Справа № 420/1085/24
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1085/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 21.12.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 21.12.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . У зв`язку з отриманням поранення під час виконання військових обов`язків, позивач проходить стаціонарне лікування за направленням військової частини НОМЕР_1 .

Матір позивача - ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи. Відповідно до висновку ЛКК № 110 від 20.12.2023р., у зв`язку з порушенням функцій організму внаслідок невиліковної хвороби, матір позивача потребує постійного стороннього догляду. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2

Позивач посилається на підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, під час воєнного стану, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Позивач вважає, що у зв`язку з наявністю матері з інвалідністю ІІ групи, він має право на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок», звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Відповідно до п. 233 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника. У зв`язку з вказаними обставинами, ОСОБА_1 мав намір звернутися до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби від 21.12.2023 (копія рапорту додається). У рапорті позивач просив:

« 1. Звільнити мене солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю матері з інвалідністю ІІ групи.

2. Особову справу прошу надіслати до ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Однак, командування військової частини НОМЕР_1 відмовилося приймати рапорт ОСОБА_1 і, як наслідок, поставити відмітку про його прийняття».

Позивач засобами поштового зв`язку на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 відправив вищевказаний рапорт до військової частини НОМЕР_1 .

Листом №15195 від 26.12.2023 ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив, що рапорт ОСОБА_1 від 21.12.2023 було направлено командиру військової частини НОМЕР_1 .

21.12.2023 позивачем засобами поштового зв`язку на адресу військової частини НОМЕР_1 було відправлено рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 21.12.2023 року. Рапорт позивача було вручено 29.12.2023 уповноваженій особі військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується роздруківкою з сайту поштового оператора.

Однак, до теперішнього часу рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 21.12.2023 командуванням військової частини НОМЕР_1 не розглянуто та відповіді не надано.

Позивач вважає, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 є протиправною, порушує його права та інтереси і тому, слугує підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді від 15.01.2024 року відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

05.02.2024р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.40-41), в якому відповідач вказав, що обставини та вимоги, викладені позивачем, відповідачем не визнаються в повному обсязі, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими та просив суд відмовити у задоволені позову.

Відповідач вказує, що до військової частини НОМЕР_1 від позивача дійсно надійшов рапорт щодо звільнення його з військової служби. Але, надані документи, які містять підставу для звільнення, не оформлені та не завірені належним чином, а саме: не завірені нотаріально, що не відповідає вимогам та критеріям порядку звільнення з військової служби.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом (а.с.13).

Позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.12.2023 року № 353 про зарахування до списків особового складу частини (а.с.45).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.01.2024 № 11 позивача, який перебуває на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманням поранення, до його повернення у військову частину увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , наказано утримувати в списках особового складу частини з 11.01.2024 (а.с.44).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.01.2024 № 23 солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 , стрільця-санітара 3 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти, вважати таким, що був переведений з 18.01.2024 року у Барську центральну районну лікарню міста Бар Вінницької області (а.с.43).

Перебуваючи на лікуванні, позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 21.12.2023 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.19-21, 28).

До рапорту про звільнення позивачем було додано копію паспорта позивача, копію свідоцтва про народження, копію паспорта матері позивача ОСОБА_2 , копію витягу з ЄДДР щодо ОСОБА_2 , копію довідки до Акта огляду МСЕК на ім`я ОСОБА_2 , копію висновку ЛКК щодо ОСОБА_2 .

Вказаний рапорт було вручено 29.12.2023 року уповноваженій особі військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується трекінгом поштової кореспонденції АТ «Укрпошта» та не заперечується відповідачем (а.с.29).

Згідно доданих до рапорта документів матір позивача - ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджує довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 839153 (а.с. 22).

Відповідно до висновку ЛКК № 110 від 20.12.2023р. КНП «Одеський обласний лікарсько-фізкультурний диспансер» ООР форми № 080-4/о (а.с. 23), у зв`язку з порушенням функцій організму внаслідок невиліковної хвороби, матір позивача потребує постійного стороннього догляду (а.с.23).

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.17)

Матеріалами справи підтверджено, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 21.12.2023 командуванням військової частини НОМЕР_1 не було розглянуто та відповіді позивачу не надано.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військову службу і військовий обов`язок» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

За частиною першою статті 2 цього Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ.

За цією правовою нормою військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (підпункт «г» пункту 2 частини четвертої статті 26).

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок», звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п. 233 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Наказом Міністра оборони України від 06.08.2024 року № 531, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 07 серпня 2024 р. за № 1214/42559, затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (далі Порядок № 531).

Зазначений наказ № 531 видано відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, з метою впорядкування та належної організації роботи з рапортами військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту.

Пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 531 передбачає, що непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.

Відповідно до п.4 розділу ІІІ Порядку № 531, якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.

Пунктом 9 розділу ІІІ Порядку № 531 унормовано, що розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Отже, порядок подання та розгляду рапортів військовослужбовців у ЗС України унормовано вказаним Порядком № 531.

Разом з тим, суд зауважує, що зазначений Порядок № 531 набрав чинності 08.08.2024 року, а отже не регулює спірні відносини між сторонами, які виникли у грудні 2023 року.

Тому до спірних відносин суд застосовує Закон України «Про звернення громадян», відповідно до ст.1 якого громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 20 вказаного Закону передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Як вбачається з відзиву відповідача на позов, станом на 29.01.2024 року рапорт позивача про звільнення по суті не був розглянутий командиром військової частини НОМЕР_1 . Як стверджує відповідач, позивачу телефоном повідомили про необхідність надання завірених нотаріально документів, доданих до рапорту.

Отже, судом встановлено, що у передбачений вказаним Законом 15-денний строк рапорт позивача не було вирішено, письмову відповідь позивачу з наведенням необхідних для розгляду рапорту документів не надано.

За таких обставин, суд доходить висновку про протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді рапорту позивача про звільнення з військової служби.

Тому з метою захисту порушених прав та інтересів позивача слід зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби від 21.12.2023 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню.

Від сплати судового збору позивач звільнений, доказів понесення інших судових витрат позивачем суду не надано, а тому судові витрати відповідно до ст.139 КАС України між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 21.12.2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 21.12.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів