Справа № 320/31816/24
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Бужак Н.П., Василенка Я.М.,

при секретарі: Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська біржа» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Українська біржа» про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Акціонерного товариства «Українська біржа» до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство «Українська біржа» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, в якій просило визнати протиправними та скасувати:

- постанову Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 05 червня 2024 року № 14/01/10/С03 про застосування заходів впливу контрольного характеру;

- постанову Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 05 червня 2024 року № 14/01/6/С03;

- постанову Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 05 червня 2024 року № 14/01/7/С03;

- постанову Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 05 червня 2024 року № 14/01/8/С03;

- постанову Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 05 червня 2024 року № 14/01/9/С03;

- постанову Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 05 червня 2024 року № 14/01/11/С03.

Також, Позивачем до пред`явлення позову у цій справі подав заву про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання протиправними та скасування постанови НКЦПФР про застосування заходів впливу контрольного характеру від 05 червня 2024 року № 14/01/10/СОЗ; постанови НКЦПФР про відхилення клопотання, поданого в ході розгляду справи про порушення профільного законодавства № 14/01/6/С03 від 05 червня 2024 року; постанови НКЦПФР про відхилення клопотання, поданого в ході розгляду справи про порушення профільного законодавства № 14/01/7/С03 від 05 червня 2024 року; постанови НКЦПФР про відхилення клопотання, поданого в ході розгляду справи про порушення профільного законодавства № 14/01/8/СОЗ від 05 червня 2024 року; постанови НКЦПФР про відхилення клопотання, поданого в ході розгляду справи про порушення профільного законодавства № 14/01/9/СОЗ від 05 червня 2024 року; постанови НКЦПФР про відхилення клопотання, поданого в ході розгляду справи про порушення профільного законодавства № 14/01/11/СОЗ від 05 червня 2024 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Українська біржа» про вжиття заходів забезпечення позову.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська біржа» задоволено.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року скасовано.

Постановлено нову ухвалу.

Заяву Акціонерного товариства «Українська біржа» про забезпечення позову задоволено.

Зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі дію постанови Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про застосування заходів впливу контрольного характеру від 05.06.2024 № 14/01/10/С03.

Постановою Верховного Суду від 16 квітня 2025 року скасовано постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 08 липня 2024 року у справі № 320/31816/24 залишено в силі.

01 травня 2025 року від Позивача вдруге надійшла заява про забезпечення позову у цій справі шляхом зупинення дії постанови Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про застосування заходів впливу контрольного характеру від 05.06.2024 № 14/01/10/С03.

На обґрунтування заяви Позивач посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду, якщо воно буде прийняте на його користь і поновлення порушених прав Товариства, за захистом яких воно має намір звернутися до суду.

В обґрунтування поданої заяви Позивач зазначав, що невжиття заходів забезпечення позову нанесе значних збитків акціонерам АТ «Українська біржа», негативно вплине на економічну ситуацію та інвестиційну привабливість країни, призведе до фактичного припинення господарської діяльності та, як наслідок, звільнення працівників у зв`язку із відсутністю господарської діяльності та надходжень доходів, що унеможливить виплату заробітної плати.

На переконання Заявника, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам до ухвалення рішення судом в адміністративній справі та необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих прав, свобод та інтересів у майбутньому, а тому є підстави для забезпечення адміністративного позову.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Українська біржа» про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Акціонерне товариство «Українська біржа» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Українська біржа» не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Доводи апеляційної скарги аналогічні, заявленим у заяві про забезпечення позову, та містять посилання на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції та невідповідність його висновків таким обставинам.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська біржа», в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників Сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про забезпечення позову не наведено будь-якого обґрунтування того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

За приписами ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з частиною 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Згідно з частинами 1, 4, 5 та 6 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 640/6315/19.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Відповідно до Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23 травня 2025 року у справі № 420/31410/24.

АТ «Українська біржа» в апеляційній скарзі зазначає, що абзацом другим пункту 17 розділу V Порядку видачі, зупинення та припинення дії ліцензії на провадження професійної діяльності на ринках капіталу, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку 21 жовтня 2021 року № 982, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 грудня 2021 року за № 1563/37185 (далі - Порядок № 982) прямо передбачено вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення НКЦПФР про анулювання ліцензії у разі оскарження такого рішення.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що згідно абзацу другого пункту 17 розділу V Порядку № 982 у разі оскарження рішення НКЦПФР про анулювання ліцензії на провадження професійної діяльності на ринках капіталу - депозитарної діяльності депозитарної установи та вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення НКЦПФР про анулювання ліцензії на провадження професійної діяльності на ринках капіталу - депозитарної діяльності депозитарної установи, НКЦПФР не пізніше наступного робочого дня з дня отримання НКЦПФР рішення суду направляє його разом із супровідним листом до Центрального депозитарію цінних паперів та Національного банку України відповідно до вимог Порядку електронної взаємодії Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку з учасниками ринку цінних паперів, затвердженого рішенням НКЦПФР від 28 серпня 2014 року № 1120, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 вересня 2014 року за № 1127/25904.

Таким чином, вказаною нормою передбачено зокрема що, у разі вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення НКЦПФР про анулювання ліцензії на провадження професійної діяльності на ринках капіталу - депозитарної діяльності депозитарної установи, НКЦПФР не пізніше наступного робочого дня з дня отримання НКЦПФР рішення суду направляє його разом із супровідним листом до Центрального депозитарію цінних паперів та Національного банку України.

Отже, положенням абзацу другого пункту 17 розділу V Порядку № 982 не передбачено прямого обов`язку вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішення НКЦПФР про анулювання ліцензії у разі оскарження такого рішення, як це зазначено Акціонерним товариством «Українська біржа» в апеляційній скарзі.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, згідно оскаржуваної постанови НКЦПФР від 05.06.2024 № 14/01/10/С03 АТ «Українська біржа» анульовано ліцензії на провадження діяльності з організації торгівлі фінансовими інструментами та ліцензію на провадження клірингової діяльності, а не ліцензію депозитарної діяльності.

Таким чином, абзац другий пункту 17 розділу V Порядку № 982 не розповсюджується на Акціонерне товариство «Українська біржа», в тому числі і щодо наявності/відсутності підстав вжиття судом заходів забезпечення позову.

Колегією суддів встановлено, що заявляючи клопотання про забезпечення адміністративного позову, Акціонерне товариство «Українська біржа» також послалося на те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує очевидна небезпека заподіянню шкоди його правам до ухвалення рішення по суті.

Зокрема Заявник посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову нанесе значних збитків акціонерам АТ «Українська біржа», негативно вплине на економічну ситуацію та інвестиційну привабливість країни, призведе до фактичного припинення господарської діяльності за основним видом економічної діяльності та, як наслідок, звільнення працівників у зв`язку із відсутністю господарської діяльності та надходжень доходів, що унеможливить виплату заробітної плати.

Проте, АТ «Українська біржа» ані до заяви про забезпечення позову, ані до апеляційної скарги не надавало жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували наведені ним обставини.

Таким чином, АТ «Українська біржа» не доведено, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, згідно зі ст. 1 Закону України «Про підприємництво» від 07 лютого 1991 року № 698-XII підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, підприємницька діяльність здійснюється на власний ризик підприємця. Отже, Підприємство приймає на себе будь-які наслідки підприємницької діяльності як позитивні так і негативні. Перекладання відповідальності за ведення власної діяльності та інших суб`єктів є недопустимим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 травня 2025 року у справі № 160/28927/24.

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02 квітня 2025 року у справі № 160/28383/24 сам по собі факт прийняття Відповідачем рішення, яке ймовірно стосується прав та інтересів Позивача, не може автоматично свідчити про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів Позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

За правилами частини 1 статті 77 КАС України тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову з наданням відповідних доказів покладається саме на Позивача, який ініціює таке клопотання.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність мотивів та підстав, передбачених ст. 150 КАС України, які є обов`язковими для постановлення ухвали про забезпечення позову, оскільки в матеріалах відсутні докази того, що невжиття заходів забезпечення позову будь-яким чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду чи порушує права та інтереси Позивача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що підстави та обґрунтування вжиття заходів забезпечення фактично є тотожними від раніше поданої заяви про забезпечення позову (від 04 липня 2024 року), якій надано правову оцінку, зокрема у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2025 року у цій справі.

Відтак, беручи до уваги встановлені за результатами дослідження наявних у матеріалах даної адміністративної справи доказів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для забезпечення позову.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Акціонерного товариства «Українська біржа», викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову - без змін.

Керуючись статтями 150, 151, 241, 242, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська біржа» залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Я.М. Василенко

Повний текст складено 25.09.2025 року.