Справа № 460/8004/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/8004/24 пров. № А/857/17092/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Пліша М.А.,

за участю секретаря судового засідання Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року (головуючий суддя Нор У.М., м. Рівне) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.05.2024 №0523, №0523, №0523, №0523, №0523, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2024 №Ф23 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10.05.2024 №0523.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ненадання платником податку документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється до їх відсутності. Зазначає, що суд першої інстанції не перевірив обставини щодо ненадання позивачем під час здійснення перевірки первинних документів, якими опосередковувались оспорювані господарські операції, що стало підставою для висновків акта перевірки. Як вбачається з акта перевірки первинні документи до перевірки позивачем не були надані, а надані лише до суду. Вказує, що в ході проведення перевірки відповідачем направлено засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки, копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, які вручені позивачу 28.03.2024, однак в порушення п. 44.1, п. 44, ст. 44 ПК України позивачем не надано жодних документів. Зауважує, що факт ненадання ОСОБА_1 документів засвідчується актом проведення документальної позапланової невиїзної перевірки №242/Ж6/17-00-24-05-19 від 28.03.2024. Звертає увагу, що заперечень на акт перевірки позивачем не подано, а також не висловлено будь-яких заперечень щодо проведення перевірки в приміщенні контролюючого органу.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що наказ №450-п від 20.02.2024 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 » та Повідомлення №102/Ж4/17-00-24-05-17 від 20.02.2024 направлено відповідачем на адресу реєстрації позивача листом (трек-номер 250) та отримано платником податків 28.03.2024, при цьому податковий орган розпочав проведення перевірки 22.03.2024. Закінчення перевірки відбулось 28.03.2025, саме в той день, коли позивач дізнався про її проведення.

Щодо виявлених під час перевірки порушень вказує, що податкові повідомлення-рішення в частині донарахування ПДФО, військового збору, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування ЄСВ прийняті відповідачем на підставі використаних недостовірних даних. Також зазначає, що відповідачем не доведено факту відсутності товарів на залишках. Податковим органом не надано суду жодних розрахунків із зазначенням номенклатури товару, який відсутній на залишках, не наведено алгоритму, за яким відповідач обраховував залишки ТМЦ на дату припинення.

Висновки податкового органу щодо невикористання в господарській діяльності придбаних платником товарів в господарській діяльності відповідно до ЄРПН також вважає такими, що не підтверджені доказами.

Наголошує, що в ході судового розгляду відповідачем не доведено правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень від 10.05.2024, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування ЄСВ та вимоги про сплату боргу.

Під час апеляційного розгляду представник відповідача підтримала апеляційну скаргу.

Представник позивача у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши докази, які є в матеріалах справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, на підставі пп. 75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.7 п.78.1, п. 78.2 ст.78, п. 79.2. ст.79 гл. 8 р. ІІ, пп. 692 п. 69 підрозділу 10 розд. ХХ, пп. 102.3.2 п. 102.3 ст. 102 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями), наказу Головного управління ДПС у Рівненській області № 450-п від 20.02.2024 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , податкова адреса: АДРЕСА_1 , з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2018 по 18.04.2022.

Відповідно до вимог п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України Головним управлінням ДПС у Рівненській області направлено засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 20.02.2024 №102/Ж4/17-00-24-05-16, копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки № 50-п від 20.02.2024.

Лист направлений засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням 21.02.2024р. на податкову адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , який було вручено 28.03.2024.

Перевірка проведена в приміщенні Головного управління ДПС у Рівненській області.

Під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки відповідачем встановлено порушення:

1. неведення обліку доходів і витрат господарської діяльності платником податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 18.04.2022, чим порушено абз.5 п.6 ст.128 ГК України;

2. ст.49, п.177.5 ст.177 ПК України - неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020;

3. п.164.1 ст.164, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 1 732 789,21 грн., в т.ч. за 2018 на 792 552,91 грн., за 2019 на 738 494,69 грн., за 2020 на 201 741,61 грн.;

4. п.292.1 ст.292, п.295.3 ст.295 ПК України, занижений валовий дохід на 615 585,00 грн.;

5. п.294.1 ст.294 ПК України - неподання податкової декларації платника єдиного податку за 2021, 2022;

6. п.4 ч.2 ст.6 ЗУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, п.2, п.8 розд. ІІІ Порядку формування та подання страхувальником звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме: не подані звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 по терміну подання 09.02.2021, звітність не подано;

7. п.2 ч.1, п.3 ст.7, ч.5 ст.8 ЗУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - встановлено заниження суми єдиного внеску на загальну суму 265 271,88 грн., в т.ч. за 2018 124 988,78 грн., 2019 140 273,10 грн.;

8. п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189, пп. г п.198.5 ст.198 ПК України, пп.1 п.3 розд.V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, що призвело до заниження суми податкових зобов`язань на суму ПДВ 738 328 грн.: 01.2018 30 376 грн., 02.2018 33 806 грн., 03.2018 33 814 грн., 04.2018 23 159 грн., 05.2018 28 826 грн., 06.2018 23 897 грн., 07.2018 22 557 грн., 08.2018 23 006 грн., 09.2018 23 835 грн., 10.2018 31 999 грн., 11.2018 34 842 грн., 12.2018 28 314 грн., 01.2019 25 224 грн., 02.2019 24 123 грн., 03.2019 26 503 грн., 04.2019 23 208 грн., 05.2019 27 029 грн., 06.2019 17 270 грн., 07.2019 19 624 грн., 08.2019 31 144 грн., 09.2019 23 151 грн., 10.2019 32 365 грн., 11.2019 17 018 грн., 12.2019 16 363 грн., 01.2020 14 135 грн., 02.2020 4 608 грн., 03.2020 63 864 грн., 04.2020 27 131 грн., 05.2020 103 грн., 06.2020 1 448 грн., 07.2020 4 173 грн., 08.2020 1 382 грн., 09.2020 31 грн.;

9. п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України, оскільки ФОП ОСОБА_1 не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на загальну суму ПДВ 738 328 грн., вартості придбаних ТМЦ/ПММ/робіт/послуг, що було віднесено до складу податкового кредиту та не використовувалося в господарській діяльності та відсутні на залишках, в т.ч. за 01.2018 30 376 грн., 02.2018 33 806 грн., 03.2018 33 814 грн., 04.2018 23 159 грн., 05.2018 28 826 грн., 06.2018 23 897 грн., 07.2018 22 557 грн., 08.2018 23 006 грн., 09.2018 23 835 грн., 10.2018 31 999 грн., 11.2018 34 842 грн., 12.2018 28 314 грн., 01.2019 25 224 грн., 02.2019 24 123 грн., 03.2019 26 503 грн., 04.2019 23 208 грн., 05.2019 27 029 грн., 06.2019 17 270 грн., 07.2019 19 624 грн., 08.2019 31 144 грн., 09.2019 23 151 грн., 10.2019 32 365 грн., 11.2019 17 018 грн., 12.2019 16 363 грн., 01.2020 14 135 грн., 02.2020 4 608 грн., 03.2020 63 864 грн., 04.2020 27 131 грн., 05.2020 103 грн., 06.2020 1 448 грн., 07.2020 4 173 грн., 08.2020 1 382 грн., 09.2020 31 грн.;

10. пп.1.1, пп.1.2, пп.1.3, пп.1.4, пп.1.5 п.161 підрозд.10 розд.ХХ ПК України, що призвело до заниження військового збору на загальну суму 144 399,10 грн., в т.ч. за 2018 66 046,08 грн., 2019 61 541,22 грн., 2020 16 811,80 грн.;

11. пп.1.4 п.161 підрозд.10 розд. ХХ ПК України, а саме: несвоєчасна сплата військового збору по терміну сплати 20.02.2020 суми 6 528,94 грн., сплачено 05.03.2020 1 500,00 грн., 20.03.2020 5 304,15 грн.;

12. п.5, 6, 10 ст.3 ЗУ Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг - не надано до перевірки книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки, а також контрольні стрічки з реєстраторів розрахункових операцій;

13. незабезпечення зберігання документів, визначених у п.44.1 ст.44 ПК України, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, чим порушено п.44.3 ст.44 ПК України.

За наслідками проведеної перевірки ГУ ДПС у Рівненській області 10.05.2024 прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- №0523, яким до платника застосовано адміністративні штрафи в сумі 1 020,00 грн.;

- №0523, яким платнику збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за податковими зобов`язаннями на 1 732 789,21 грн., за штрафними санкціями - на 382 761,90 грн.;

- №0523, яким платнику збільшено суму грошового зобов`язання по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за податковими зобов`язаннями 144 399,10 грн., за штрафними санкціями 31 896,83 грн.;

- №0523, яким платнику збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за податковими зобов`язаннями 738 328 грн., за штрафними санкціями 160 049 грн.;

- №0523, яким до платника застосовано штраф у розмірі 5% обсягу постачання в розмірі 86 152,00 грн..

Також податковим органом 10.05.2024 прийнято:

- Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф23, якою встановлено суму недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 265 271,88 грн.;

- Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №0523, до платника застосовано штрафні санкції внаслідок донарахування 265 271,88 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 62 499,39 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаними рішеннями, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вказав, що враховуючи, що на час початку проведення позапланової документальної невиїзної перевірки у контролюючого органу не було відомостей про вручення платнику податків наказу та повідомлень, контролюючий орган не мав підстав для початку перевірки. Суд зазначив, що невиконання вимог щодо повідомлення платника податків про проведення позапланової невиїзної перевірки до початку її проведення, як обов`язкової умови для проведення планової невиїзної документальної перевірки, зокрема, задля забезпечення права платника податку щодо належного подання документів для проведення перевірки, призводить не лише до визнання незаконною перевірки, але й відсутності правових наслідків такої (незаконність прийнятих контролюючим органом за наслідками проведення перевірки рішень).

Суд першої інстанції виснував про невірне обчислення податковим органом суми оподатковуваного доходу за період, що перевірявся, що має наслідком встановлення протиправності податкових повідомлень рішень від 10.05.2024 №0523, №0523, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф23 від 10.05.2024, та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №0523 від 10.05.2024.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 10.05.2024 №0523, №0523 суд зазначив, що матеріали справи не містять розрахунку, зробленого податковим органом, з якого можливо було б встановити фактичні залишки ТМЦ на кінець періоду, що перевірявся, та з якого можна було б встановити, чи дійсно товари, вартість придбання яких віднесено до податкового кредиту, не використані позивачем у господарській діяльності.

Оцінюючи правомірність податкового повідомлення-рішення №0523 від 10.05.2024, суд вказав, що наявні матеріали справи спростовують висновки податкового органу щодо порушення позивачем норм податкового законодавства в частині забезпечення зберігання первинних документів, що підтверджують показники податкового обліку платника податків.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу. Документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Згідно пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України закріплено обов`язок контролюючого органу належним чином повідомити платника податку про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Так, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.

Згідно п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Сторонами визнається та обставина, що копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки № 50-п від 20.02.2024 та повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 20.02.2024 №102/Ж4/17-00-24-05-16 направлено відповідачем листом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (трек-номер 250) на податкову адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), який було вручено 28.03.2024.

Документальна перевірка проведена в приміщенні Головного управління ДПС у Рівненській області з 22.03.2024 по 28.03.2024.

Судом першої інстанції встановлено, що поштове відправлення з трек-номером 250 передано податковим органом до поштового відділення 21.02.2024. З міста Рівне таке відправлення направлено до смт. Зарічне 24.02.2024. Вказане відправлення надійшло в поштове відділення смт. Зарічне 24.02.2024, перша доставка даного відправлення відбулась 05.03.2024. 05.03.2024 адресату лист вручено не було. Наступна доставка відправлення здійснена поштовою службою 28.03.2024.

Тобто, наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки № 50-п від 20.02.2024 та повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки були доставлені позивачу 28.03.2024 у день закінчення перевірки.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що ГУ ДПС у Рівненській області, починаючи з 22.03.2024, не отримавши від позивача документів, могло перевірити чи отримав платник наказ на проведення перевірки №450-п від 20.02.2024 та повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 20.02.2024 №102/Ж4/17-00-24-05-16.

Апеляційний суд наголошує що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Лише виконання умов статті 79 Податкового кодексу України надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

У застосуванні положень пункту 79.2 статті 79 ПК України Верховний Суд дотримується усталеної позиції (постанова від 12 серпня 2020 року у справі № 160/2116/19, від 23.10.2024 у справі N 380/11112/23), що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку. Платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.

Також колегія суддів звертає увагу, що абзацом другим пункту 79.2 статті 79 ПК України передбачено, що у разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.

Таким чином, проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за умови необізнаності платника податків про її проведення, свідчить про позбавлення платника податку права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку, а також необхідних пояснень з питань, що слугували призначенню податкової перевірки.

При цьому, як слушно зауважено судом першої інстанції, висновки акта перевірки №4960/Ж5/17-00-24-05-18/ від 04.04.2024 ґрунтуються виключно на тому, що позивачем не надано посадовим особам контролюючого органу необхідних документів.

Отже, враховуючи, що на час початку проведення позапланової документальної невиїзної перевірки у контролюючого органу не було відомостей про вручення платнику податків наказу та повідомлень, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач не мав підстав для початку перевірки.

Щодо доведеності встановленого актом документальної невиїзної перевірки порушень, апеляційний суд зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктами 177.2, 177.3 статті 177 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (підпункт 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України).

Податковим повідомленням-рішенням №0523 від 10.05.2024 позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в загальній сумі 2115551,11 грн., з яких 1732789,21 грн. - за податковими зобов`язаннями, 382761,90 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Податковим повідомленням-рішенням №0523 від 10.05.2024 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 176295,93 грн., з яких 144399,10 грн. за податковими зобов`язаннями 31896,83 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф23 від 10.05.2024 позивачу визначено заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 265271,88 грн.

Рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №0523 від 10.05.2024 внаслідок встановлення суми заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, позивачу нараховано штрафні санкції в розмірі 62499,39 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував на загальній системі оподаткування в період з 01.01.2018 по 30.09.2020. Відповідачем під час перевірки використано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2018 рік, зареєстрована в контролюючому органі № від 21.01.2019р., за 2019 рік, зареєстрована в контролюючому органі №, за 2020 рік позивачем звітність не подано.

Податковим органом підтверджено суму загального оподатковуваного доходу за 2018 рік в сумі 5334153,80 грн., за 2019 рік в сумі 4314844,90 грн. За 3 квартали 2020 року податковим органом визначено суму оподатковуваного доходу в сумі 1184270,03 грн. Вказані суми визначались ревізором, як вказав відповідач, на підставі отриманої інформації з ІС Податковий блок, з єдиного державного реєстру податкових накладних, РРО.

З акту перевірки №4960/Ж5/17-00-24-05-18/ від 04.04.2024 вбачається, що обрахунок загального оподатковуваного доходу за 3 квартали 2020 року відповідачем здійснений наступним чином: надходження за період з 01.01.2020 по 30.09.2020 становлять 639385,05 грн., виписано податкових накладних згідно ЄРПН за період з 01.01.2020 по 30.09.2020 на суму 1091118,27 грн. Разом сума доходу становить 1184270,03 грн.

Позивач зауважує, що за період травень 2020 року податковим органом включено до складу доходу згідно ЄРПН суму 548686,00 грн., яка складається (згідно податкових накладних) 3677,29 грн. - товари в асортименті, 123,33 грн. - товари в асортименті, 177874,21 грн. - умовний продаж товарів, 5671,21 грн. - умовний продаж товарів, 361340,00 грн. - умовний продаж товар.

В даному випадку суми по операціях, які брали участь в умовному продажу не включаються до складу оподатковуваного доходу платника податків, а беруть участь у визначенні податкових зобов`язань з ПДВ. Оскільки згідно з пунктом 198.5 Податкового кодексу України податкові зобов`язання на умовний продаж визнаються, якщо товари/послуги, необоротні активи придбані або вироблені, призначені для використання в пільгових операціях, в операціях, що не є об`єктом оподаткування, негосподарській діяльності платника податку.

Відтак, під час обрахунку загального оподатковуваного доходу за 3 квартали 2020 року відповідачем допущено помилку.

Також судом першої інстанції вірно зауважено, що розмір доходу за 3 квартали 2020 року в акті перевірки від 04.04.2024 визначений в сумі 1184270,03 грн., тоді як в оспорюваному ППР 1120786,70 грн., що не дає підстави для визнання судом правомірності визначення суми оподатковуваного доходу за 3 квартали 2020 року.

На підставі інформації з ІС Податковий блок контролюючий орган також підтвердив право позивача на зарахування до складу витрат наступних статей: ЄСВ фізичної особи підприємця в сумі 167556,81 грн., в т.ч. за 2018 рік 147430,80 грн., в 2019 році 20126,01 грн.; ЄСВ самозайнятої особи як роботодавця в сумі 147594,86 грн., в т.ч за 2018 рік 60981,50 грн., за 2019 рік 51709,27 грн., за 2020 рік 34904,09 грн.; ПДФО з найманих працівників в сумі 116137,42 грн., в т.ч. в 2018 році 44771,87 грн., в 2019 році 45013,81 грн., в 2020 році 26351,74 грн.; військовий збір з найманих працівників в сумі 9878,81 грн., в т.ч. в 2018 році 3885,63 грн., в 2019 році 3765,68 грн., в 2020 році 2227,50 грн.

Водночас, позивач заперечував проти правильності визначення податковим органом витрат за період 2018 3 квартали 2020.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено сплату вказаних податків і зборів в розмірі, відмінному від вказаного в акті перевірки №4960/Ж5/17-00-24-05-18/ від 04.04.2024.

Так, у 2018 році платником податків сплачено до бюджету: ЄСВ фізичної особи підприємця 89831,44 грн., ЄСВ самозайнятої особи як роботодавця 58873,97 грн., ПДФО з найманих працівників 47307,34 грн., військовий збір з найманих працівників 13621,25 грн.

У 2019 році позивачем сплачено до бюджету: ЄСВ фізичної особи підприємця 91622,82 грн., ЄСВ самозайнятої особи як роботодавця 59860,19 грн., ПДФО з найманих працівників 45013,81 грн., військовий збір з найманих працівників 3765,81грн.

За 3 квартали 2020 року позивачем сплачено до бюджету: ЄСВ фізичної особи підприємця 18500,49 грн., ЄСВ самозайнятої особи як роботодавця 24519,33 грн., ПДФО з найманих працівників 19555,39 грн., військовий збір з найманих працівників 2304,46 грн.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що наведені розбіжності при оформленні акта перевірки №4960/Ж5/17-00-24-05-18/ від 04.04.2024 не дають суду підстав для підтвердження сум, визначених відповідачем.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

При цьому, не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту;

документально не підтверджені витрати.

Оскільки відповідачем в акті перевірки невірно обраховано суму чистого оподатковуваного доходу за період, що перевірявся, та враховуючи безпідставне включення до складу доходу операцій з умовного продажу товарів за 3 квартали 2020 року, невірне відображення в акті перевірки від 04.04.2024 сум витрат, що отримані з ІС Податковий блок за період 2018 3 квартали 2020 та відмінність суми заниження оподатковуваного доходу в розрахунках податкового зобов`язання та штрафних санкцій за 2020 рік (що є додатком до ППР) від суми, вказаної в акті перевірки від 04.04.2024, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про протиправність податкових повідомлень рішень від 10.05.2024 №0523, №0523, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф23 від 10.05.2024 та рішення про застосування штрафних санкцій №0523 від 10.05.2024.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 10.05.2024 №0523, №0523 колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Податковим повідомленням рішенням №0523 від 10.05.2024 позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в загальній сумі 898377,00 грн., з яких за податковими зобов`язаннями 738328 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 160049 грн.

Податковим повідомленням рішенням №0523 від 10.05.2024 до позивача застосовано штраф за платежем податок на додану вартість в розмірі 86152,00 грн.

Згідно пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

При цьому, відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Контролюючим органом встановлено, що в порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті187, пункту 188.1 статті188, пункту 189.1 статті189, підпункту г пункту198.5 статті198 Податкового кодексу України, підпункту 1 пункту3 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, внаслідок невключення до податкових зобов`язань з ПДВ вартості придбаних ТМЦ/ПММ/робіт, послуг, що було віднесено до податкового кредиту та не використовувалось в господарській діяльності та відсутні на залишках, позивачем занижено суми податкових зобов`язань на суму ПДВ 738 328 грн.: 01.2018 30 376 грн., 02.2018 33 806 грн., 03.2018 33 814 грн., 04.2018 23 159 грн., 05.2018 28 826 грн., 06.2018 23 897 грн., 07.2018 22 557 грн., 08.2018 23 006 грн., 09.2018 23 835 грн., 10.2018 31 999 грн., 11.2018 34 842 грн., 12.2018 28 314 грн., 01.2019 25 224 грн., 02.2019 24 123 грн., 03.2019 26 503 грн., 04.2019 23 208 грн., 05.2019 27 029 грн., 06.2019 17 270 грн., 07.2019 19 624 грн., 08.2019 31 144 грн., 09.2019 23 151 грн., 10.2019 32 365 грн., 11.2019 17 018 грн., 12.2019 16 363 грн., 01.2020 14 135 грн., 02.2020 4 608 грн., 03.2020 63 864 грн., 04.2020 27 131 грн., 05.2020 103 грн., 06.2020 1 448 грн., 07.2020 4 173 грн., 08.2020 1 382 грн., 09.2020 31 грн.

На думку податкового органу позивач зобов`язаний був зареєструвати по вказаних операціях в ЄРПН податкові накладні на загальну суму ПДВ 738 328 грн.: 01.2018 30 376 грн., 02.2018 33 806 грн., 03.2018 33 814 грн., 04.2018 23 159 грн., 05.2018 28 826 грн., 06.2018 23 897 грн., 07.2018 22 557 грн., 08.2018 23 006 грн., 09.2018 23 835 грн., 10.2018 31 999 грн., 11.2018 34 842 грн., 12.2018 28 314 грн., 01.2019 25 224 грн., 02.2019 24 123 грн., 03.2019 26 503 грн., 04.2019 23 208 грн., 05.2019 27 029 грн., 06.2019 17 270 грн., 07.2019 19 624 грн., 08.2019 31 144 грн., 09.2019 23 151 грн., 10.2019 32 365 грн., 11.2019 17 018 грн., 12.2019 16 363 грн., 01.2020 14 135 грн., 02.2020 4 608 грн., 03.2020 63 864 грн., 04.2020 27 131 грн., 05.2020 103 грн., 06.2020 1 448 грн., 07.2020 4 173 грн., 08.2020 1 382 грн., 09.2020 31 грн.

Відповідачем в акті перевірки зазначено, що за період з 01.01.2018 по 03.09.2020 позивачем задекларовано податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 738328 грн.

На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (пункт 201.1 статті 201 Податкового кодексу України).

Абзацом 1 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Судом першої інстанції встановлено, що при здійсненні перевірки податковий орган використовував дані з ІС Податковий блок, РРО та ЄРПН.

Слід звернути увагу, що відповідачем не надано доказів направлення ОСОБА_1 запитів про надання документів.

За наявності технічної можливості у податкового органу отримати дані про продаж товарів за даними РРО, Єдиного державного реєстру податкових накладних, останній мав можливість самостійно визначити, які саме ТМЦ (придбані та суми ПДВ по яких віднесено до податкового кредиту з ПДВ) були реалізовані позивачем, інакше кажучи використані в господарській діяльності.

Матеріали справи не містять розрахунку податкового органу, з якого можливо було б встановити фактичні залишки ТМЦ на кінець періоду, що перевірявся, та з якого можна було б встановити, чи дійсно товари, вартість придбання яких віднесено до податкового кредиту, не використані позивачем у господарській діяльності.

Вибіркове використання наданих податковому органу повноважень під час проведення перевірки не узгоджується з принципами правової визначеності та пропорційності, відтак, зважаючи на викладені обставини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення №0523 від 10.05.2024, №0523 від 10.05.2024 не відповідають критеріям правомірності, оскільки не враховують всіх фактичних обставин, наслідком чого є безпідставне притягнення платника податків до фінансової відповідальності.

Щодо податкового повідомлення-рішення №0523 від 10.05.2024, яким застосовано штрафну санкцію в розмірі 1020,00 грн.

З вказаного податкового повідомлення-рішення вбачається, що до позивача застосовано штрафну санкцію за незабезпечення зберігання первинних документів (актів виконаних робіт, надання послуг, накладних, рахунків про оплату тощо) за період діяльності, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Судом встановлено об`єктивну неможливість надати до початку проведення перевірки документи, що підтверджують показники податкового обліку через отримання наказу про проведення перевірки та повідомлення про початок перевірки позивачем в останній день завершення такої перевірки.

Підпунктом 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України встановлений обов`язок платника податків подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Таким чином, вирішенню підлягає питання чи надавались позивачу письмові вимоги про надання документів в межах даної перевірки, із зазначенням конкретного переліку запитуваних документів.

Дослідивши матеріали справи, встановлено, що такі не містять доказів направлення ОСОБА_1 письмового запиту про надання до перевірки документів.

Обставина ненаправлення такого запиту визнається відповідачем.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту

Згідно пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків, але не менше:

44.3.1. 2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу;

44.3.2. 1825 днів - для первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, що складаються особами, визначеними пунктом 133.1 статті 133, підпунктом 133.2.2 пункту 133.2 та пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, а також юридичними особами, які обрали спрощену систему оподаткування, за винятком документів, до яких застосовується більш тривалий строк зберігання згідно з підпунктом 44.3.1 цього пункту;

44.3.3. 1095 днів - для інших документів, на які не поширюються вимоги підпунктів 44.3.1 та 44.3.2 цього пункту;

44.3.4. 1095 днів - для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, включаючи дозвільні документи.

Строки зберігання документів та інформації, визначені цим пунктом, розраховуються з дня подання податкової звітності чи іншої звітності, передбаченої цим Кодексом, для складення якої використовуються зазначені документи та/або інформація, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного строку подання такої звітності, а для документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - з дня завершення строку їх дії).

У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1825 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідних для здійснення податкового контролю відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, у встановленому законодавством порядку передаються до архіву.

Передбачені цим пунктом строки зберігання документів та інформації продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу.

Наявні матеріали справи спростовують висновки податкового органу щодо порушення позивачем норм податкового законодавства в частині забезпечення зберігання первинних документів, що підтверджують показники податкового обліку платника податків.

Крім того, відповідачем не застосовувались штрафні санкції до ОСОБА_1 за неподання звітності за 2020 рік.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення №0523 від 10.05.2024 є протиправним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у цій справі оспорюються рішення, прийняті відповідачем - суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України перевіряє, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин колегія суддів наголошує, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при ухваленні оскаржуваних рішень діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дія), що призвело до безпідставного податкового навантаження на позивача.

Водночас, податковим органом не доведено правомірність та обґрунтованість висновків щодо ненадання позивачем під час здійснення перевірки первинних документів, якими опосередковувались оспорювані господарські операції, що стало підставою для висновків акта перевірки.

Доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року у справі № 460/8004/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 25 вересня 2025 року