Справа № 140/3469/25
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року ЛуцькСправа № 140/3469/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Любомль-Сервіс до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Любомль-Сервіс (далі позивач, ТзОВ Любомль-Сервіс) звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.12.2024 № 6.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на праві власності позивачу належать об`єкт нерухомого майна, а саме: станція МТФ Л 2, площею 1004,9 кв.м., який розташований у м. Любомль вул. Дружби, 93 (далі об`єкт нерухомості, будівлі, станція).

Головне управління ДПС у Волинській області 02.12.2024 прийняло податкове повідомлення-рішення, яким товариству визначено суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на вказаний об`єкт нерухомості: № 6 за 2021-2024 роки на суму 132278,33 грн.

Позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та просить його скасувати, оскільки за перешкод ВДВС м. Любомль та інших осіб, належна йому споруда товариством не використовується. Крім того, з посиланням на норми п.133.5 ст.133 ПК України, вказує на те, що як платник податків, який застосовує спрощену систему оподаткування не повинен сплачувати даний вид податку та порушення контролюючим органом строків нарахування грошових зобов`язань з даного виду податку позивачу визначених ПК України. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Вказано, що позов подано в строк, визначений статтею 122 КАС України.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав та зазначив, що позивач відповідно до вимог ПК України у період 2021-2024 років, як власник нерухомого майна, був платником податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, однак його не сплачував. Вказує на те, що з врахуванням положень абз.11 п.52.2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України та інших нормативних актів, якими зупинявся перебіг строків ГУ ДПС у Волинській області було дотримано вимоги законодавства, а саме ст.102 ПК України, під час періодів, які підлягали перевірці та нарахування грошових зобов`язань.

Звертають увагу на те, що відповідно до вимог ст.266 ПК України платниками даного податку є фізичні та юридичні особи, які є власниками нерухомого майна, незалежно від обраної системи оподаткування. Вважає, що відповідачем у відповідності до норм ПК України нараховано даний податок, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення - правомірним.

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ТзОВ Любомль-Сервіс є власником об`єкта нерухомого майна: приміщення станції МТФ Л -2, площею 1004,9 кв.м., який розташований у м. Любмль вул. Дружби, 93 (а.с.106).

Судом встановлено, що ГУ ДПС у Волинській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТзОВ Любомль-Сервіс, за результатами якої складено акт перевірки від 24.10.2024 №30031/07-06/34357034 (а.с.11-15).

У висновку зазначеного акту перевірки контролюючий орган вказав на порушення товариством п.п.265.1.1 ст.265, п.п.266.1.2, п.п.266.1.1, п.266.2, п.п.266.3.3., п.п. 266.6, п.п.266.7.1 ст.266 ПК України, а саме: заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальну суму 120253,03 грн., в тому числі: за 2021 рік в сумі 30147,00, за 2022 рік в сумі 32659,25 грн., за 2023 рік в сумі 33664,15 грн., за січень серпень 2024 року в сумі 23782,63 грн (а.с.17-18).

ТзОВ Любомль-Сервіс подано заперечення на акт перевірки від 24.10.2024 №30031/07-06/34357034 (а.с.12-16).

За наслідками розгляду заперечення ГУ ДПС у Волинській області листом від 28.11.2024 №К18144/6/03-20-07-06-06 повідомило позивача про залишення висновків акту перевірки в силі.

ГУ ДПС у Волинській області 02.12.2024 винесено податкове повідомлення-рішення№ 6, яким товариству визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий періоди 2021-2024 роки в сумі 132278,33 грн, в тому числі: за податковим зобов`язанням 120253,03 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 12025,30 грн (а.с.6).

Товариство, не погодившись із зазначеним рішенням, в порядку адміністративного оскарження подало скаргу до ДПС України, яка своїм рішенням від 25.02.2025 №5310/6/99-00-06-03-01-06 залишила оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін, а скаргу без задоволення (а.с.3-5).

ТзОВ Любомль-Сервіс не погоджуючись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням оскаржило його в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку спірному податковому повідомленню-рішенню, суд враховує наступне.

Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, врегульовано приписами статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, юридичних осібє об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із статтею 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Як вбачається із п.п.266.7.5 п.266.7 ст.266 даного кодексу платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і не пізніше 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості декларація юридичною особою - платником подається протягом 30 календарних днів з дня виникнення права власності на такий об`єкт, а податок сплачується починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.

Відповідно до пунктів 49.1 - 49.2 статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Аналізуючи наведені приписи вказаних нормативних актів, суд зазначає, що позивач є власником нерухомого майна відмінного від земельної ділянки, який є об`єктом оподаткування та в розумінні ст.266 ПК України він є платником даного податку.

За таких обставин у позивача виникає обов`язок подання податкових декларацій та його сплати у строки, визначені ПК України.

Щодо посилань позивача на п.133. 5 ст.133 ПК України, то суд їх до уваги не приймає, оскільки вказана норма визначає, хто не є платником податку на прибуток підприємств (розділ III, Податок на прибуток підприємств ПК України), та не стосується сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

При цьому суд зазначає, що підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, незалежно від того на якій системі оподаткування вони перебувають.

Разом з тим норми ст.266 ПК України не містять положень щодо звільнення від сплати даного податку юридичних осіб які перебувають на спрощеній системі оподаткування.

Позивачем не подано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що він не є платником даного податку чи нерухоме майно, яке належить йому на праві власності не є об`єктом оподаткування.

Надаючи оцінку твердженням позивача про те, що вказане нерухоме майно не використовувалось ним у господарській діяльності, то суд їх до уваги не приймає, виходячи із наступного.

По-перше, платником даного податку є власник нерухомого майна, яким в даному випадку є ТзОВ Любомль-Сервіс.

По-друге, сплата даного податку здійснюється незалежно від того використовується дане майно в господарській діяльності, чи ні, за виключенням, коли така нерухомість не є об`єктом оподаткування у випадках, передбачених п.п. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, чого в даному випадку не має.

Крім того, долучені до справи позивачем судові рішення не свідчать про те, що станція МТФ Л -2, площею 1004,9 кв.м., яка розташована у м. Любомль, вул. Дружби, 93 та належить товариству не використовується ним у господарській діяльності.

Також не ґрунтуються на нормах законодавства доводи ТзОВ Любомль-Сервіс про те, що ГУ ДПС у Волинській області податкові зобов`язання з даного податку нараховані ним поза межами строку, визначеного ст.102 ПК України .

Зокрема, згідно з п.п. 266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Абзацом 1 пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Відповідно до абзацу 11 пункту 52.2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України визначено, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

При цьому, дію п. 52 прим. 2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України було зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану».

З 01.08.2023 набрав чинність Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» від 30.06.2023 №3219-IX, який скасував п. 102.9. ст. 102 Податкового кодексу України, а пп. 69.9. п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України змінив, фактично визначивши 01.08.2023 останнім днем зупинення строку, в зв`язку з чим з 02.08.2023 перебіг строку відновився.

Вищевказане свідчить про те, що з 18.03.2020 по 01.08.2023 перебіг строків, визначених ст.102 ПК України у зв`язку з карантином та військовим часом було зупинено.

Отже, враховуючи наведене, ГУ ДПС у Волинській області було дотримано вимог п. 102.1 ст. 102 ПКУ під час визначення періодів, що підлягали перевірці та строків нарахування грошових зобов`язань позивачу по сплаті даного виду податку.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, спірне податкове повідомлення-рішення від 02.12.2024 №6, яким позивачу визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2021-2024 роки, прийняте відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та ПК України, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Любомль-Сервіс до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк