Справа № 520/5022/25
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 р. Справа № 520/5022/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., повний текст складено 28.05.25 по справі № 520/5022/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язати вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, пенсійний орган), в якому просить суд:

визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 25.12.2024 за № 68 про відмову у перерахунку та переведенні з пенсії призначеної за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України від 09.07.2003 № 1058-ІV) на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу»;

зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України № 1058-ІV на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 № 3723X11 «Про державну службу», з 25.12.2024 із врахуванням до стажу державної служби, що дає право на пенсійне забезпечення у порядку, визначеному законодавством України про державну службу, періоду роботи ОСОБА_1 на посадах: секретаря Мереф`янської міської ради з 07.03.2006 по 13.04.2006; заступника міського голови Мереф`янської міської ради з 14.04.2006 по 11.11.2008; секретаря Мереф`янської міської ради з 12.11.2008 по 16.11.2010; заступника міського голови Мереф`янської міської ради з 17.11.2010 по 21.06.2013.

В обґрунтування позову та у відповіді на відзив зазначено, що час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», слід враховувати до стажу державної служби. Посади, які обіймала ОСОБА_1 за час роботи в органі місцевого самоврядування, в тому числі і станом на 21.06.2013, відноситься до посади, визначеної статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Посада секретаря Мереф`янської міської ради, заступника Мереф`янського міського голови, відповідно до статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», пункту 2 Порядку № 283 входить до переліку посад, які зараховуються до стажу державної служби. Зазначені обставини вказують на безпідставність посилань ГУ ПФУ в Дніпропетровської області про те, що стаж роботи на посадах органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за сукупності інших умов дає право позивачці на призначення пенсії державного службовця.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено частково позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправним і скасовано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 31.12.2024 за № 68 про відмову у перерахунку та переведенні з пенсії призначеної за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи в органах місцевого самоврядування на посадах: секретаря Мереф`янської міської ради з 07.03.2006 по 13.04.2006; заступника міського голови Мереф`янської міської ради з 14.04.2006 по 11.11.2008; секретаря Мереф`янської міської ради з 12.11.2008 по 16.11.2010; заступника міського голови Мереф`янської міської ради з 17.11.2010 по 21.06.2013.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.12.2024 щодо переведення на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993 «Про державну службу» з урахуванням висновків суду у цій справі.

Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1211.20 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що посади позивача в Мереф`янській міській раді віднесені до категорії посад органів місцевого самоврядування, а не до відповідних категорій посад державних службовців, а тому періоди роботи з 07.03.2006 по 13.04.2006, з 14.04.2006 по 11.11.2008, з 12.11.2008 по 16.11.2010 та з 17.11.2010 по 21.06.2013 до стажу державної служби не зараховуються. Вказує, що позивач не приймав присягу державного службовця, останньому не присвоювався відповідний ранг державного службовця у межах відповідної категорії посад. Долучені позивачем до заяви про перерахунок пенсії трудова книжка та довідки також не містять такої інформації. Посилається на те, що підстав для зарахування періодів роботи в органах місцевого самоврядування де встановлений ранг посадової особи місцевого самоврядування до стажу роботи державної служби відсутній.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, обґрунтовуючи таке прохання доводами фактично аналогічними наведеним у позовній заяві.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при повному дослідженні усіх наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України № 1058-ІV.

25.12.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Харківській області із заявою про переведення з пенсії за віком Закону України № 1058-ІV на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішенням від 25.12.2024 № 68 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відмовлено у проведенні перерахунку на підставі заяви від 31.12.2024, у зв`язку з тим, що відсутній стаж роботи на посадах державної служби станом на 01.05.2016. Стаж складає 2 роки 10 місяці 7 днів.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, звернулась з цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів виконавчих комітетів місцевих Рад депутатів трудящих та Рад народних депутатів, а також на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Також, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.12.2024 щодо переведення на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» з урахуванням висновків суду у цій справі.

Погоджуючись з висновками викладеними судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом визначає Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон України № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 9, частини першої статті 10 вказаного Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Положеннями частини 3 статті 45 Закону України № 1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі Закон України № 889-VIII) визначаються принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до п. 2 розд. ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII, з 01.05.2016 втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 28.12.1993 № 3723-XII (далі Закон України № 3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, статтею 37 Закону України № 3723-ХІІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статті 37 Закону України № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналіз наведених норм діє підстави для висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на пенсію відповідно до статті 37 Закону України № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 25.07.2025 у справі № 140/5363/24 та від 11.04.2023 у справі № 1.380.2019.003855.

Зі змісту трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 15.09.1977 вбачається, що ОСОБА_1 , зокрема :

з 07.03.2006 працювала секретарем Мереф`янської міської ради (запис № 14);

07.03.2006 прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування (запис № 15);

07.03.2006 позивачу присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування v категорії (запис №16);

13.04.2006 позивача звільнено з посади секретаря міської ради у зв`язку з закінчення строку повноважень ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування» (запис № 17);

14.04.2006 призначено на посаду заступника міського голови (запис № 18);

01.04.2008 присвоєно 10 ранг посадової особи місцевого самоврядування v категорії (запис № 19);

11.11.2008 позивача звільнено з посади у зв`язку з переходом на виборну посаду секретаря Мереф`янської міської ради (запис № 21);

12.11.2008 обрано секретарем Мереф`янської міської ради на строк повноважень ради (запис № 22);

01.04.2010 присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування v категорії (запис №1 9);

16.11.2010 позивача звільнено з посади секретаря міської ради у зв`язку з закінчення строку повноважень ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування» (запис № 24);

17.11.2010 позивача призначено на посаду заступника міського голови (запис № 25);

21.06.2013 позивача звільнено у зв`язку з переведенням до служби у справах дітей Харківської обласної державної адміністрації (запис № 28).

Пунктом 4 ч.2 ст. 46 Закону України № 889-VIIІ визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Приписами ст. ст. 2, 3 Закону України від 07.06.2001 № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі Закон України № 2493-III) визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно ч. 7 ст. 21 Закону України № 2493-III пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Згідно з пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, стаж державної служби за період роботи (служби) до 01.05.2016 обчислюється відповідно до законодавства, яке діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ним передбачені.

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283), який втратив чинність 01.05.2016), цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба):

- на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком;

- на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Порядок № 283 втратив чинність у зв`язку із затвердженням 25.03.2016 постановою № 229 Кабінету Міністрів України нового Порядку обчислення стажу державної служби (далі - Порядок № 229).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 229, до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Судом враховано, що як Порядок № 283, так і чинний Порядок № 229 передбачає, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.

При цьому, 04.07.2001 набрав чинності Закон України № 2493-III, пунктом 2 «Прикінцевих та перехідних положень» якого передбачено, що дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 у справі № 351/1792/17, зазначив, що після набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII та пункту 4 Порядку № 229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» зараховується до стажу державної служби.

Аналогічні висновки щодо застосування наведених правових норм викладено у постановах Верховного Суду від 10.02.2021 справа № 825/1453/18, від 11.04.2023 справа № 1.380.2019.003855, від 09.05.2023 справа № 560/928/20.

З огляду на викладене, оскільки час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України № 2493-III входить до стажу державної служби, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності правових підстав для неврахування до стажу державної служби періодів роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування.

Отже, доводи апелянта про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця, є безпідставними.

З урахуванням вищезазначеного, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції, про протиправність рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 31.12.2024 за № 68 про відмову у перерахунку та переведенні з пенсії призначеної за віком відповідно до Закону України № 1058-IV на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу».

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача, є зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи в органах місцевого самоврядування на посадах: секретаря Мереф`янської міської ради з 07.03.2006 по 13.04.2006; заступника міського голови Мереф`янської міської ради з 14.04.2006 по 11.11.2008; секретаря Мереф`янської міської ради з 12.11.2008 по 16.11.2010; заступника міського голови Мереф`янської міської ради з 17.11.2010 по 21.06.2013 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.12.2024 щодо переведення на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України № 3723-ХІІ з урахуванням висновків суду у цій справі.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2025 по справі № 520/5022/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий