Справа № 300/2239/21
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду
"25" вересня 2025 р. справа № 300/2239/21
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Боршовського Т.І., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 17.05.2021 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення розрахунку та виплати позивачу грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невидачі позивачу довідки-розрахунку про нараховану та виплачену компенсацію за неотримане речове майно станом на день звільнення з військової служби; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України надати ОСОБА_1 довідку-розрахунку про нараховану та виплачену компенсацію за неотримане речове майно станом на день звільнення з військової служби.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
В подальшому провадження у справі було зупинено ухвалою від 10.05.2022 та поновлено ухвалою від 18.03.2025.
Відповідачем подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з тим, що позивачем пропущений строк звернення до суду відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України. Клопотання мотивоване тим, що в день звільнення з військової служби 12.10.2018 ОСОБА_1 достовірно знав про те, що грошова компенсація вартості за неотримане під час проходження служби речове майно йому не нарахована та невиплачена, оскільки особисто відмовився від отримання довідки про вартість речового майна та вказав, що не має претензій щодо повного розрахунку з ним в частині речового майна в картці обліку майна особистого користування № 55.
Ухвалою від 12.09.2025 залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій, надано позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху у спосіб: подати до Івано-Франківського окружного адміністративного суду заяву про поновлення строку із зазначення причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом та надати докази поважності причин пропуску такого строку.
23.09.2025 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 від 23.09.2025 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. Згідно вказаного клопотання від 23.09.2025 позивач просив суд поновити пропущений строк звернення до суду, оскільки ОСОБА_1 хворіє більше 20-ти років і через стан здоров`я не міг вчасно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав щодо невиплати при звільненні компенсації вартості за неотримане речове майно. Позивач зазначив, що йому встановлена ІІІ група інвалідності з 2019 року, яка постійно продовжується, оскільки стан здоров`я не покращується. В підтвердження вказаних обставин, позивач долучив до клопотання від 23.09.2025 копії посвідчення інваліда ІІІ групи серії НОМЕР_2 від 04.04.2024, від 19.01.2021, від 15.05.2019.
Досліджуючи обставини виконання позивачем вимог ухвали від 10.02.2025 щодо зазначення поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, суд вказує на таке:
Строки звернення до суду регламентовано статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).
Так, частиною першою вказаної стаття визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна булла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).
Приписами частини п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Виплата компенсації військовослужбовцям за неотримане речове майно є відносинами щодо проходження публічної служби, а тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають положення спеціальної норми: частини п`ятої статті 122 КАС України.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 26 травня 2021 року у справі № 380/5093/20 щодо правової природи грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Окрім цього, судом врахований правовий висновок Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, де визначено природу компенсації за неотримане речове майно як особливий окремий вид належних військовослужбовцю сум, який не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.
В спірному випадку, як встановлено судом, наказом від 12.10.2018 № 234 позивача з 12.10.2018 виключено із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та всіх видів забезпечення. Також у вказаному наказі визначено виплати, що підлягають до нарахування при звільненні. Виплата компенсації за неотримане речове майно у наказі від 12.10.2018 № 234 не вказана.
В картці обліку майна особистого користування № 55 ОСОБА_1 вказав, що не бажає отримати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, та про відсутність претензій, що засвідчено особистим підписом. Є очевидним, що такий напис зроблено позивачем не пізніше дати виключення зі списків особового складу відповідача, тобто 12.10.2018.
З вказаного можна зробити висновок про те, що на дату звільнення позивач був обізнаний про те, що з ним не проведено розрахунок в частині виплати грошової компенсацію за неотримане речове майно та такий розрахунок не буде проведений, оскільки він особисто відмовився від отримання довідки про вартість речового майна.
Звернення позивача до відповідача заявою-вимогою від 26.03.2021 і отримання листа від 21.04.2021 у відповідь на вказану заяву не змінює момент, з якого ОСОБА_1 повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації права і ця дата не пов`язана з початком перебігу строку звернення до суду.
При цьому суд також звертає увагу на те, що з огляду на записи в картці обліку майна особистого користування № 55, ОСОБА_1 був обізнаний щодо видів та розміру речового майна, яким він був забезпечений під час служби, а тому мав можливість без зайвих зволікань звернутися до відповідача із заявою про виплату його грошової компенсації за неотримане речове забезпечення.
Натомість з цим позовом ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду 17.05.2021, тобто через два з половиною роки після звільнення з військової служби.
Отже, ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з цим позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій.
Вирішуючи питання поважності причин пропуску строку звернення до суду, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 вказала:
"...правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду".
Таким чином, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Отже, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Що стосується обставин, які позивач зазначив в клопотанні від 23.09.2025 про поновлення строку звернення до суду як поважні причини для поновлення такого строку, то суд вказує на таке.
В клопотанні від 23.09.2025 про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 зазначив, що хворіє більше 20-ти років і через стан здоров`я не міг вчасно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав щодо невиплати при звільненні компенсації вартості за неотримане речове майно. В підтвердження вказаних обставин позивач долучив до клопотання від 23.09.2025 копії посвідчення інваліда ІІІ групи серії НОМЕР_2 від 04.04.2024, від 19.01.2021, від 15.05.2019.
Суд звернув увагу на те, що з долучених копії посвідчень інваліда ІІІ групи серії НОМЕР_2 від 04.04.2024, від 19.01.2021, від 15.05.2019, ОСОБА_1 на час звільнення з військової служби 12.10.2018 (та відповідно й у строк, який передбачений процесуальним законом на звернення до суду з цим позовом) не мав статусу особи з інвалідністю.
Щодо доводів про те, що позивач хворіє більше 20-ти років і через стан здоров`я не міг вчасно звернутися до суду за захистом своїх прав, то суд погоджується з позивачем в тій частині, що стан здоров`я особи може бути тією вагомою й поважною причиною, що дасть суду право поновити строк на звернення до суду, однак такі обставини мають бути підтверджені заявником належними доказами. В спірному випадку позивач до клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим позовом не надав суду таких доказів.
Подані позивачем посвідчення інваліда ІІІ групи не можуть свідчити про неможливість своєчасно звернутися до суду, оскільки загалом такий статус особи не є перешкодою для можливості подання особою позовом як особисто, ні тим паче скориставшись послугами спеціаліста в сфері права (наприклад, правом на безкоштовну правову допомогу), якщо особа не надасть доказів (медичних довідок, виписок з медичних карт про перебування на лікуванні, реабілітації тощо), які б підтверджували, що позивач у місячний строк (чи розумний строк за його індивідуальних обставин) після звільнення з військової служби був позбавлений можливості звернутися з цим позовом до суду. Однак таких доказів суду не подано.
Отже, за спірних процесуальних обставин, доводи ОСОБА_1 , зазначені в клопотанні від 23.09.2025, не є підставою для поновлення пропуску процесуального строку звернення до суду з цим позовом.
Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності інших осіб. Позивач без вагомих, об`єктивно непереборних обставин (наведені позивачем обставини не є такими), не дотримуючись такого порядку, сам позбавив себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду. Тобто нереалізація такого права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.
Позивач не долучив суду до заяви доказів на підтвердження відсутності об`єктивної можливості своєчасно звернутись до суду.
Таким чином, мотиви і аргументи, які вказані позивачем в клопотанні від 23.09.2025 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, не можуть розцінюватися як поважні причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Так, частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Зважаючи на факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, суд дійшов висновку залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій.
Керуючись статтею 123, пунктом 8 частини першої статті 240, статтями 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У Х В А Л И В:
Визнати неповажними зазначені в клопотанні від 23.09.2025 причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій, - залишити без розгляду.
Ухвалу суду може бути оскаржено в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.