Справа № 420/5560/25
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/5560/25

Перша інстанція: суддя Дубровна В.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

секретар - Афанасенко Ю.М.,

за участю: прокурора Місюрко Г.О.,

представника Одеської міської ради Степанчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника Керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року справі № 420/5560/25 за адміністративним позовом Заступника Керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича в інтересах Міністерства культури та стратегічних комунікацій України до Одеської міської ради, Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна інфекційна лікарня» Одеської міської ради про зобов`язання провести до належного стану об`єкт культурної спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року Заступник Керівника Одеської обласної прокуратури Ракович Максим Миколайович в інтересах Міністерства культури та стратегічних комунікацій України звернувся до суду із позовом , у якому просив:

- зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство Міська клінічна інфекційна лікарня Одеської міської ради та Одеську міську привести до належного стану об`єкт культурної спадщини - пам`ятку архітектури національного значення Будівлю Міської лікарні, в якій працювали ОСОБА_1 , М.В. Скліфосовський (головний циркульний корпус), споруджену у 1804-1820 роках за проєктом архітектора Ж. Тома де Томон, Фраполлі Д., Фраполлі Ф., розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, 5 (5/7), шляхом здійснення консерваційних робіт;

- зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство Міська клінічна інфекційна лікарня Одеської міської ради та Одеську міську раду привести до належного стану об`єкт культурної спадщини - пам`ятку архітектури національного значення Будівлю Міської лікарні, в якій працювали М.І. Пирогов, М.В. Скліфосовський (головний циркульний корпус), споруджену у 1804-1820 роках за проєктом архітектора Ж. Тома де Томон, Фраполлі Д., Фраполлі Ф., розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Пастера 5 (5/7), шляхом здійснення реставраційних робіт.

29.04.2025 представник Одеської міської ради подав до суду першої інстанції клопотання про залишення позову без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 КАС України на підставі згідно із п. 8 ч. 1 ст. 240 цього Кодексу, обґрунтовуючи тим, що позовна заява подана прокурором у зв`язку із обрушенням частини стіни Циркульного корпусу Одеської інфекційної лікарні, що відбулося 19.01.2024 та новини про що були опубліковані в мережі Інтернет. Відтак, як заступник керівника Одеської обласної прокуратури, так і Міністерство культури та стратегічних комунікацій України мали дізналися про обрушення частини стіни Циркульного корпусу Будівлі Міської лікарні вже 19.01.2024, враховуючи широке поширення даної новини в мережі Інтернет, про що також зазначив прокурор у позовній заяві, а відтак того ж дня та з яких прокурор встановив нібито наявність підстав для звернення до адміністративного суду із позовом. Натомість, позовна заява заступника керівника Одеської обласної прокуратури подана більш як через рік з моменту настання зазначеної події, тобто із значним пропуском строку, визначеним КАС України. При цьому, позовна заява не містить жодних доводів про те, які саме об`єктивні причини унеможливили звернення прокурора в межах тримісячного строку, встановленого абз. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України. Таким чином, останній день звернення до адміністративного суду із цією позовною заявою (19.04.2024) сплинув 10 місяців тому. Наведені обставини свідчать про наявність підстав для залишення позову без розгляду. При цьому, зауважує, що факт звернення прокурора протягом цілого року, починаючи з 02.02.2024, до різних суб`єктів владних повноважень із запитами на інформацію у спірних правовідносинах та отримання від них відповідей не змінює момент, з якого уповноважені органи повинні були дізнатись про наявність підстав для звернення із позовною заявою до адміністративного суду, а свідчить лише про час, протягом якого прокурором вчинялися дії щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі, якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання відповідної інформації тощо. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20.06.2023 у справі №240/6556/22, від 04.07.2023 по справі №320/2938/21, від 22.11.2023 по справі № 460/4672/20.

18.06.2025 до суду першої інстанції від прокурора надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначає, що дійсно, встановлення наявності факту бездіяльності власника щодо утримання даного об`єкту культурної спадщини у належному стані розпочалось після розміщення у медіа інформації про те, що 19.12.2024 за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, 5/7 відбулося обвалення частини стіни циркульного корпусу Одеської клінічної інфекційної лікарні. Разом з тим, вважає, часом виникнення підстав, що дали суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог у цій справі є дати отримання відповідей Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 16.01.2025 та Міністерства культури та стратегічних комунікацій України від 06.12.2024. Отже, ураховуючи специфіку порядку представництва інтересів держави прокурором в суді шляхом звернення в інтересах держави в особі органу через його бездіяльність, яку підлягає встановленню та доведенню, а також те, що прокурор мав дотриматись встановленого законом порядку звернення та визначитись з повним колом позовних вимог, яке повністю забезпечить поновлення порушених прав у спірних правовідносинах, вважає, що наявні підстави для поновлення строку звернення до суду.

Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 18.06.2025 залишив без розгляду позов заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича в інтересах держави, в особі Міністерства культури та стратегічних комунікацій України до Одеської міської ради та Комунального некомерційного підприємства Міська клінічна інфекційна лікарня Одеської міської ради про зобов`язання провести до належного стану об`єкт культурної спадщини.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, Заступник Керівника Одеської обласної прокуратури Ракович Максим Миколайович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції не врахував того факту, що остаточно, докази бездіяльності позивача, а також того, що ним не будуть самостійно вживатись заходи позовного характеру стало відомо з відповіді від 06.12.2024, отже помилковим є висновок суду першої інстанції, що відлік строку звернення з позовом до суду має здійснюватись з січня 2024 року, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 320 КАС України є підставою для скасування ухвали.

Також апелянт наголосив на тому, що застосовані судом першої інстанції висновки Верховного Суду викладені у постановах від 23.08.2023 у справі № 380/7024/22, від 21.09.2023 у справі № 380/7550/22, від 13.02.2024 у справі № 340/3868/23, від 18.02.2025 у справі № 320/10110/24, від 24.02.2025 у справі № 380/20376/23, від 13.05.2025 у справі № 320/43928/24 є не релевантними до спірних правовідносин, оскільки очевидним є різни предмети спорів у справах, а отже їх неподібність, що позбавляло суд першої інстанції застосовувати наведені у них висновки Верховного Суду до обставин справи № 420/5560/25.

Ще однією підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції апелянт вказав розгляд судом першої інстанції заяви про залишення позову без розгляду від Одеської міської ради, яку подано неуповноваженою на те особою.

Одеська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу посилалася на доводи, що узгоджуються з висновками, викладеними в ухвалі суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву без розгляду, виходив з того, що дата отримання прокурором у грудні 2024 січні 2025 року відповідей від Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації та від Міністерства культури та стратегічних комунікацій України не змінює моменту, з якого прокурор знав або повинен був дізнатися про наявність порушених інтересів держави, а лише свідчить про час, коли він почав вчиняти активні дії з реалізації своїх повноважень щодо звернення до суду з позовом в інтересах держави і ця подія не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в спірних правовідносинах.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою 2 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України, за частиною першою якої визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Вказані норми кореспондують з положеннями ч. 8 ст. 240 КАС України, згідно з якими суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск та у разі подання заяви про поновлення строку відсутність поважних причин його пропуску.

Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення, такі підстави.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Усталеною також є і практика Верховного Суду, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку з: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, що в обґрунтування позовної заяви заступник керівника Одеської обласної прокуратури зазначає, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником нежитлових будівель і споруд загальною площею 21228,7 кв. м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Пастера 5/7, є територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради. Усі будівлі та споруді інфекційної лікарні перебувають в оперативному управлінні Комунального неприбуткового підприємства Міська клінічна інфекційна лікарня на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 30.05.2019 № 202 Про закріплення за комунальною установою Міська клінічна інфекційна лікарня на праві оперативного управління нежитлових будівель та споруд лікарні загальною площею 21228,7 кв. м, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, 5/7. За інформацією Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 01.03.2024 № 694/01-33/2-24/130 охоронний договір на пам`ятку - Будівлю Міської лікарні за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, 5/7 не укладено, проте до Департаменту лише у 2024 році надійшло звернення КНП Міська клінічна інфекційна лікарня щодо укладення охоронного договору.

Беручи до уваги, що обов`язки з утримання пам`ятки національного значення у належному стані покладалися на власника Одеську міську раду, а реставраційні роботи передбачались ще у 2011 році, то фактично достатньо тривалий час допускається безпідставне та незаконне порушення вимог пам`яткоохоронного законодавства та невиконання передбачених законом обов`язків.

Таким чином, пам`ятка архітектури національного значення перебуває під безпосередньою загрозою фактичного часткового знищення внаслідок безпрецедентно тривалого невжиття власником пам`ятки - Одеською міською радою заходів, спрямованих на її збереження, зокрема протиаварійних, консерваційних, відновлювальних та ремонтно-реставраційних робіт на головному циркульному корпусі міської лікарні та споглядацької позиції уповноваженого державою органу - центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Наведені обставини свідчать про порушення власником пам`ятки національного значення пам`яткоохоронного законодавства, що вимагає вжиття невідкладних заходів.

Підставою звернення до суду з даним позовом передували такі фактичні обставини, зокрема:

1) Одеською обласною прокуратурою установлено, що по вул. Пастера, 5 (зареєстровано 5/7) в м. Одесі розташовується найстаріша в місті Будівля Міської лікарні, споруджена у 1804-1820 роках за проєктом архітектора Ж. Тома де Томон, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , інженер ОСОБА_4 . Будівля Міської лікарні є пам`яткою архітектури національного значення відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР від 24.08.1963 № 970 (охоронний № 550).

2) щодо аварійного та незадовільного стану пам`ятки архітектури національного значення було встановлено ще 11.05.2006 Актом огляду технічного стану пам`ятки архітектури, і про те, що у Акті обстеження пам`ятки архітектури та містобудування від 07.06.2011 зазначено про загрозу втрати частини пам`ятки головного (циркульного) корпусу лікарні.

3) про незадовільний стан головного Циркульного корпусу лікарні та необхідність невідкладного проведення ремонтно-реставраційних робіт для збереження пам`ятки архітектури національного значення зазначалось у листах КНП Міська клінічна інфекційна лікарня, які направлялись на адресу Міського Голови Одеської міської ради від 07.09.2010 № 521, на адресу начальника Управління охорони здоров`я Одеської міської ради від 18.12.2012 № 739, на адресу Департаменту охорони здоров`я Одеської міської ради від 15.05.2017 № 01-08/427, на адресу Управління капітального будівництва Одеської міської ради від 15.02.2017 № 01- 08/115 та від 15.05.2017 № 01-08/427.

4) виконавчим комітетом Одеської міської ради 31.05.2011 прийнято рішення № 249, яким реконструкцію головного циркульного корпусу лікарні визначено завершити в 2014 році (замовник - Управління капітального будівництва Одеської міської ради). Однак, роботи з реставрації розпочаті не були.

5) з опублікованої інформації за посиланням https://omr.gov.ua/ua/news/114054, а також з паспорту пам`ятки, актів огляду убачається, що мала місце руйнація частини головного циркульного корпусу лікарні. Так, з фотознімків 2019 року у медіа та з паспорту об`єкту вбачається, що частина правого крила головного циркульного корпусу лікарні майже вся зруйнована, в її частині відсутній дах та стіни, іншу вцілілу частину правого крила не законсервовано та не захищено від впливу опадів та інших негативних для будівлі природних явищ. У 2019 році Одеською міською радою повторно розглядалось питання про консервацію та подальшу реконструкцію головного циркульного корпусу міської лікарні з повним збереженням його зовнішнього вигляду. На замовлення Управління капітального будівництва Одеської міської ради у 2020 році розпочинались проєктно-вишукувальні роботи. Проте, роботи з розробки проектної документації з відновлення Циркульного корпусу міської лікарні були призупинені. Відсутність проведення будь-яких відновлювальних та ремонтно- реставраційних робіт слідує також з паспорту об`єкта культурної спадщини, з пункту 17 якого вбачається, що останні передпроєктні вишукування проводились ще у 2000 році.

6) у січні 2024 року відбулося ще одне обвалення частини стіни пам`ятки. Департаментом культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради у Акті візуального обстеження від 18.01.2024 підтверджено обвалення, незадовільний стан та необхідність проведення першочергових протиаварійних та ремонтно-реставраційних робіт.

Отже, внаслідок бездіяльності власника Одеської міської ради щодо утримання Циркульного корпусу міської інфекційної лікарні у належному стані та невжиття своєчасних заходів з консервації у 2024 році відбулося обвалення частини стіни пам`ятки.

При цьому, прокурор зазначив, що незважаючи на те, що Міністерство культури та стратегічних комунікацій України тривалий час відомо про невиконання Одеською міською радою вимог пам`яткоохоронного законодавства, цим уповноваженим органом не вжито заходів, направлених на захист інтересів держави.

З матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування підстав поновлення строку звернення до суду прокурор як в позовній заяві, заяві, поданій на виконання ухвали про залишення позову без руху так і в апеляційній скарзі посилався на те, що початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід визначати з часу отримання відповідей Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації від 16.01.2025 та Міністерства культури та стратегічних комунікацій України від 06.12.2024.

При цьому, не заперечує, що встановлення усіх наведених вище обставин та наявності факту бездіяльності власника щодо утримання даного об`єкту культурної спадщини у належному стані розпочалось після розміщення у медіа інформації про те, що 19.12.2024 за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, 5/7 відбулося обвалення частини стіни циркульного корпусу Одеської клінічної інфекційної лікарні.

Разом з тим, в якості поважності причин пропуску строку звернення до суду покликається на специфіку порядку представництва інтересів держави прокурором в суді шляхом звернення в інтересах держави в особі органу через його бездіяльність, яку за його позицією полягає в її встановленні та доведенні, а також те, що прокурор мав дотриматись встановленого законом порядку звернення та визначитись з повним колом позовних вимог, яке повністю забезпечить поновлення порушених прав у спірних правовідносин.

Тобто, за позицією прокурора яка також знайшла своє відображення і у апеляційній скарзі у період між черговою датою обвалення частини стіни циркульного корпусу Одеської клінічної інфекційної лікарні ( 19.12.2024), висвітлення такої інформації у мережі Інтернет, зокрема, з офіційного сайту Одеської міської ради та інтернет- видання Суспільне Мовлення ( грудень 2024 року) та датою звернення до суду ( лютий 2025 року) прокурором вживались заходи по встановленню та доведенню бездіяльності Міністерства культури та стратегічних комунікацій України з метою звернення прокурора в інтересах держави в особі такого органу через його бездіяльність.

Так, колегія суддів зазначає, що підставами для повернення судом першої інстанції позовної заяви прокурора стало визнання неповажними причин пропуску звернення до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Отже, спірним питанням в межах даної справи є дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом та/або наявність причин для визнання поважними причин його пропуску та наявність підстав для поновлення останнього.

На переконання колегії суддів, висновок, якого дійшов суд першої інстанції у цій справі, є передчасним та необґрунтованим.

Так, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року по справі № 199/3323/19.

Як встановлено під час розгляду справи, вимоги позивача обумовлені його незгодою з триваючою бездіяльністю відповідачів та про зобов`язання останніх привести до належного стану пам`ятку архітектури національного значення, яка тривала як на момент звернення позивача до суду, так і на момент розгляду цієї справи судами, що, на думку позивача, свідчить про тривалий характер такої бездіяльності з боку як суб`єкта владних повноважень (Одеської міської ради ) так і юридичної особи (Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна інфекційна лікарня»).

Проте, суд першої інстанції вказав, що дата отримання прокурором у грудні 2024 січні 2025 року відповідей від Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації та від Міністерства культури та стратегічних комунікацій України не змінює моменту, з якого прокурор знав або повинен був дізнатися про наявність порушених інтересів держави, а лише свідчить про час, коли він почав вчиняти активні дії з реалізації своїх повноважень щодо звернення до суду з позовом в інтересах держави і ця подія не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в спірних правовідносинах.

Щодо цього висновку колегія суддів зазначає наступне.

Бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище є триваючим. До такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 24 листопада 2015 року №п/800/259/15.

При цьому, триваюче правопорушення (бездіяльність) - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії (бездіяльність) безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2025 року у справі № 9901/309/21 суд розширив вищевикладену позицію, зазначивши, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень потрібно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає в неухваленні рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно потрібними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були вчинені чи були вчинені з порушенням розумних строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість, підстави та межі бездіяльності, а також її шкідливість для прав та інтересів особи.

Згідно з позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 09 грудня 2024 року у справі № 420/14551/23 підставою для висновку про дотримання (непропуск) прокурором строку на звернення до суду є те, що фактичні підстави для такого звернення у прокурора виникли лише після надходження до нього листів Держгеонадра, також те, що на час звернення до суду з позовом порушення законодавства триває (пункти 29-38).

Також, згідно з позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 5 липня 2023 року у справі № 380/15396/22 встановлення строків звернення до адміністративного суду та залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не може слугувати меті легалізації триваючого правопорушення або здійснення незаконної діяльності; у випадку звернення прокурора із позовом в інтересах держави положення частини другої статті 122 КАС України (для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня виникнення відповідних підстав) слід застосовувати з урахуванням вимог частини третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», які серед іншого, вимагають від прокурора перед зверненням до суду з позовом в інтересах держави довести, що відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює або неналежним чином здійснює захист законних інтересів держави, а також попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень; крім того лише у такій ситуації прокурор отримує право запитувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії (пункти 60-67, 86).

Підсумовуючи наведене слід зазначити , що суб`єкт владних повноважень (на відміну від суб`єкта приватного права) як відповідач в адміністративній справі за позовом прокурора (поданий відповідно до статті 131-1 Конституції України) за жодних умов не може посилатися на пропуск прокурором строку на звернення до адміністративного суду, оскільки такий підхід, щонайменше, демонструє: (1) небажання такого суб`єкта владних повноважень підтвердити законність (правомірність) своєї діяльності та дотримання вимог статті 19 Основного Закону України, (2) створення перешкод для виконання прокурором своїх конституційних функцій, (3) недовіру адміністративному суду та його можливості гарантувати дотримання основних засад судочинства, визначених статтею 129 Конституції України.

Колегія суддів констатує, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Відтак, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що строк звернення до суду з вищенаведеними позовними вимогами не є пропущеним.

Водночас доводи апелянта про розгляд судом першої інстанції заяви про залишення позову без розгляду від Одеської міської ради, яку подано неуповноваженою на те особою не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

В аспекті наведеного вище, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для повернення адміністративного позову прокурора передчасним, оскільки судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а за таких обставин підстав для застосування правил ч. 1,2 ст. 123 КАС України у суду не було.

Оскільки при винесенні ухвали порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 320 КАС України, приходить до висновку про скасування оскаржуваної ухвали судді і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.308, 312, 320, 322, 328, 329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника Керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року справі № 420/5560/25 скасувати, а справу № 420/5560/25 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 25 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді Г.В. Семенюк А.Г. Федусик