Справа № 520/11877/25
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 р. Справа № 520/11877/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 28.07.25 по справі № 520/11877/25

за позовом ОСОБА_1

до Харківської обласної військової адміністрації

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Харківської обласної військової адміністрації шляхом відмови Листом директора Департаменту масових комунікацій та забезпечення доступу до публічної інформації Харківської обласної військової адміністрації - Ярослави Бережної від 06.05.2025 року № 14.01-12/1271 надати інформацію за запитом ОСОБА_1 від 01 травня 2025 року, а саме: не надано копії розпорядження голови обласної державної адміністрації начальника обласної військової адміністрації, щодо визначення суб`єкта управління військовими інженерно-технічними та фортифікаційними спорудами, побудованими на належних ОСОБА_1 на праві приватної власності земельних ділянках і взагалі у контурі №1188, який розташований за межами с. Василівка Друга Ізюмського району Харківської області.

- зобов`язати Харківську обласну військову адміністрацію надати відповідь за моїм запитом від 01 травня 2025 року, а саме: надати копії розпорядження голови обласної державної адміністрації начальника обласної військової адміністрації, щодо визначення суб`єкта управління військовими інженерно-технічними та фортифікаційними спорудами, побудованими на належних ОСОБА_1 на праві приватної власності земельних ділянках і взагалі у контурі №1188, який розташований за межами с. Василівка Друга Ізюмського району Харківської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він звертався до відповідача із запитом на інформацію.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківської обласної військової адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що як передбачено ч.3 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпо-рядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

В порушення вказаних вище вимог у оскаржуваному рішенні зазначено наступне: позивачу надано роз`яснення, що військові інженерно-технічні та фортифікаційні споруди відносяться до сфери управління Міністерства оборони України та про подальше їх закріплення за балансоутримувачами (постанова Кабінету Міністрів України від 21.01.2025 № 60).

Позивач вважає, що Харківська обласна військова адміністрація, яка не володіє запитуваною інформацією, але якій за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язана направити цей запит належному розпоряднику, тобто Міністерству оборони України, з одночасним повідомленням про це мене, як запитувача, чого відповідач не здійснив, чим порушив мої права.

На переконання позивача, відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник в листі вка-зує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.

Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 № 802/2474/17 зазначила: «... 53. Як запит на інформацію розуміють прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (стаття 19 Закону № 2939-УІ). Тобто мова йде про раніше створену інформацію, якою володіє розпорядник. Для відповіді на інформаційний запит розпорядник інформаціїне повинен створювати нову інформацію, готувати аналітику, надавати роз`яснення тощо. 54. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді, на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-УІ)...».

Велика Палата Верховного Суду висловлювала правові висновки у спорі з подібними правовідносинами, які можуть бути застосовні до цієї справи, зокрема, у постанові від 10 лютого 2021 року (справа № 9901/22/20), в якій, серед іншого, зазначено, що розпорядник публічної інформації має обов`язок надати ту публічну інформацію, якою він володіє і яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях. Вжиття заходів для того, щоби створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації. Тому розпорядник не може нести тягар відповідальності за ненадання запитувачу інформації, якої немає в його володінні (близькі за змістом висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 9901/925/18 і від 10 грудня 2020 року у справі № 9901/105/20).

Представник відповідача зазначає, що у даній категорії спорів, визначальним є встановлення факту наявності/відсутності у суб`єктів владних повноважень та/або інших розпорядників публічної інформації такої інформації, зокрема у задокументованому вигляді, тобто такої, що відображена на відповідних матеріальних носіях.

Отже, у ХОД(В)А, як у суб`єкта владних повноважень, відсутній обов`язок додатково надавати позивачу інформацію, що не створена та не задокументована засобами інформації та, загалом, для її створення потребує наявності достатнього на те обсягу повноважень, про що також зазначалося представником ХОД(В)А при формуванні позиції до суду першої інстанції та вірно враховано Харківським окружним адміністративним судом при винесенні оскаржуваного рішення.

На переконання представника відповідача рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 по справі № 520/11877/25 є законним та обґрунтованим, таким, що ґрунтується на всебічно досліджених доказах по справі та таким, що винесено у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивачем 01 травня 2025 року відповідно до ст.ст.3,19,20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» засобами електронного зв`язку із застосуванням КЕП на електронну адресу відповідача: поданий запит на отримання інформації, долучивши копію відповідного розпорядження голови обласної державної адміністрації начальника обласної військової адміністрації, щодо визначення суб`єкта управління військовими інженерно-технічними та фортифікаційними спорудами, побудованими на належних мені на праві приватної власності земельних ділянках і взагалі у контурі №1188, який розташований за межами с. Василівка Друга Ізюмського району Харківської області.

Листом Департаменту від 06.05.2025 № 14.01-12/1271, позивачу надано відповідь щодо законодавчого врегулювання запитуваної ним інформації, зокрема про те, що для будівництва фортифікаційних споруд установлено, що на період воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, оформлення документів на право користування земельними ділянками, отримання містобудівних умов та обмежень не здійснюється.

Вважаючи своє право на інформацію порушеним, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що з боку ХОД(В)А не допущено жодних порушень положень Закону України «Про доступ до публічної інформації, а також прав позивача на інформацію, адже вищезазначеним листом Департаменту позивачу надано повну та обґрунтовану відповідь щодо запитуваної ним інформації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь- яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом; надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Отже надання інформації за запитом є різновидом забезпечення доступу до публічної інформації.

Статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у ст. 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками є суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про доступ до публічної інформації доступ до публічної інформації здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 2 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що у разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст. 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч. 5 ст. 19 цього Закону.

Наведений перелік є вичерпним.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до Положення про Департамент масових комунікацій та забезпечення доступу до публічної інформації Харківської обласної державної адміністрації (надалі Департамент), затвердженого розпорядженням голови Харківської обласної державної адміністрації від 26.06.2020 № 395, Департамент є структурним підрозділом Харківської обласної державної адміністрації, який відповідно до п.п. 15) п. 6 вказаного Положення забезпечує доступ до публічної інформації.

Отже, з боку ХОД(В)А не допущено жодних порушень положень Закону України «Про доступ до публічної інформації, а також прав позивача на інформацію, адже вищезазначеним листом Департаменту позивачу надано повну та обґрунтовану відповідь щодо запитуваної ним інформації. Висновки позивача про те, що йому відмовлено у запиті на інформацію від 01.05.2025 у зв`язку з ненаданням копії розпорядження голови обласної державної адміністрації начальника обласної військової адміністрації…, що й стало підставою та предметом даного позову є хибними, та такими, що суперечать положенням законодавства та фактичним обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що листом Департаменту від 06.05.2025 № 14.01-12/1271, позивачу надано вичерпну відповідь щодо законодавчого врегулювання запитуваної ним інформації, зокрема про те, що для будівництва фортифікаційних споруд установлено, що на період воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, оформлення документів на право користування земельними ділянками, отримання містобудівних умов та обмежень не здійснюється.

Також, позивачу надано роз`яснення, що військові інженерно-технічні та фортифікаційні споруди відносяться до сфери управління Міністерства оборони України та про подальше їх закріплення за балансоутримувачами (постанова Кабінету Міністрів України від 21.01.2025 № 60). Отже, відповідно до вищезазначених нормативно-правових актів, ХОД(В)А не зобов`язана видавати розпорядчі акти щодо визначення суб`єкта управління військовими інженерно-технічними та фортифікаційними спорудами, зокрема, побудованими на належних позивачу на праві власності земельних ділянках, оскільки не є розпорядником даної інформації.

Таким чином, беручи до уваги вищезазначені нормативно-правові акти та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивача було повністю поінформовано щодо запитуваної ним інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 року по справі № 520/11877/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 по справі № 520/11877/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді А.О. Бегунц В.Б. Русанова