтисками пломб, а також з неправильно навішеними пломбами, несправні контейнери із слідами розкрадання, зіпсуття або ушкодження вантажу. При виявленні несправності контейнера або пломби, невідповідності номера контейнера і знаків на відтисках пломби та в товарно-транспортній накладній водій (експедитор) зобов`язаний повідомити про це вантажовідправника. Тільки після усунення виявлених недоліків такі контейнери приймаються для перевезення.

Отже, зазначення номера контейнера у товарно-транспортній накладній є обов`язковим при здійснення контейнерних перевезень.

Водночас, позивачем до матеріалів справи не було надано копії товарно-транспортної накладної де б у колонці «Найменування вантажу (номер контейнера), у разі перевезення небезпечних вантажів: клас небезпечних речовин, до якого віднесено вантаж» містились би відомості про номер(-и) контейнеру(-ів).

Крім того, з матеріалів фотофіксації вказаного транспортного засобу вбачається, що вантажне перевезення здійснювалося транспортним засобом, який не є контейнеровозом в розумінні вищезазначених норм, оскільки верхня його частина зрізана та накрита тентом, та не перевозила контейнери.

Окрім того, вантаж, що перевозився на платформах, не має відповідних маркувань та позначень для ідентифікації його як контейнера, тобто не використовувався в момент зафіксованого порушення як контейнеровоз, тому фактична маса транспортних засобів повинна бути не більше 40 тонн.

Оспорюваною постановою позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності саме за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами, а не за порушення правил маркування контейнерів.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає, що факт перевищення ОСОБА_1 нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 ПДР, доведено належними, допустимими та достовірними доказами, що пов`язано із правомірністю порядку проведення габаритно-вагового контролю, а також використанням при проведенні фіксації належним технічними приладами WIM 60, WAGA-WIM35, свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №04/4446;1624,1625 чинні до 22 листопада 2024 року.

Відтак, наявні дані про те, що транспортний засіб рухався з порушенням вагових норм, адже в підпункті «б» пункту 22.5 ПДР чітко вказано, що максимальне значення фактичної маси автомобіля 40 тонн передбачене саме для перевезення трьохвісним автомобілем (тягачем) з трьохвісним напівпричепом.

Виходячи із наведених обставин справи та положень законодавства, що регулює спірні правовідносини, відповідачем правильно встановлено максимальну допустиму вагу транспортного засобу "MAN TGS 26.480", враховано, що під час накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, показники вагового обладнання підтверджені належними доказами, тобто факт перевищення позивачем нормативних параметрів транспортних засобів, визначених пунктом 22.5 ПДР, доведений належними, допустимими та достовірними доказами.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що суб`єктом владних повноважень доведено факт вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП, є обґрунтованим.

Слід зауважити, що наявність прогалини в пункті 22.5 ПДР щодо встановлення параметрів, за яких допускається рух контейнеровозів, що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів, призводить до зловживань перевізниками та до значного перевищення вагових норм під час руху великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, що фіксується в автоматичному режимі.

Якщо в реєстраційних документах транспортний засіб вказано як «контейнеровоз», тобто як колісний транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій контейнерів, то і його експлуатація повинна відповідати як його конструкції, так і його призначенню.

Перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик, не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження на вісі транспортного засобу.

Завантажуючи вантажний автомобіль у межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу і можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла до висновку про те, що постанова від 30 квітня 2024 року серії АА №00019239 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною другою статті 132-1 КУпАП є правомірною та скасуванню не підлягає.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лошкарьова Федора Анатолійовича - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року по справі №752/10778/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: М.І. Кобаль

О.М. Оксененко