Справа № 380/25070/24
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 рокусправа № 380/25070/24
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошового забезпечення за останньою займаною посадою у період з 01.12.2023 по 15.07.2024;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошове забезпечення за останньою займаною посадою за період з 01.12.2023 по 15.07.2024;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 № 168 за період з 01.10.2023 по 15.07.2024 у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з розрахунку 100 000 гривень на місяць, пропорційно часу перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022р. № 168 за період з 01.10.2023 по 15.07.2024 у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з розрахунку 100 000 гривень на місяць, пропорційно часу перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 05.04.2022 капітан ОСОБА_1 при виконанні польотного бойового завдання був збитий засобами ППО противника та отримав травму. Зокрема, вертоліт Мі-8 б/н 652 під командуванням полковника ОСОБА_2 в складі льотчика-штурмана лейтенанта ОСОБА_3 та бортового авіаційного техніка капітана ОСОБА_1 був збитий поблизу населеного пункту Новоселівка Гуляйпільського району Запорізької області. Після падіння вертольоту ОСОБА_1 був захоплений у полон представниками силових структур та збройних сил російської федерації. 10.04.2022 йому виконане оперативне втручання. 21.04.2022 за результатами обміну полоненими ОСОБА_1 евакуйований до КНП Міська лікарня № 9 Запорізької міської ради, м. Запоріжжя, у якій до 25.04.2022 перебував на стаціонарному лікуванні. На підставі службового розслідування, проведеного у Військовій частині НОМЕР_1 , командиром військової частини 24.05.2022 видано довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за № 94/588, якою визначено, що кататравма отримана позивачем під час виконання бойового польотного завдання. З 27.05.2022 по теперішній час позивач перебуває в Республіці Болгарія, де проходить багатоетапне лікування в лікарняних закладах.

Позивач вказує, що за час лікування в період з жовтня 2023 року по 15.07.2024 відповідачем у порушення вимог чинного законодавства не нараховувалась та не виплачувалась капітану ОСОБА_1 додаткова винагорода, збільшена до 100000 грн. у розрахунку на місяць, відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, що й зумовило звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 23.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Сторони належним чином повідомлялися про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач 10.01.2025 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що військовослужбовцям, які перебувають на лікуванні у зв`язку з пораненням більше 4 місяців, та яким таке перебування рішенням командира військової частини не продовжено (у зв`язку з ненадходженням із лікарняного закладу або ВЛК довідки ВЛК про продовження тривалого лікування військовослужбовця), виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень не здійснюється. Позивачу призупинено нарахування та виплату додаткової винагороди з 01.10.2023 у зв`язку з відсутністю висновку військово-лікарської комісії про продовження тривалого лікування для прийняття командиром військової частини рішення про виплату позивачу грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах.

Крім цього зазначає, що на підставі доповідної записки начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2023 №117/9360 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ (по стройовій частині) від 31.12.2023 № 404, яким з метою недопущення нанесення збитків державному бюджету України та у зв`язку з тим, що термін перебування на лікуванні становив 1 рік та 3 місяці, що перевищило максимальні строки перебування на лікуванні, прийнято рішення про виплату грошового забезпечення капітану ОСОБА_1 в розмірі лише окладу за військове звання та надбавки за вислуги років. В подальшому, на підставі доповідної записки начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2024 №120/5922 та довідки ВЛК ВМКЦ ЗР від 16.07.2024 №5971, починаючи з 16.07.2024 капітану ОСОБА_1 відновлено виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди на період дії воєнного стану у повному обсязі. Вважає, що в/ч НОМЕР_1 не було вчинено протиправної бездіяльності, якою були б порушені права, свободи або законні інтереси позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Під час виконання польотного бойового завдання 05.04.2022 вертоліт Мі-8 б/н652 під командуванням полковника ОСОБА_2 в складі льотчика-штурмана лейтенанта ОСОБА_3 та бортового авіаційного техніка капітана ОСОБА_1 був збитий поблизу населеного пункту Новоселівка Гуляйпільського району Запорізької області засобами ППО противника, у зв`язку з чим капітан ОСОБА_1 отримав травму.

Після падіння вертольоту ОСОБА_1 був захоплений у полон представниками силових структур та збройних сил російської федерації. 10.04.2022 йому виконане оперативне втручання. 21.04.2022 за результатами обміну полоненими ОСОБА_1 евакуйований до КНП «Міська лікарня № 9» Запорізької міської ради, м. Запоріжжя, у якій до 25.04.2022 перебував на стаціонарному лікуванні.

На підставі службового розслідування, проведеного у Військовій частині НОМЕР_1 , командиром військової частини 24.05.2022 видано довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за № 94/588, якою визначено, що кататравма отримана позивачем під час виконання бойового польотного завдання.

Після отриманого поранення позивач перебував на стаціонарному лікуванні: з 25.04.2022 по 25.05.2022 у Військово-медичному клінічному центрі Східного регіону (м. Дніпро), Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону (м. Львів), Львівському обласному госпіталі ветеранів війни та репресованих ім. Ю. Липи (м. Львів-Винники).

Госпітальною ВЛК хірургічного профілю КНП ЛОР Львівського обласного госпіталю ветераніввійни та репресованих ім. Ю.Липи 25.05.2022 проведеномедичний огляд ОСОБА_1 , за результатами якого складено довідку ВЛК №148, якою визначено ,що травма військовослужбовця пов`язана із захистом Батьківщини, на підставі ст.81 графи ІІІ Розладу хвороб, потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №211 від 26.05.2022 та на підставі висновку ВЛК №148 від 25.05.2022 позивач 26.05.2022 вибув у відпустку на лікування до Університетської багатопрофільної лікарні активного лікування та швидкої медицини «Н.І. Пірогова» м. Софія, Республіка Болгарія, де проходить лікування по теперішній час.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.07.2022 №263 капітан ОСОБА_1 зарахований в розпорядження Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України з утриманням у списках та на забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з висновком начальника Відділення ортопедичної реконструктивної хірургії верхньої та нижньої кінцівок Першої клініки ортопедії та травматології Університетської багатопрофільної лікарні активного лікування та швидкої медицини «Н.І.Пирогова», зазначеного у Поетапному епікризі від 13.06.2024, ОСОБА_1 рекомендовано продовжити реабілітацію.

Військово-лікарською комісією клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (м.Львів) 16.07.2024 проведено черговий медичний огляд позивача, за результатами якого визначено, що його травма пов`язана із захистом Батьківщини, за ступенем тяжкості відноситься до важких, а позивач потребує подальшого тривалого лікування.

На підставі доповідної записки начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2023 №117/9360 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.12.2023 № 404 вирішено проводити виплату грошового забезпечення капітану ОСОБА_1 лише в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років.

В подальшому, на підставі доповідної записки начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2024 №120/5922 та довідки ВЛК ВМКЦ ЗР від 16.07.2024 №5971, починаючи з 16 липня 2024 року до 04 жовтня 2024 року капітану ОСОБА_1 відновлено виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди на період дії воєнного стану.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 297 від 05.10.2024 позивачу з 05.10.2024 виплачується грошове забезпечення у розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Згідно з довідкою щодо нарахованого грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, додаткової винагороди ОСОБА_1 , позивачу в період з жовтня 2023 року по липень 2024 року не нараховувалася та не виплачувалася додаткова винагорода в розмірі до 100000,00 грн. Також, в період з грудня 2023 року по липень 2024 року позивачу нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення лише у розмірі окладу за військове звання та надбавки за вислугу років.

Таким чином матеріалами справи підтверджується, що з 01.10.2023 ОСОБА_1 призупинено нарахування та виплату додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000,00 грн. З грудня 2023 року по липень 2024 року позивачу нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення лише у розмірі окладу за військове звання та надбавки за вислугу років.

Вказані обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Позивач, не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та невиплати у повному розмірі грошового забезпечення та збільшеної винагороди до 100 000 грн відповідно до положень постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року, звернувся до суду з вказаним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону №2232-XII визначено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Положеннями статті 3 Закону №2232-XII передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до підпункту а) пункту 1 статті 9-2 Закону №2011-ХІІ на період дії воєнного стану (особливого періоду): військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 11 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Якщо відповідно до медичних документів закладу охорони здоров`я іноземної держави, до якого військовослужбовця направлено в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду з метою визначення потреби у тривалому лікуванні, такий огляд проводиться дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України.

Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №4 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову №168.

Пунктом 1 вказаної постанови установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

У відповідності до абзацу 4 пункту 1-2 Постанови КМУ №168 (в редакції станом на час проходження позивачем лікування та реабілітації) до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у пункті 1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі - Порядок №260).

Відповідно до абзаців другого та третього пункту 9 розділу І Порядку №260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку військово-лікарської комісії, рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави суду дійти висновку, що грошове забезпечення військовослужбовцям, які перебувають на лікуванні у лікарняних закладах виплачується в повному обсязі протягом чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні. Підставою для виплати військовослужбовцю грошового забезпечення після чотирьох місяців перебування на лікуванні в лікарняних закладах є висновок військово-лікарської комісії та рішення командира військової частини про продовження перебування на лікуванні.

Відповідно до пункту 6.13 глави 6 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення про військово-лікарську експертизу), загальний час безперервного перебування військовослужбовців у закладах охорони здоров`я (установах), у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою та/або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати дванадцять місяців поспіль. Не пізніше закінчення строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я (установах), у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою та/або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовці підлягають медичному огляду ВЛК з метою визначення придатності до військової служби.

У разі визнання військовослужбовця ВЛК непридатним до військової служби, документи про його звільнення з військової служби можуть бути надіслані посадовій особі, яка видає наказ про звільнення, до виписки військовослужбовця із закладу охорони здоров`я (установи).

Медичний огляд ВЛК з метою визначення потреби у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування.

У разі направлення військовослужбовців на лікування за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, безперервним перебуванням на лікуванні за кордоном вважається період надання медичних послуг в закладах охорони здоров`я іноземних держав, включаючи час переміщення з одного закладу охорони здоров`я до іншого та час очікування між плановими етапами лікування, реабілітації, протезування.

Після повернення із лікування з-за кордону військовослужбовці підлягають медичному огляду ВЛК закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України для визначення придатності до військової служби або потреби у тривалому лікуванні, за рішенням керівника закладу охорони здоров`я (установи) або інших осіб, визначених абзацом першим пункту 6.1 глави 6 цього розділу.

З метою визначення потреби (відсутності потреби) у продовженні тривалого лікування військовослужбовців за кордоном, медичний огляд може проводитися дистанційно, гарнізонними ВЛК НВМКЦ «ГВКГ», ВМКЦ регіонів за направленням командирів військових частин за місцем їх служби або посадових осіб, у розпорядженні яких перебувають військовослужбовці. У таких випадках до ВЛК разом з направленням на медичний огляд подаються медичні документи військовослужбовця (документи, що підтверджують направлення на лікування за кордон, виписки із медичних карт стаціонарного хворого, консультативні висновки лікарів-спеціалістів, результати додаткових методів досліджень, довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), медичні документи іноземних закладів охорони здоров`я (завірені в установленому законодавством порядку копії, перекладені українською мовою) та військово-облікові документи (довідки про проходження військової служби, у тому числі за кордоном, про безпосередню участь у бойових діях тощо).

Постанова ВЛК про продовження тривалого лікування оформляється довідкою ВЛК, затвердженню штатною ВЛК не підлягає та направляється посадовій особі, яка видала направлення на медичний огляд.

Таким чином, військовослужбовцям, які перебувають на лікуванні у зв`язку з пораненням більше чотирьох місяців та яким таке перебування рішенням командира військової частини не продовжено (у зв`язку з ненадходженням із лікарняного закладу або ВЛК довідки ВЛК про продовження тривалого лікування військовослужбовця), виплата грошового забезпечення та додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень не здійснюється.

Такий висновок відповідає окремому дорученню Міністра оборони України №3740/уд від 28.06.2024 та Роз`ясненню Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України №220/13/7190 від 23.08.2024.

Відтак, відповідно до Постанови №168, позивач не підлягав включенню до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень, з огляду на відсутність передбаченого п. 11 ст. 10-1 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» висновку військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні.

Крім того, суд враховує ту обставину, що позивачем не оскаржується наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.12.2023 №404, на підставі якого позивачу встановлено виплату грошового забезпечення лише в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Отже, позивачу з 01.10.2023 призупинено нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі до 100000 гривень, а з грудня 2023 року грошового забезпечення в повному розмірі (премії, посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби) з урахуванням вказаних вище норм законодавства, у зв`язку з відсутністю висновку військово-лікарської комісії про продовження тривалого лікування для прийняття командиром військової частини рішення про виплату позивачу грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах.

Суд звертає увагу, що згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 16.07.2024 №5971 позивач потребує тривалого лікування.

У зв`язку з тим, що позивач потребував тривалого лікування, на підставі доповідної записки начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2024 №120/5922 та довідки ВЛК ВМКЦ ЗР від 16.07.2024 №5971, починаючи з 16.07.2024 капітану ОСОБА_1 відновлено виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди на період дії воєнного стану.

Верховний Суд у постанові від 16.05.2024 у справі № 520/16191/23 зауважив, що повноваження командира військової частини щодо видання наказу про продовження виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні та перебування у відпустці за станом здоров`я не передбачають можливості діяти за власним розсудом, оскільки питання наявності/відсутності медичних показань для перебування військовослужбовця у відповідній відпустці належить до компетенції, зокрема, ВЛК.

Враховуючи викладене суд вважає, що в/ч НОМЕР_1 не було вчинено протиправних дій чи бездіяльності, якими були б порушені права, свободи або законні інтереси позивача.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (параграф 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки жодного правового значення для правильного вирішення справи не мають.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

У відповідності до вимог ст.139 КАС України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 241-246, 250, 255, 293, 295, КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан