Справа № 305/1958/25
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 вересня 2025 року

м. Київ

справа №305/1958/25

адміністративне провадження № К/990/37808/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів: Єресько Л.О., Жука А.В.,

перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2025 у справі №305/1958/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- ухвалити рішення та визнати право на відстрочку від мобілізації на підставі релігійних переконань та статусу багатодітного батька трьох неповнолітніх дітей відповідно до норм Конституції України, міжнародного права, статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», статті 35 Конституції України та статті 1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати відстрочку від мобілізації на підставі релігійних переконань та статусу багатодітного батька трьох неповнолітніх дітей, у разі якщо таке рішення не було прийнято або не відповідає законодавчим вимогам;

- забезпечити дотримання прав на свободу совісті відповідно до статті 9 Європейської конвенції з прав людини та статті 18 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права;

- ухвалити рішення щодо права на альтернативну (невійськову) службу або іншу форму відстрочки, яка відповідає релігійним переконанням та сімейним обставинам у разі неможливості надання відстрочки;

- у разі, якщо суд відмовить у наданні відстрочки, застосувати положення пункту 21 позову, згідно яким, у разі відсутності закону про створення ТЦК, мобілізація щодо є незаконною:

- призупинити і заборонити будь-які дії щодо призову до моменту прийняття закону, що підтвердить правовий статус і повноваження ТЦК та СП відповідно до Конституції України та інших нормативно-правових актів;

- заборонити ТЦК та СП додавати персональні дані до їх баз або обробляти їх без відповідного законодавчого обґрунтування;

- видалити персональні дані з баз ТЦК та СП та систем Оберіг до моменту прийняття закону про ТЦК та СП, який підтвердить легітимність;

- в рішенні вказати право на виїзд за межі України як невід`ємне право, що випливає з наданої відстрочки;

- зобов`язати Державну прикордонну службу України не чинити перешкод виїзду та забезпечити безперешкодний виїзд з України в разі потреби;

- визнати незаконними будь-які обмеження на виїзд, що можуть бути накладені без законних підстав;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 надати в установленому порядку повний пакет документів, що підтверджують їхню державну реєстрацію та правосуб`єктність.

Разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також іншим військовим комісаріатам, органам поліції, ДПСУ чи іншим органам:

- викликати за повістками;

- здійснювати затримання або доправлення до органів ТЦК та СП;

- здійснювати мобілізаційні або примусові дії - до остаточного рішення суду у справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.07.2025, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2025, у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав касаційну скаргу до Верховного Суду.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і статті 13 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Перелік судових рішень суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду апеляційним судом, визначено частиною другою статті 328 КАС України, до якого віднесено ухвали: про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 КАС України (щодо повернення заяви позивачеві (заявникові), відмови у відкритті провадження у справі, залишення позову (заяви) без розгляду, закриття провадження у справі, відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження).

Частиною третьою статті 328 КАС України обумовлено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.09.2020 у справі №753/22860/17, критерієм для касаційного оскарження постанов апеляційного суду за наслідками перегляду ухвал суду першої інстанції про забезпечення позову або про відмову у такому забезпеченні є зміст дій апеляційного суду, а саме те, чи підтримав він висновки суду першої інстанції про забезпечення позову, або чи забезпечив позов за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову у такому забезпеченні. Якщо на питання відповісти ствердно, відповідні постанови апеляційного суду можуть бути предметом касаційного оскарження.

Таким чином, у касаційному порядку можна оскаржити ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та постанову апеляційного суду про залишення зазначеної ухвали без змін, а також постанову апеляційного суду про забезпечення позову, прийняту за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції про відмову у такому забезпеченні.

При цьому, неможливим є касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, постанови апеляційного суду, згідно з якою така ухвала залишена без змін, ухвали апеляційного суду, згідно з якою він відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову, а також постанови апеляційного суду, згідно з якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та відмовлено у задоволенні відповідної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 відступила від викладеної вище правової позиції у частині висновків про неможливість оскарження ухвали суду апеляційної інстанції про відмову в забезпеченні позову та про неможливість касаційного оскарження постанови апеляційної інстанції, якою скасовано вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову, зазначивши, що такі обмеження є невиправданими, та що у касаційному порядку можуть окрім інших переглядатися ухвали суду апеляційної інстанції щодо забезпечення позову (тобто, як ухвали, якими задоволено заяву про забезпечення позову, так і ухвали, якими відмовлено у такому забезпеченні), а також постанови суду апеляційної інстанції, якими скасовано вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову.

Так, скаржник просить переглянути у касаційному порядку постанову суду апеляційної інстанції, якою ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову залишено без змін.

За таких обставин, з урахуванням висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17 та від 18.05.2021 у справі №914/1570/20, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову та постанова суду апеляційної інстанції про залишення такої ухвали без змін не можуть бути предметом касаційного оскарження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За наведеного правового врегулювання й обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2025 у справі №305/1958/25.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

СуддіЖ.М. Мельник-Томенко Л.О. Єресько А.В. Жук