Справа № 520/21195/25
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питання продовження процесуальних строків

25 вересня 2025 року справа № 520/21195/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом - відповідач, суб"єкт владних повноважень, ГУ, Управління) про: 1) визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо переведення виплати пенсії ОСОБА_1 через відділення поштового зв`язку, протиправними дії щодо неврахування понаднормативного стажу, протиправною бездіяльність щодо не поновлення виплати пенсії, не виплати компенсації втрати частини доходу та не виплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з липня 2022 року, врахувати понаднормативний стаж, виплатити компенсацію втрати частини доходу з 04.12.2017 року по серпень 2020 року та з липня 2022 року по дату виплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок, виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам,

установив:

Позов надійшов до суду 07.08.2025р. і ухвалою суду від 08.08.2025р. був залишений без руху у зв`язку з недоліками в оформленні у вигляді відсутності доказів сплати судового збору; юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із долученням належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів настання цього наслідку через дію поважної причини.

Дану ухвалу представник позивача отримав 10.08.2025р. в Електронному кабінеті, та 19.08.2025р. подав до суду процесуальний документ "Заява про усунення недоліків", у якому зазначав про відсутність доходів, просив звільнити заявника від сплати судового збору, поновити строк звернення до суду та відкрити провадження у справі.

Аргументуючи підстави для поновлення строку звернення до суду зазначив, що законодавчі норми не обмежують будь-якими строками період, протягом якого проводиться перерахунок пенсій, у разі, якщо такий не проведений у встановлені строки з вини органів Пенсійного фонду України.

Ухвалою суду від 22.08.2025р. викладені в заяві від 19.08.2025р. доводи визнати недостатніми підставами для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду. Заяву про поновлення строку звернення до суду від 19.08.2025р. - залишено без задоволення. Заяву про звільнення від оплати судового збору - залишено без задоволення. Продовжено позивачу строк для усунення недоліків в оформленні позову, зазначених в ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2025р. по справі №520/21195/25 в частині сплати судового збору у розмірі 2.906,88 грн та подання юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із долученням належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів настання цього наслідку через дію поважної причини на 3 дні з дати отримання даної ухвали.

Дану ухвалу представник позивача отримав 22.08.2025р. в Електронному кабінеті, та 25.08.2025р. подав до суду процесуальний документ "Заява про усунення недоліків", у якому зазначав про розкладення судом поняття пенсія на складові та намагання отримувати від пенсіонера невизначену кількість судових зборів. Стосовно строку звернення до суду представник заявника повторно зазначив що законодавчі норми не обмежують будь-якими строками період, протягом якого проводиться перерахунок пенсій.

Доказів сплати судового збору або доказів скрутного майнового стану заявника представником заявника до суду не подано.

Ухвалою суду від 01.09.2025р. заяву про дотримання строку звернення до суду було залишено без задоволення. Заяву про звільнення від сплати судового збору було залишено без задоволення. Продовжено позивачу строк для усунення недоліків в оформленні позову, зазначених в ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2025р. по справі №520/21195/25 в частині сплати судового збору у розмірі 2.906,88 грн та подання юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із долученням належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів настання цього наслідку через дію поважної причини на 3 дні з дати отримання даної ухвали.

Дану ухвалу представник позивача отримав 01.09.2025р. о 20:09 год в Електронному кабінеті та у встановлений судом строк до 05.09.2025р. недоліків позову не усунув.

Ухвалою суду від 15.09.2025р. продовжено позивачу строк для усунення недоліків в оформленні позову, зазначених в ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2025р. по справі №520/21195/25 в частині сплати судового збору у розмірі 2.906,88 грн та подання юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із долученням належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів настання цього наслідку через дію поважної причини на 3 дні з дати отримання даної ухвали.

Дану ухвалу представник позивача отримав 15.09.2025р. о 20:54 год в Електронному кабінеті та у встановлений судом строк до 19.09.2025р. недоліків позову не усунув.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.9 ч.3 ст.2, ч.2 ст.44, ч.1 ст.45 КАС України учасники судового процесу зобов`язані забезпечити належне та своєчасне виконання процесуальних обов`язків, у тому числі і стосовно дотримання вимог оформлення позову.

За правилами ч.3 ст.161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Отже, офіційно оприлюдненим процесуальним законом чітко визначено, що до складу матеріалів позову повинен був включений або документ про сплату судового збору, або документ про звільнення від сплати судового збору.

Додатково суд зважає, що за змістом ч.1 ст.133 КАС України та ст.8 Закону України від 08.07.2011р. №3674-VI "Про судовий збір" з огляду на майновий стан суд може ухвалою за клопотанням позивача: звільнити від сплати судового збору, зменшити розмір судового збору, відстрочити сплату судового збору, розстрочити сплату судового збору.

Отже, офіційно оприлюдненим законом чітко визначено, що замість документу про сплату судового збору або документу про звільнення від сплати судового збору до складу матеріалів позову можуть бути включені документи про майновий стан учасника суспільних відносин разом із: клопотанням про звільнення від сплати судового збору, клопотанням про зменшення розміру судового збору, клопотанням про відстрочення сплати судового збору, клопотанням про розстрочення сплати судового збору.

Подання позову без приєднання жодного із згаданих документів процесуальним законом не передбачено і поза розумним сумнівом не може відбуватись неусвідомлено чи нецілеспрямовано або унаслідок добросовісної помилки.

У даному конкретному випадку позов в інтересах заявника був поданий представником із правовим статусом адвоката (тобто учасника суспільних відносин, котрому не можуть бути невідомі положення згаданих вище норм права) із клопотанням про звільнення заявника від сплати судового збору.

Суд відмічає, що позивачем заявлені у позові три вимоги немайнового характеру, а саме 1) стосовно поновлення виплати пенсії через відділення поштового зв`язку на визначений пенсіонером банківський рахунок; 2) стосовно врахування понаднормативного стажу; 3) стосовно виплати компенсації втрати частини доходів, а тому згідно з п.3 ч.2 ст.4 Закону України від 08.07.2011р. №3674-VI "Про судовий збір" та ст.7 Закону України від 19.11.2024р. №4059-ІХ "Про Державний бюджет України на 2025 рік" підлягає оплаті судовим збором у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто - 2.906,88грн.

Ці вимоги у розумінні п.23 ч.1 ст.4 КАС України не є похідними, позаяк згідно з ч.6 ст.172 КАС України можуть бути роз"єднані в окремі самостійні провадження, бо стосуються вчинення суб"єктом владних повноважень окремих управлінських волевиявлень на підставі окремих норм різних актів законодавства.

Так, вимога стосовно виплати компенсації втрати частини доходів ґрунтується на положеннях Закону України від 19.10.2000р. №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"; спір про спонукання суб"єкта владних повноважень до виплати компенсації втрати частини доходів у розумінні ч.2 ст.73 КАС України має власний предмет доказування; рішення суб"єкта владних повноважень з приводу відмови від виплати компенсації втрати частини доходів є окремим та самостійним управлінським волевиявленням органу публічної адміністрації.

Натомість, вимога стосовно поновлення виплати пенсії ґрунтується на положеннях ст.49 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де законодавцем викладені випадки припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України або за рішенням суду; спір про спонукання суб"єкта владних повноважень до поновлення виплати пенсії у розумінні ч.2 ст.73 КАС України має власний предмет доказування; рішення суб"єкта владних повноважень з приводу припинення виплати пенсії є окремим та самостійним управлінським волевиявленням органу публічної адміністрації.

У свою чергу вимога стосовно спонукання суб"єкта владних повноважень до врахування понаднормативного стажу ґрунтується на положеннях ст.24 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", де, зокрема, указано, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

При цьому, вимога стосовно спонукання суб"єкта владних повноважень до врахування понаднормативного стажу є за суттю, характером, змістом та спрямованістю фактичною вимогою про спонукання до проведення перерахунку пенсії; спір про спонукання суб"єкта владних повноважень до перерахунку пенсії унаслідок збільшення арифметичного показника страхового стажу у розумінні ч.2 ст.73 КАС України має власний предмет доказування; рішення суб"єкта владних повноважень з приводу обчислення страхового стажу є окремим та самостійним управлінським волевиявленням органу публічної адміністрації.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України від 08.07.2011р. №3674-VI "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або 2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або 4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.

З наведеної норми права чітко слідує, що відносно усіх перелічених законодавцем категорій осіб, категорій випадків та категорій спорів обов`язковою кваліфікуючою умовою є саме майновий стан сторони.

Відповідно до ч.3 ст.8 Закону України від 08.07.2011р. №3674-VI "Про судовий збір" при визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.

З огляду на положення ч.1 ст.77 КАС України докази стосовно майнового стану учасника сспільних відносин за окресленими законодавцем ч.3 ст.8 Закону України від 08.07.2011р. №3674-VI "Про судовий збір" факторами мають бути подані саме стороною позивача.

Наведені у клопотанні заявника доводи про звільнення від сплати судового збору мають суто загальний та декларативний характер, жодним чином не доводять знаходження заявника у скрутному фінансовому стані, котрий виключає оплату судового збору у розмірі - 2.906,88грн., не враховують відображених у самому позові обставин проживання заявника на території Держави Ізраїль.

Так, із позову та пояснень представника заявника, ОСОБА_1 , слідує, що з травня 2003 року позивач виїхав на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, адресою постійного проживання позивача є: АДРЕСА_1 .

Водночас, на підтвердження відсутності доходів заявника представником подано Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 14.08.2025р. в Україні.

Проте зазначені відомості не можуть свідчити про відсутність у заявника необхідного обсягу фінансових ресурсів для виконання обов"язку з приводу оплати судового збору, оскільки позивач з 2003 року постійно проживає за межами України.

Відтак, у розумінні ч.1 ст.73 КАС України належними відносно майнового (фінансового) становища заявника є докази про дохід заявника (та інше майно заявника) у країні постійного проживання (тобто у Державі Ізраїль), а не в Україні, де заявник з 2003р. не мешкає і саме тому жодних доходів не має.

Матеріали справи не містять доказів щодо майнового стану заявника за попередній календарний рік у країні її постійного проживання - Державі Ізраїль.

Тож, на території Держави Україна заявник може і не мати доходів, що не виключає одержання таких доходів на території Держави Ізраїль і не є безумовним доказом фізичної неспроможності сплатити судовий збір.

Отже, надані представником заявника документи не підтверджують належним чином дійсний майновий стан особи у країні її постійного проживання.

Стосовно підстав для поновлення строку звернення до суду з даним позовом суд зазначає, що строк звернення до суду у спорах з приводу пенсійного забезпечення громадян згідно з абз.1 ч.2 ст.122 КАС України складає шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відмінні від абз.1 ч.2 ст.122 КАС України строки звернення громадян до суду у спорах з приводу пенсійного забезпечення установлені ч.3 ст.51, ст.55 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб"; ст.ст.87, 98 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення", ст.46 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування".

Так, згідно ч.3 ст.51 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Отже, положення ч.3 ст.51 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" поширюються виключно на випадки перерахунків розмірів раніше вже призначених пенсій у зв`язку із підвищенням поточної винагороди діючого публічного службовця, непроведених (або неправильно проведених) з види терорганів системи Пенсійного фонду України або державного органу, який видає довідки про грошове забезпечення для перерахунку пенсії.

Відповідно до ст.55 Закону України від 09.04.1992р. №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії (ч.1 ст.55); Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів (ч.2 ст.55).

Отже, положення цієї норми закону поширюються виключно на випадки вчинення суб"єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу призначення пенсії, обчислення пенсії, нарахування пенсії, але вчинення бездіяльності або відмови у виплаті (ініціюванні переказу безготівкових коштів) вже призначених та нарахованих платежів як невід"ємних та безспірних структурних частин пенсії.

Відповідно до ст.87 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії. Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Отже, положення цієї норми закону поширюються виключно на випадки вчинення суб"єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу призначення пенсії, обчислення пенсії, нарахування пенсії, але вчинення бездіяльності або відмови у виплаті (ініціюванні переказу безготівкових коштів) вже призначених та нарахованих платежів як невід"ємних та безспірних структурних частин пенсії.

Згідно з ст.98 Закону України від 05.11.1991р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" перерахунок пенсії провадиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії у зв`язку з введенням у дію цього Закону (про стаж роботи, заробіток, сімейний стан та інші), то пенсія знову перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців перед поданням додаткових документів і не раніше ніж з дня введення в дію цього Закону.

Отже, положення цієї норми закону поширюються на випадок подання громадянином до суб"єкта владних повноважень додаткових документів, але не стосуються випадку оскарження управлінського волевиявлення суб"єкта владних повноважень з приводу призначення та обчислення розміру пенсії вперше за тим обсягом матеріалів звернення, котрий був поданий громадянином до пенсійного органу у минулому.

Як то указано у ст.46 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування", нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії (ч.1 ст.46); Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів (ч.2 ст.46).

Отже, положення цієї норми закону поширюються виключно на випадки вчинення суб"єктом владних повноважень управлінського волевиявлення з приводу призначення пенсії, обчислення пенсії, нарахування пенсії, але вчинення бездіяльності або відмови у виплаті (ініціюванні переказу безготівкових коштів) вже призначених та нарахованих платежів як невід"ємних та безспірних структурних частин пенсії.

За відсутності в матеріалах справи об"єктивних даних про протилежне (зворотнє) на спірні правовідносини підлягає поширенню строк звернення до суду згідно з абз.1 ч.2 ст.122 КАС України.

Відтак, на спірні правовідносини згідно з ч.5 ст.242 КАС України підлягає поширенню правовий висновок постанови Верховного Суду від 31.03.2021р. у справі № 240/12017/19, де указано, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

За викладеними у позові твердженнями, пенсія заявнику призначена з 04.12.2017р.

У позові заявником сформульована вимога про спонукання пенсійного органу до поновлення пенсії та врахування понаднормового стажу з липня 2022 року, у той час як до суду позов було подано - 07.08.2025р., тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Заявник з серпня 2022 року не одержував пенсію і увесь цей час не опікувався станом власних прав у сфері пенсійного забезпечення.

Між тим, згідно з п.9 ч.3 ст.2, ч.2 ст.44, ч.1 ст.45 КАС України учасники судового процесу зобов`язані забезпечити належне та своєчасне виконання процесуальних обов`язків, у тому числі і стосовно дотримання строку звернення до суду та стосовно належності оформлення позову.

Разом з тим суд вважає, що правові висновки Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №520/11178/2020, Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 р. у зразковій справі, на які покликається позивач є не релевантними і не можуть застосовуватися у даній справі.

При цьому, позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку для звернення до суду не вказуються обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від його волевиявлення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Як зазначалось вище, пенсія є періодичним платежем, отже, про порушення своїх прав позивач мав дізнатися під час припинення отримання пенсійних виплат, а звернувся позивач до суду з зазначеним адміністративним позовом лише 07.08.2025 року, тобто з порушенням шестимісячного строку, встановленого п.2 ст.122 КАС України та пропущений строк звернення, в даному випадку, є значним.

Суд зауважує, що нормами КАС України не розкрито зміст правових категорій "поважна причина пропуску процесуального строку", "дата, коли особа дізналась про порушення права", "дата, коли особа повинна була дізнатись про порушення права", але відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при застосуванні норми права суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду.

Висновки Верховного Суду з приводу застосування ст.ст.118, 121-123 КАС України викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023р. по справі №990/154/22, у постанові Верховного Суду від 12.09.2019р. по справі №826/3318/17, у постанові Верховного Суду від 28.03.2023р. по справі №826/3318/17, постанові Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №640/25046/19, постанови Верховного Суду від 06.04.2023р. у справі №320/7204/21, постанові Верховного Суду від 31.03.2021р. по справі №520/3047/2020, постанові Верховного Суду від 19.12.2022р. у справі №420/13281/20, постанові Верховного Суду від 10.01.2023р. у справі №640/3489/21.

Так, за правовою позицією постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023р. у справі №990/154/22: 1) порівняльний аналіз словоформ дізналася та повинна була дізнатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду; 2) Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

До кола поважних причин пропуску процесуального строку можуть бути віднесені реально існуючі обставини фактичної дійсності, які не залежать від внутрішньої волі заінтересованої особи, мали місце протягом перебігу пропущеного строку і створюють істотні та обєктивно непереборні чи нездоланні перешкоди або труднощі у виконанні конкретної процесуальної дії у межах встановленого законом проміжку часу, у тому числі і дії з подання позову (постанова Верховного Суду від 21.04.2021р. у справі №640/25046/19, постанова Верховного Суду від 06.04.2023р. у справі №320/7204/21).

Докази існування цих обставин відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.79, ч.1 ст.123, ч.2 ст.123, ч.4 ст.161, ч.6 ст.161 КАС України повинні бути подані до суду разом із позовом, бо на етапі відкриття провадження у справі у суду відсутні повноваження витребовувати будь-які докази.

Такий висновок цілком корелюється із правовою позицією постанови Верховного Суду від 31.03.2021р. по справі №520/3047/2020 та постанови Верховного Суду від 19.12.2022р. у справі №420/13281/20, де указано, зокрема, що суд вивчає лише ті докази, що надійшли разом з позовною заявою.

Отже, на стадії вирішення питання про прийняття позову до розгляду суд досліджує та оцінює саме надані позивачем докази виключно у контексті подання позову із дотриманням вимог ч.2 ст.122, ч.1 ст.123, ч.6 ст.161, ч.1 ст.169, ч.2 ст.171 КАС України.

Відтак, позивач під час звернення до суду у тексті відповідного процесуального документа повинен зазначити дату обізнаності з порушенням права та подати на підтвердження доводу з даного приводу належні, допустимі, достатні та достовірні докази, а суд повинен перевірити юридичну спроможність та фактичну доказанність задекларованого позивачем твердження, але не має обов`язку у разі невиконання позивачем вимог процесуального закону у цій частині за власною ініціативою пересвідчуватись у справжньому існуванні будь-яких інших причин пропуску строку звернення до суду, окрім тих, які були зазначені власне позивачем.

При цьому суд зважає, що за правовою позицією, сформульованою у постанові Верховного Суду від 14.09.2023р. у справі №520/12477/22: 1) поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.; 2) Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.; 3) Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.; 4) Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

У силу правових висновків постанови Верховного Суду від 26.06.2024р. по справі №520/29247/23: 1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Вказаний висновок сформовано в постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021р. у справі № 240/12017/19; 2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових. Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. У цьому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву; 3) пенсію позивач отримує щомісяця, тому про порушення свого права позивач мав бути обізнаний на кожне 1 число місяця, що настає за місяцем, у якому повинна була здійснюватись така виплата (з першого до першого числа); 4) отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі, якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо; 5) поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами і труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами; 6) Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, а отже, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Проте, у позові заявником не викладено жодних юридично спроможних аргументів та не подано жодних доказів існування об`єктивних перепон/перешкод (істотних труднощів чи значних ускладнень) для вчинення процесуальної дії з подачі позову до суду в частині згаданих вище вимог у межах строку згідно з ч.2 ст.122 КАС України.

Посилання представника позивача на нібито безпідставні вимоги щодо сплати судового збору у потрійному розмірі та застосування процесуальних строків у справах щодо пенсійного забезпечення є безпідставними та спрямованими виключно на дискредитацію суду.

Законодавство України передбачає обов`язок сплати судового збору у визначених законом розмірах, а також дотримання процесуальних строків звернення до адміністративного суду. У справах, пов`язаних із пенсійним забезпеченням, існує численна та усталена судова практика Верховного Суду щодо застосування строків звернення до суду, відповідно до положень статей 122, 123 КАС України, зокрема у зазначених в даному тексті процесуального документу постановах.

Таким чином, твердження представника позивача про "навмисне обмеження доступу до правосуддя" суперечать закону та фактичним обставинам справи.

Окремо суд зазначає, що як задекларований намір звернення позивача до Вищої ради правосуддя, так і діяння з приводу практичної реалізації наміру на звернення позивача до Вищої ради правосуддя із посиланням на дії суду як на "шахрайські" є прийнятно допустимою свободою реалізації громадянської позиції учасника суспільних відносин (і у даному конкретному випадку - результатом явного та очевидного перекручення справжніх обставин спору), але згідно з національним законом України не є ані підставою для поновлення пропущеного строку на звернення до суду, ані підставою для звільнення від сплати судового збору за відсутності достатнього обсягу доказів про дійсний майновий стан громадянина у країні постійного мешкання і не можуть схиляти суд до відправлення правосуддя без урахування ст.ст.8, 19, 55, 124 Конституції України, ст.ст.6, 13 Декларації про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Тож прагнення суду до дотримання заявником вимог процесуального закону у даному конкретному випадку за жодних обставин не може бути кваліфіковано у якості обмеження у доступі до суду.

Окремо суд зважає, що 16.07.2025 року заявник уже подавав аналогічний адміністративний позов до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 року у справі №520/18842/25 позов було залишено без руху з підстав відсутності доказів сплати судового збору та пропуску строку звернення до суду з відповідними вимогами.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 року у справі №520/18842/25 на позивача було покладено обов"язок оплати судового збору у розмірі - 4.844,80 грн. (а саме: за п`ять вимог немайнового характеру разом з похідними (- щодо переведення виплати пенсії через відділення поштового зв`язку; - щодо неврахування понаднормативного стажу; - щодо непоновлення виплати пенсії; - щодо невиплати компенсації втрати частини доходу; - щодо невиплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок)).

Замість, виконання вимог ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 року у справі №520/18842/25 заявником було відкликано позов у справі №520/18842/25.

Надалі, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 року у цій же справі позов ОСОБА_1 було повернуто заявнику у зв`язку з поданням ним заяви про відкликання позовної заяви.

Тож, заявник був достеменно обізнаний із порушенням власних прав на отримання пенсійних виплат (згідно з правовою позицією сторони позивача) ще під час попереднього звернення до суду у межах справи №520/18842/25.

Однак, на виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 року у справі №520/18842/25 заявник не подав жодних доказів сплати судового збору та не звернувся із заявою про поновлення пропущеного строку, а навпаки - за власним вільним волевиявленням відкликав поданий позов.

Ця обставина кваліфікується судом у якості свідомого уникнення виконання вимог ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 року у справі №520/18842/25 та підтверджує факт пропуску строку звернення до суду у межах спірних правовідносин.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.

У ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади.

Разом із тим, зважаючи, що позов було подано не особисто заявником, на наявність у заявника спеціального правового статусу, на знаходження позивача поза межами України, оскільки на даний час у суду відсутні переконливі докази поважності причин пропуску заявником строку звернення з позовом та відсутні докази сплати судового збору, то суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків поданого позову та вп`яте витребувати у позивача докази, які зумовлюють нездоланні та непереборні перепони у можливості своєчасного звернення до суду у встановлений законом строк та докази майнового стану такого рівня, котрий переконливо доводить обтяжливість сплати судового збору за усі заявлені одночасно у межах справи №520/21195/25 окремі та самостійні вимоги немайнового характеру.

Суд відмічає, що невиконання вимог даної ухвали зумовлює виникнення підстав для повернення позову відповідно до п.1 ч.1 ст.169 КАС України.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 118, 121, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

1. Продовжити позивачу строк для усунення недоліків в оформленні позову, зазначених в ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2025р. по справі №520/21195/25 в частині сплати судового збору у розмірі 2.906,88 грн та подання юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із долученням належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів настання цього наслідку через дію поважної причини на 3 дні з дати отримання даної ухвали.

2. Роз`яснити, що ухвала набирає законної сили з моменту підписання, оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко