Справа № 160/1129/25
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 160/1129/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Кучма К.С.) в адміністративній справі №160/1129/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

16.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач-2), в якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Донецькій області №86 від 30.12.2024, яким відмовлено йому у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу періоди навчання згідно із довідкою №18 від 12.09.2023 р. з 01.09.1980 р. по 19.04.1982 р., з 01.09.1985 р. по 07.04.1986 р., та періоди роботи згідно із трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 01.07.1985 р. в республіці Узбекистан з 01.01.1992 р. по 03.08.1992 р., з 29.08.1992 р. по 09.08.1993 р., і призначити та виплачувати йому пенсію за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач 24.12.2024 звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою та відповідними документами для призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Головного управління ПФУ в Донецькій області №86 від 31.12.2024 йому було відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Позивач зазначає, що прийняте рішення є необґрунтованим та таким, що позбавляє його права на пенсійне забезпечення, оскільки ним надано достатньо підтверджуючих документів про наявний трудовий стаж у спірний період. Так, Головним управлінням ПФУ в Донецькій області безпідставно не зараховані до його страхового стажу періоди навчання згідно із довідкою №18 від 12.09.2023 р. з 01.09.1980 р. по 19.04.1982 р., з 01.09.1985 р. по 07.04.1986 р., та періоди роботи згідно із трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 01.07.1985 р. в республіці Узбекистан з 01.01.1992 р. по 03.08.1992 р., з 29.08.1992 р. по 09.08.1993 р., що призвело до невірного обрахування страхового стажу. Також позивач зазначає, що працівник не може нести відповідальність за неправильність внесення записів до трудової книжки, а отже спірні періоди мають бути враховані пенсійним органом до його страхового стажу, що й стало підставою для звернення з позовом до суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №86 від 30.12.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.12.2024 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1992 року по 03.08.1992 року, з 29.08.1992 року по 09.08.1993 року на території держави Республіки Узбекистан згідно із трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 01.07.1985 р. та період навчання з 01.09.1980 р. по 19.04.1982 р., з 01.09.1985 р. по 07.04.1986 р., з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовної заяви відмовлено та здійснено розподіл судових витрат у справі.

Відповідачем-2 на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку щодо необхідності зарахування до страхового стажу періоду навчання позивача, оскільки дата закінчення навчання в довідці Андижанського архітектурно-будівельного технікуму від 12.09.2023 № 18 « 1986» не відповідає даті наказу про закінчення навчання (наказ № 44 від 07.04.1998) та даним диплому НОМЕР_2 . Також звертає увагу, що в цій довідці зазначено по-батькові ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним - ОСОБА_3 . Щодо правомірності незарахування періодів роботи позивача з 01.01.1992 по 03.08.1992, з 29.08.1992 по 09.08.1993 скаржник посилається на припинення Україною участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а також відсутності договору між Україною та Республікою Узбекистан у галузі пенсійного забезпечення.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні.

Відповідач-1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.12.2024 позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності заяву про призначення пенсії позивача розглянуто Головним управлінням ПФУ в Донецькій області та прийнято рішення №86 від 30.12.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стражу роботи 30 років.

Спірним рішення №86 від 30.12.2024 року встановлено, що страховий стаж позивача станом на день звернення за призначенням пенсії становив 29 років 06 місяців. За результатами розгляду документів доданих до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано період навчання згідно із довідкою №18 від 12.09.2023 р. з 01.09.1980 р. по 19.04.1982 р., з 01.09.1985 р. по 07.04.1986 р., оскільки дата наказу на закінчення навчання (1998) не відповідає даті закінченню навчання та зазначено по батькові ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_3 ); період роботи згідно із трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 01.07.1985 р. в республіці Узбекистан з 01.01.1992 р. по 03.08.1992 р., з 29.08.1992 р. по 09.08.1993 р., оскільки з 19.06.2023 р. припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 р., період роботи згідно із трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 01.07.1985 р., з 10.08.1993 р. по 20.11.1994 р., оскільки дату звільнення дописано, з 29.11.1994 р. по 27.11.1998 р., оскільки виправлення у даті наказу на прийняття не завірено належним чином.

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком та не зарахуванням періодів навчання та роботи до страхового стажу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість проте частково задовольнив позовні вимоги не перебираючи на себе дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Позивачем означене рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

Як вбачається з матеріалів справи, у межах спірних правовідносин позивачем заявлено позовні вимоги щодо відмови у призначенні пенсії за віком рішенням від 30.12.2024, а також щодо не зарахування до страхового стажу періодів його навчання та роботи в республіці Узбекистан.

Щодо правомірності незарахування пенсійним органом періодів роботи позивача з 01.01.1992 по 03.08.1992, з 29.08.1992 по 09.08.1993, суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 01.07.1985, у спірні періоди містить наступні записи:

- запис № 11 08.08.1991 року зарахований в «Анд. міське багатопрофільне мале виробниче об`єднання «Водій-1». Наказ №9 від 08.08.1991 року;

- запис № 12 03.08.1992 року звільнено згідно із поданої заяви. Наказ від 03.08.1992 року;

- запис № 13 - 29.08.1992 року зарахований на посаду газ. ел. зварювальник в господарській частині. Наказ №158 від 02.09.1992 року;

- запис № 14 - 09.08.1993 року звільнений з займаної посади відповідно до ст.38 за власним бажанням КЗпП. Наказ №76 від 08.08.1993 року.

Жодних заперечень щодо правильності спірного періоду роботи позивача, чи записів його трудової книжки відповідачем під час розгляду справи висловлено не було.

З оскаржуваного рішення пенсійного органу та апеляційної скарги вбачається, що як на підставу для відмови у зарахуванні спірних періодів трудової діяльності позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зазначає про припинення з 19.06.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Колегія суддів критично ставиться до зазначеної позиції відповідача та погоджується з висновками суду першої інстанції, що така позиція суперечить принципу верховенства права, з огляду на таке.

Частиною першою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Частинами другою та третьою статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, рф, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та на час спірних відносин і розгляду справи не припинений та не скасований.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві. Ця постанова набрала чинності 02.12.2022.

Разом з цим, в силу положень частини другої статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що періоди роботи позивача з 01.01.1992 по 03.08.1992 та з 29.08.1992 по 09.08.1993 на території Республіки Узбекистан відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.07.1985 підлягають врахуванню до його страхового стажу.

Щодо правомірності незарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1980 по 19.04.1982, з 01.09.1985 по 07.04.1986, колегія суддів зазначає таке.

Пунктом д частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

На час навчання позивача порядок визначення трудового стажу, який давав право на пенсію за віком, регулювався постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590 «Про затвердження положення про порядок призначення та виплати державних пенсій» (надалі також - Порядок № 590).

Підпунктом «і» частини 1 пункту 109 Порядку № 590 визначено, що крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних навчальних закладах (технікумах, педагогічних і медичних училищах і таке інше), партійних школах, совпартшколах, школах профруху, на рабфаках; перебування в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Приписами пункту 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, в 1980 році позивач вступив до Андижанського будівельного технікуму та в 1988 році закінчив повний курс, за спеціальністю промислове та цивільне будівництво, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки від 12.09.2023 №18, виданої Андижанським архітектурно-будівельним технікумом ОСОБА_1 , дійсно вступив до Андижанського будівельного технікуму в 1980 році на 1 курс 61 групу денного відділення за спеціальністю «Виготовлення металічних конструкцій» (наказ №11 від 19.09.1980). У 1982 році був призваний на військову службу (наказ №54 від 20.04.1982). У 1985 році закінчив військову службу та відновив навчання на заочному відділенні на 3 курс у 114 групу за спеціальністю «Промислове та цивільне будівництво» (наказ №91 від 31.08.1995 р.) та у 1986 році успішно закінчив технікум за тією ж спеціальності (наказ №44 від 07.04.1988).

До позовної заяви позивачем також долучено вищевказані у довідці накази №11 від 19.09.1980, №54 від 20.04.1982, №91 від 31.08.1995 та №44 від 07.04.1988.

Як на підставу для відмови у зарахуванні спірних періодів навчання позивача до страхового стажу, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в рішенні від 30.12.2024 №86 та апеляційній скарзі вказує на невідповідність в довідці №18 від 12.09.2023 дати наказу про закінчення навчання (1998) даті закінченню навчання та невірне зазначення у ній по батькові позивача.

Колегія суддів дослідивши зміст наявних в справі документів, вважає вірним висновок суду першої інстанції, що значення у довідці Андижанського архітектурно-будівельного технікуму від 12.09.2023 №18 про те, що позивачу виданий диплом НОМЕР_2 від 09.04.1988 №9891, повністю співпадає з відомостями та датами наказу про його видачу (а.с. 15, 20-22).

Крім того, зауваження пенсійного органу щодо неточного написання по батькові позивача у довідці №18 від 12.09.2023 « ОСОБА_2 », замість « ОСОБА_3 » дійсно є безпідставним, оскільки саме по собі не може породжувати правових наслідків щодо незарахування періоду навчання до страхового стажу.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (пункт 4.7 Порядку №22-1).

Абзацом четвертим пункту 1.8 розділу I Порядку №22-1 визначено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

За приписами п. 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію зокрема: повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вчинення пенсійним органом дій, спрямованих на повідомлення позивача про необхідність надання додаткових документів до його заяви про призначення пенсії, як і не доведено відсутності у трудовій книжці позивача, яка у даному випадку є основним документом, що підтверджує стаж відповідних записів чи неточностей.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominenv. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №86 від 30.12.2024 було прийнято суб`єктом владних повноважень не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим ефективним відновленням порушеного права та інтересів позивача в даному випадку є саме зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу позивача спірних періодів роботи та навчання з повторним розглядом його заяви про призначення пенсії за віком.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року в адміністративній справі №160/1129/25 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 24 вересня 2025 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак