Справа № 744/803/25
Суддя: Гнип О. І.
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 744/803/25
Провадження № 2-а/744/35/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року в місті Семенівка Чернігівської області Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Гнипа О. І.,

при секретарі Кекух А. А.,

розглянувши адміністративну справу № 744/803/25 за позовом

представника позивача: ОСОБА_1

в інтересах

позивача: ОСОБА_2

до

відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1

про

вимоги позивача: визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

у відкритому судовому засіданні, проведеному за відсутності представника позивача Голика Є. В., позивача ОСОБА_2 , а також за неприсутності представника відповідача,-

В С Т А Н О В И В:

За позовом сторона позивача просить визнати протиправною та скасувати постанову № б/н по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) від 28 липня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , якою на позивача накладено штраф в розмірі 17000 гривень, а справу про адміністративне правопорушення відносно позивача закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування наведених вимог у позові зазначено про те, що 13 серпня 2025 року позивач через AT «Укрпошта» отримав листом копію постанови № б/н від 28 липня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , згідно якої на позивача накладено штраф у розмірі 17000 гривень. Позивача визнано винним у тому, що він порушив ряд нормативно-правових актів про мобілізацію, оборону та військову службу, а саме позивач не з`явився по повістці про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09:00 год. 08 квітня 2025 року. Сторона позивача вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення від 28.07.2025 є протиправною та підлягає скасуванню за наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП. Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови (ст. 245 КУпАП). Згідно зі ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю. За приписами ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Згідно зі ст. 279 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) роз`яснює особі, яка притягається до адміністративної відповідальності її права і обов`язки, заслуховує її пояснення, за її участю досліджує докази та вирішує клопотання. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Згідно приписів ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП постанова в справі про адміністративне правопорушення, зокрема, повинна містити прізвище, ім`я та по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. На порушення вказаної норми закону в постанові в справі про адміністративне правопорушення прізвище позивача зазначено « ОСОБА_4 », хоча дійсне його прізвище « ОСОБА_5 ». Окрім того, слід зазначити, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. З ст. 210-1 КУпАП, що полягає в наступному. Відповідно до абз. 11 ч. З ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича. Позивач з 1997 року проживав та проживає по АДРЕСА_1 , нікуди не виїздив та не переміщувався. З незрозумілих причин позивачу не була вручена повістка працівниками АТ «Укрпошта» (якщо така дійсно направлялася) з незалежних від позивача причин. Через наведені обставини позивач не був обізнаний про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 08.04.2025 року. Таким чином позивач не може нести юридичну відповідальність за невручення йому повістки працівниками АТ «Укрпошта». Але якщо б він і отримав таку повістку, то неодмінно з`явився б до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 15.07.2025 року щодо позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за неявку по повістці, яку він не отримував. Всі перелічені вище обставини, в тому числі і те, що він не знав і не міг знати про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 , позбавили його можливості особисто прибути до РТЦК та СП 08.04.2025. Також необхідно зазначити, що позивач не переховувався від ІНФОРМАЦІЯ_3 , не ухилявся від обліку, вчасно у 2024 році уточнив свої військово-облікові дані, про свідчить вклеєний та записаний він-код в тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного. Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП, полягає виключно у формі умислу (прямого або непрямого). Тобто особа мала усвідомлювати протиправний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачати його шкідливі наслідки і бажати їх або свідомо припускати цих наслідків (ст. 10 КУпАП). Отже, в діях позивача не вбачається жодного умислу, оскільки він не знав про необхідність явки на 08.04.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 та не повинен був це знати, через що в його діях відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. З ст. 210-1 КУпАП, а отже відсутній склад вказаного адміністративного правопорушення. Адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях (рішення Конституційного Суду України от 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010). Однією з таких правових презумпцій є закріплена у ст. 62 Конституції України презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У зв`язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, посадова особа якого виявила факт адміністративного правопорушення, повинна довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Крім того, відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Слід також зазначити, що стягнення на позивача було накладено поза межами строку його накладення. Так, згідно ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Адміністративне правопорушення щодо позивача було виявлено 08.04.2025 року, тобто в день нез`явлення останнього до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Саме цього дня посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 зафіксували або мали зафіксувати факт неявки позивача за повісткою про виклик, і тому саме 08.04.2025 є і днем вчинення правопорушення, і днем його виявлення. Таким чином, станом на 28.07.2025 провадження щодо позивача мало бути закрите на підставі закінчення на момент його розгляду строку накладення адміністративного стягнення, який закінчився 09.07.2025. Виходячи з приведеного, постанова в справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності і накладення на позивача адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Позивач ОСОБА_2 та його представник, адвокат Голик Євген Валерійович, у судове засідання не прибули, за підписом представника позивача Голика Євгена Валерійовича до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника (а. с. 37).

Представник відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , за довіреністю Єрмоленко Олеся Степанівна у судове засідання не з`явилася (відповідач був повідомлений належним чином про час і місце судового зсідання), причин своєї неявки суду не повідомила, через підсистему «Електронний суд» подала до суду відзив на позовну заяву з додатками, за змістом якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Втім, відзив був поданий 09.09.2025 (а. с. 18) з пропущенням встановленого в ухвалі про відкриття провадження у справі 15-ти денного строку процесуального строку на подання відзиву (ухвала на а. с. 14 15), який слід обчислювати з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, тобто з 21.08.2025 (довідка щодо доставки ухвали в кабінет електронного суду відповідача саме цієї дати на а. с. 31), а тому, зважаючи на подане клопотання представником позивача Голиком Є. В. (а. с. 34) та на відсутність заяви відповідача як суб`єкта владних повноважень про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, врахуванню не підлягає (за виключенням доданих до відзиву матеріалів справи про адміністративне правопорушення, щодо подання яких в ухвалі про відкриття провадження у справі встановлювався окремий строк до 09 вересня 2025 року, а. с. 16).

Вивчивши матеріали адміністративної справи та наявні матеріали щодо справи про адміністративне правопорушення, оцінивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_2 оскаржує постанову № б/н від 28 липня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , якою на позивача накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень 00 копійок за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Щодо не присутності складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за неприбуття громадянина, зобов`язаного з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, на його виклик без поважних причин або неповідомлення про зміну місця проживання (місця перебування), роботи (навчання).

Обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона правопорушення.

Аналізуючи матеріали справи, суд з`ясував наступне.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу була направлена повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08 квітня 2025 року. Повістка була надіслана засобами поштового зв`язку рекомендованим листом на адресу зареєстрованого місця проживання позивача.

Однак, як не оспорюється обидвома сторонами у даній справі, повістка повернулася відправнику з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Задля повноти судового розгляду, суд із цього приводу критично оцінює посилання представника відповідача, згадувані у відзиві, на правову позицію, викладену у постанові колегії суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі № 677/215/25, оскільки обставини тієї справи істотно відрізняються від обставин справи, що розглядається. Зокрема, у цій справі встановлено, що позивач фактично проживав за адресою реєстрації та нікуди не виїжджав, що він сам уточнив свої облікові дані, вказавши саме цю адресу, проте повістка йому не була вручена з причин, які не залежали від позивача. Аналогічно, посилання на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 не є релевантним для цієї справи, оскільки постанова стосується зовсім іншої категорії спорів та інших фактичних обставин.

Щодо суб`єктивної сторони правопорушення.

Суд звертає особливу увагу на те, що для наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, необхідна наявність вини особи.

З матеріалів справи встановлено таке.

Позивач з 1997 року постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , нікуди не виїжджав та не переміщувався.

Повістка про виклик на 08.04.2025 була направлена на вказану позивачем адресу, але повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», хоча позивач фактично там проживав.

Позивач не був повідомлений про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 і не міг знати про такий обов`язок.

Відповідно до пункту 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, листи з позначкою "Повістка ТЦК" вручаються особисто адресату. У разі відсутності адресата працівник поштового зв`язку повинен інформувати адресата за наявним номером телефону та/або вкласти до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа.

Відповідачем не надано жодних доказів того, що позивач був проінформований працівниками АТ «Укрпошта» про надходження листа з повісткою або що до його поштової скриньки було вкладено відповідне повідомлення. Сам факт повернення листа з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» не свідчить про належне повідомлення особи, особливо коли встановлено, що особа фактично проживала за цією адресою.

Суд вважає, що невручення повістки позивачу відбулося з причин, які не залежали від волі позивача. Позивач не ухилявся від отримання повістки, не змінював місця проживання, не переховувався. Навпаки, він сам раніше з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_3 , як це слідує з позовної заяви, та вчасно у 2024 році уточнив свої військово-облікові дані, про що свідчить вклеєний він-код в тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного (копія на а.с. 8).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в діях позивача відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення вина. Позивач не усвідомлював і не міг усвідомлювати протиправний характер своєї бездіяльності (неявки за викликом), оскільки не знав і не міг знати про необхідність явки.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вказана вище конституційно закріплена презумпція невинуватості, суд вважає, поширюється і на провадження по справах про адміністративні правопорушення.

Суд також переконаний, що відповідачем не доведено наявність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Висновок про винуватість позивача ґрунтується виключно на припущенні про те, що направлення повістки засобами поштового зв`язку автоматично означає обізнаність особи про необхідність явки, навіть якщо повістка не була фактично вручена.

Щодо строків накладення адміністративного стягнення.

Незважаючи на встановлену відсутність складу адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне також проаналізувати дотримання строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до частини 7 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

З матеріалів справи встановлено:

день вчинення діяння (неявки за повісткою) - 08.04.2025;

день виявлення правопорушення - 08.04.2025 (відповідач це по суті не спростовує);

постанова винесена - 28.07.2025.

Таким чином, між днем виявлення правопорушення (08.04.2025) та днем винесення постанови (28.07.2025) минуло більше трьох місяців.

Суд не може в такому разі дійти висновку про триваючий характер правопорушення. Неявка за повісткою у визначений день та час є одноразовим діянням, яке вичерпується фактом неприбуття у визначений строк. Це не є тривалим невиконанням обов`язку, а конкретним фактом неявки 08.04.2025.

З огляду на викладене, суд переконаний, що у справі є всі підстави для повного задоволення позовних вимог, визнання оскаржуваної постанови відповідача протиправною, скасування її та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення за відсутністю у діянні позивача саме складу вказаного адміністративного правопорушення як найбільш пріоритетної реабілітуючої підстави, враховуючи приведене й зважаючи також на приписи п. 3 ч. 1 ст. 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п. 3 ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 5, 77, 244-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов представника позивача ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 до відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Постанову № б/н по справі про адміністративне правопорушення від 28 липня 2025 року за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , якою на Логвіненка (в постанові «Логвиненка») Сергія Михайловича накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок визнати протиправною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щод о ОСОБА_2 закрити за відсутністю у діянні ОСОБА_2 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання згідно даних позову: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце знаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя: О. І. Гнип