Справа № 320/35709/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправною відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію державного службовця № 1000-0202-8/115252 від 01.08.2023 року ГУ ПФУ у Київській області;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області перевести позивача з 26.06.2023 року на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 року №889-VIІ «Про державну службу», зарахувавши період роботи в органах державної податкової служби з 16.06.1994 року по 05.06.2023 року включно з урахуванням двох довідок про складові заробітної плати від 12.06.2023 року за №10-36-10-02/86 та №10-36-10-02/87, виданих Головним управлінням ДПС у Київській області.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:

Визнано протиправною та скасовано відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію державного службовця, №1000-0202-8/115252 від 01.08.2023 року ГУ ПФУ у Київській області.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби, що дає право на призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу», періоди роботи в органах державної податкової служби з 16.06.1994 р. по 05.06.2023 р. з урахуванням двох довідок про складові заробітної плати від 12.06.2023 року за №10-36-10-02/86 та №10-36-10-02/87, виданих Головним управлінням ДПС у Київській області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та залишити позов без розгляду. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги наголошує, що спірне рішення пенсійного органу прийнято не Головним управління Пенсійного фонду України у Київській області, а Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві за принципом екстериторіальності, що не було встановлено судом першої інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Після надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

26 червня 2023 року позивач звернулась із заявою та доданими документами щодо розгляду питання про перехід з пенсії по віку на пенсію державного службовця.

Листом №1000-0202-8/115252 від 01.08.2023 року ГУ ПФУ у Київській області відповідач повідомив позивача про те, що за принципом екстериторіальності заява ОСОБА_1 від 26.03.2023 з доданими документами розглядалась ГУ ПФУ в м. Києві. За результатами розгляду рішеннями ГУ ПФУ в м. Києві від 03.07.2023 № 33 та 01.08.2023 № 53 було відмовлено в переведенні на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу».

Вважаючи відмову в переведенні на пенсію державного службовця протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що періоди роботи позивача з 16.06.1994 р. по 05.06.2023 р. (із урахуванням представленої позивачем довідки) зараховуються до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України № 3723-ХІІ від 16.12.1993р. «Про державну службу». Звідси, відповідач не довів правомірності своєї відмови у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України №889-VIII від 10.12.2015р. «Про державну службу»

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав визнати протиправною та скасувати відмову ГУ ПФУ у Київській обл., яка викладена у листі №1000-0202-8/115252 від 01.08.2023 р., та зобов`язати ГУ ПФУ у Київській обл. зарахувати позивачу до стажу державної служби, що дає право на призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу», періоди роботи в органах державної податкової служби з 16.06.1994 р. по 05.06.2023 р..

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приписами частини третьої статті 48 КАС України визначено, що у разі якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (частина 4 статті 48 КАС України).

Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 160/12574/20 вказано, що належним є Відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність Відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним Відповідачем є особа, яка не повинна і не може відповідати за пред`явленим позовом. У разі якщо за змістом норми матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою Позивача, учасником спірних відносин та зобов`язаною особою є інша, ніж особа, до якої пред`явлено позов, підстави для задоволення позову відсутні.

Разом з тим, колегією суддів Верховного Суду зазначено, що Позивач не завжди спроможний правильно визначити Відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, Позивач зазначає Відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи вона може заявити клопотання про заміну неналежного Відповідача належним. У такому випадку суд з метою забезпечення захисту порушеного (оспорюваного, невизнаного) права особи повинен замінити неналежного Відповідача належним або залучити до участі у справі Співвідповідача, однак на це потрібна згода Позивача. При цьому, заміна Відповідача може відбутися за клопотанням не лише Позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого Відповідача, або навіть за ініціативою суду. Після заміни Сторони, залучення другого Відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна Відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції

Отже визначення Відповідачів, предмета та підстав спору є правом Позивача. Натомість, встановлення належності Відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності Відповідачів та їх заміна у разі необхідності, або залучення Співвідповідачів.

Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що суд не може відмовляти у задоволенні позову з підстав неналежності Відповідача, не обговоривши попередньо це питання зі Сторонами. З`ясувавши, хто є належним Відповідачем у справі, суд повинен вирішити питання про залучення до участі у справі належного Відповідача чи Співвідповідача. Такий обов`язок суду випливає зі змісту статті 52 КАС України.

Як було встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

26 червня 2023 року позивач звернулась із заявою та доданими документами щодо розгляду питання про перехід з пенсії по віку на пенсію державного службовця.

Листом №1000-0202-8/115252 від 01.08.2023 року ГУ ПФУ у Київській області відповідач повідомив позивача про те, що за принципом екстериторіальності заява ОСОБА_1 від 26.03.2023 з доданими документами розглядалась ГУ ПФУ в м. Києві. За результатами розгляду рішеннями ГУ ПФУ в м. Києві від 03.07.2023 № 33 та 01.08.2023 № 53 було відмовлено в переведенні на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу».

Відповідно до п. 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.

Згідно з п.п. 4.2, 4.3 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.10 Порядку № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Отже, чинним законодавством України встановлена можливість подання відповідної заяви про призначення (перерахунок) пенсії до територіального органу Пенсійного фонду України та визначено екстериторіальний принцип обробки заяв.

Позивач звернувся із заявою про перехід на інший вид пенсії за місцем її обліку до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Разом з тим, як зазначено відповідачем у цій справі та підтверджується матеріалами справи, за принципом екстериторіальності заява ОСОБА_1 від 26.03.2023 з доданими документами розглядалась ГУ ПФУ в м. Києві. За результатами розгляду рішеннями ГУ ПФУ в м. Києві від 03.07.2023 № 33 та 01.08.2023 № 53 було відмовлено в переведенні на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу».

Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області лише прийнято від Позивача документи, в той час як відмова у переведенні на інший вид пенсії, яка є предметом оскарження, прийнята іншим органом - Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

При цьому, як вбачається з поданого до суду першої інстанції Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області відзиву на позовну заяву, пенсійний орган наголошовував, що рішення про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу» приймало ГУ ПФУ в м. Києві, а не ГУ ПФУ у Київській області.

Проте, матеріали даної адміністративної справи не містять жодних доказів того, що суд першої інстанції врахував вищевикладене, встановив обставини того, ким було прийнято спірне рішення та залучив Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, як співвідповідача.

Також суд звертає увагу на вже зазначені вище положення п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, які свідчать про те, що з урахуванням принципу екстериторіальності призначення пенсії у випадку скасування судом рішення про відмову в її призначенні/переведенні має здійснюватися саме тим територіальним органом Пенсійного фонду України, якого було уповноважено розглядати подану особою заяву вперше. До компетенції ж органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи (у спірному випадку ГУ ПФУ у Київській області) належить здійснення виплати пенсії після її призначення органом, який розглядає відповідну заяву.

Відтак, у спірному випадку і обов`язок щодо призначення позивачу пенсії/зарахування стажу для її призначення має бути покладено саме на орган, який прийняв протиправне рішення про відмову у такому призначенні.

У свою чергу, у межах цього спору ГУ ПФУ у Київській області виконало виключно 2 функції: прийняло документи та повідомило про результати їх розгляду ГУ ПФУ в м. Києві, що свідчить про те, що жодних рішень владно-розпорядчого характеру, які б призводили до зміни чи встановлення прав та обов`язків позивача, ГУ ПФУ у Київській області не приймалось.

Аналогічна за змістом правова позиція щодо визначення територіального органу Пенсійного фонду України, на якого необхідно покладати обов`язок із вчинення дій після скасування його рішення про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії, висловлена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.

Однак, в порушення норм процесуального права, суб`єктний склад учасників цієї справи залишився таким, яким його визначив Позивач, відповідачем визначено лише ГУ ПФУ в Київській області.

Ураховуючи принцип офіційного з`ясування обставин справи, суд першої інстанції мав би самостійно замінити Відповідача (частина третя статті 48 КАС України) чи залучити другого співвідповідача (частина четверта статті 48 КАС України), якщо для цього є підстави, чого ним зроблено не було.

Разом з тим, за правилами ч. 7 ст. 48 КАС України заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що заміна первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції. Іншого процесуальним законодавством не передбачено.

Відтак, суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, як було підкреслено вище, позбавлений можливості виправити наведену помилку, а тому приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з підстав, що він заявлений до неналежного відповідача.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне наголосити на тому, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.

Аналогічний за змістом правовий висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №336/2138/17 (2-а/336/223/2017), від 26.06.2019 у справі №303/3794/17, від 09.08.2019 у справі №821/2089/17, від 09.10.2019 у справі №456/2935/15-а, від 30.09.2019 року у справі №819/940/18 та від 31.10.2019 у справі №826/17241/16.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини звернення ОСОБА_1 до суду із позовом до неналежного відповідача, що було залишено поза увагою Київського окружного адміністративного суду та мало своїм наслідком розгляд справи по суті без урахування належного суб`єктного складу сторін, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга в її прохальній частині про залишення позову без розгляду не підлягає задоволенню, позаяк звернення вимог до неналежного відповідача є підставою для відмови в їх задоволенні, а не залишення позову без розгляду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню (оскільки відповідач просив скасувати рішення та залишити позов без розгляду), а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна