Справа № 140/6487/25
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

23 вересня 2025 року ЛуцькСправа № 140/6487/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та клопотання представника позивача про поновлення строків звернення до суду в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підриємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) 11.06.2025 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.12.2024 № та №.

Ухвалою суду від 04.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.47).

22.07.2025 ГУ ДПС у Волинській області звернулося до суду із клопотанням про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем місячного строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Клопотання обгрунтоване тим, що позивачем використовувалась процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) податкових повідомлень-рішень від 20.12.2024 № та № безпосередньо до Державної податкової служби України (далі ДПС України).

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 11.03.2025 №6829/6/99-00-06-02-06 скаргу позивача залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін. 11.03.2025 ДПС України на адресу позивача, а саме: АДРЕСА_1 було надіслано рішення від 11.03. 2025 № 6829/6/99-00-06-03-02-06 про результати розгляду скарги рекомендованим листом «з повідомленням про вручення поштового відправлення», яке було вручено позивачу особисто 17.03.2025. Відтак позивач повинен був звернутись до суду у місячний строк від прийняття рішення за результатами закінчення процедури адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, тобто до 18.04.2025, однак позов був поданий до суду лише 11.06.2025 (з пропуском строку) без наведення поважних причин, які йому перешкодили звернутися вчасно. З наведених підстав представник відповідача просить клопотання задовольнити (а.с. 50-52).

У поданій заяві від 12.08.2025 про поновлення строку звернення до суду представник позивача заперечує щодо задоволення клопотання про залишення позову без розгляду, вважає його безпідставним та необґрунтованим, просить поновити строк звернення до суду. Звертає увагу суду на ту обставину, що представником відповідача не надано доказів належного вручення та отримання позивачем рішення за результатами розгляду скарги, саме 17.03.2025. З квитанції та повідомлення про вручення не вбачається відомостей про отримання листа позивачем, адже в графі «Розписка про одержання» відсутній підпис та прізвище отримувача та відсутні відомості про вкладення до листа. Вказує на те, що позивач не міг отримувати 17.03.2025 рішення про результати розгляду скарги, адже у вказаний період займався волонтерською діяльністю. Окрім того, відповідно до ч.4 ст.122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Таким чином, платник податків для захисту своїх прав, свобод і законних інтересів має право на звернення до суду з позовом про оскарження рішень в межах гарантованого процесуальним законом строку, встановленого ст. 122 КАС України (а.с. 145-147).

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Отже, право звернення до суду є невід`ємним особистим правом особи, чи правом суб`єкта владних повноважень, яке реалізовується в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи до суду з позовом.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Разом з тим, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду, процесуальної форми та порядку звернення.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Разом з цим, наведені норми встановлюють загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах, водночас, передбачаючи можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами. Таким іншим спеціальним законом у сфері податкових відносин є Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає порядок та строки оскарження податкових повідомлень-рішень.

Згідно із пунктами 56.1, 56.2 статті 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується (пункту 56.3. статті 56 ПК України).

Згідно із нормами пункту 56.19. статті 56 ПК України, у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Відповідно до пункту 56.17. статті 56 ПК України, процедура адміністративного оскарження закінчується:

днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у строк, передбачений абзацом першим пункту 56.3 цієї статті (підпункт 56.17.1.);

днем отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу про повне задоволення скарги (підпункт 56.17.2.);

днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику (підпункт 56.17.3.).

Суд зазначає, що норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України та має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Дана позиція узгоджується з відповідними висновками викладеними в постанові Верховного Суду у постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19.

Враховуючи вищевикладене суд вважає безпідставними та необгрунтованими посилання представника позивача відносно того, що позивач має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня порушення своїх прав та інтересів відповідно до ч.4 ст. 122 КАС України.

Водночас, суд зауважує, що строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

Представник позивача стверджує, що позивач ОСОБА_1 не отримував 17.03.2025 рішення ДПС України за результатами розгляду його скарги, оскільки у вказаний період займався волонтерською діяльністю.

Однак, суд критично ставиться до вказаних пояснень представника позивача, з огляду на наступне.

З матеріалів справи слідує, що Державною податковою службою України на адресу позивача - АДРЕСА_1 було надіслано рішення про результати розгляду скарги від 11.03.2025 № 6829/6/99-00-06-03-02-06 рекомендованим листом «з повідомленням про вручення поштового відправлення» за № 269 (а.с. 56-57).

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за №269 вбачається, що надіслані ДПС України документи вручено особисто ОСОБА_1 (а.с.59).

Зважаючи на вищевказане, оскільки фактичною датою отримання позивачем рішення ДПС України про результати розгляду скарги від 11.03.2025 № 6829/6/99-00-06-03-02-06 є 17.03.2025, а до суду з даним позовом ФОП ОСОБА_1 звернувся 11.06.2025 (а.с. 38), відтак, позивачем пропущений місячний строк звернення до суду з вимогою про скасування податкових повідомлень-рішень після застосування процедури адміністративного оскарження.

Представником позивача не наведено дійсно поважних причин, які перешкодили вчасно (до 18.04.2025) звернутися до суду з даним позовом.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд зауважує, що норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Водночас, згідно усталеної судової практики поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (аналогічний висновок висловлений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №140/1770/19).

Суд критично ставиться до пояснень представника позивача відносно того, що ФОП ОСОБА_1 не зміг своєчасно звернутись до суду у зв`язку із волонтерською діяльністю, оскільки, враховуючи періоди зазначені у довідці №01-08-2025/01 від 01.08.2025 (а.с. 150), позивачу ніщо об`єктивно не перешкоджало звернутись за захистом своїх прав до суду з 21.03.2025 по 15.04.2025.

На переконання суду, представник позивача не навів об`єктивних підстав, які унеможливили звернення до суду у встановлений законодавством строк на не зазначив існування будь-яких дійних перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав чи законних інтересів.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Наведені представником позивача причини пропущення строку на звернення до суду (волонтерська діяльність) не дають підстав для визнання їх поважними та поновлення строку звернення до суду, оскільки позивач мав об`єктивну можливість своєчасно звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів, однак цього не зробив.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Водночас, у випадку, коли позивачем не наведено обґрунтованих аргументів та переконливих доказів, які могли б свідчити про об`єктивну неможливість вчинення ним всіх необхідних і можливих дій щодо реалізації процесуальних прав у передбачені процесуальним законом строки, застосування судами передбачених законом наслідків пропущення строків звернення до суду, не є порушенням права особи на доступ до суду. Аналогічна правова позиція викладена у постанову Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №140/9165/23.

Додатково, суд звертає увагу при вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду і на практику Європейського суду з прав людини. У справах Стаббігс та інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії, суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не було дотримано строку звернення до суду без наявності на те поважних причин, що не залежали від волевиявлення особи, яка звертається до суду із позовом, та пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з пункому 8 частини четвертої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього кодексу.

Оскільки з вказаними позовними вимогами позивач звернувся до суду поза межами встановленого місячного строку, а в заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду не наведено поважних причин для його поновлення, суд вважає за необхідне залишити позов без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити ФОП ОСОБА_1 у поновленні строку звернення до суду в даній адміністративній справі.

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Т.М. Димарчук