Справа № 420/1867/25
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/1867/25

Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Пенсійного фонду України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

21 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 09.01.2025 року за № 13 про відмову перерахувати пенсію за його зверненням, як судді у відставці (перехід із закону на закон), з пенсії за віком на грошове довічне утримання судді у відставці відповідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Пенсійний фонд України зарахувати йому до стажу, який дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді періоди роботи на посадах судді, що дає право на відставку:

половина строку навчання за денною формою в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова (з 1 вересня 1981 року до 30 червня 1986 рік), а саме - 2 роки 5 місяців;

період проходження строкової військової служби із 9 травня 1978 року до 9 травня 1980 року - 2 роки;

три роки роботи в галузі права, а саме три роки з періоду роботи з 07.07.1994 по 01.06.1998 на посаді юрисконсульта 1-ї категорії відділення Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» в місті Роздільна Одеської області;

- призначити з 13.12.2024 року судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 58 відсотків суддівської винагороди, виходячи зі стажу судді 24 повних роки та здійснити виплати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Вищої ради правосуддя України № 3623/0/15-24 від 12.12.2024 року його звільнено з посади судді Роздільнянського районного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку. Станом на дату ухвалення рішення ВРП загальний стаж роботи судді, якій дає право на відставку, становить 24 роки 11 місяців 10 днів, однак пенсійний орган безпідставно зараховує лише 17 повних років стажу, що є недостатнім для призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідачі заперечували проти задоволення позову, зазначаючи, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області за принципом екстериторіальності прийнято рішенням від 09.01.2025 №13, яким відмовлено позивачу у переході з пенсії за Законом № 1058 на довічне грошове утримання судді у відставці. Так, пенсійними органами наголошено, що у ОСОБА_1 відсутній необхідний стаж судді - 20 років для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 09.01.2025 року за № 13 про відмову у перерахунку пенсії стосовно ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді періоди роботи на посадах судді, що дає право на відставку:

- половину строку навчання за денною формою в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова (з 1 вересня 1981 року до 30 червня 1986 рік), - 2 роки 5 місяців.

- період проходження строкової військової служби із 9 травня 1978 року до 9 травня 1980 року - 2 роки.

- три роки роботи в галузі права, а саме три роки з періоду роботи з 07.07.1994 по 01.06.1998 на посаді юрисконсульта 1-ї категорії відділення Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» в місті Роздільна Одеської області.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та здійснити виплату з 13.12.2024 року судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 58 відсотків суддівської винагороди, виходячи зі стажу судді 24 повних роки, з урахуванням здійснених виплат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ГУ ПФУ у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що обов`язок із зарахування до стажу, призначення та виплати довічного грошового утримання залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем звернення позивача із заявою, де позивач перебуватиме на обліку, тобто у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Крім того, апелянт наголосив, що положеннями Закону України «Про статус суддів», що діяв на момент призначення позивача на посаду судді, не передбачено зарахування до стажу на посаді судді трьох років роботи в галузі права, що давали право на призначення на посаду судді, як і навчання у вищих юридичних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 рішенням Вищої ради правосуддя від 12.12.2024 року № 362310/25-24 звільнений з посади судді Роздільнянського районного суду Одеської області у зв`язку з подання заяви про відставку.

Згідно рішення ВРП, станом на 12 грудня 2024 року стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить 17 років 6 місяців 10 днів. За результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення в судді Панчука А.І. відповідного стажу для звільнення у відставку, а саме: актів про призначення, обрання на посаду судді, копій трудової книжки, диплома, додатка до диплома, архівної довідки Одеського національного університету імені І.І. Мечникова, військового квитка, установлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню: строк роботи на посаді судді - 17 років 6 місяців 10 днів; половина строку навчання за денною формою в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова - 2 роки 5 місяців; період проходження строкової військової служби - 2 роки; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), наявність якого відповідно до вимог закону надавала право для призначення на посаду судді, - 3 роки.

ВРП виснувала, що станом на дату ухвалення рішення (12 грудня 2024 року) загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає йому право на відставку, становить 24 роки 11 місяців 10 днів.

Відповідно до наданого Роздільнянським районним судом Одеської області розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у відставці становить 36 років 09 місяців, із них: строкова військова служба - 09.05.1978-09.05.1980 2 роки; навчання за денною формою в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова 01.09.1981 30.06.1986 4 роки 10 місяців; юристконсульт Роздільнянського заводу кузнечно-пресового збору- 29.07.1986 11.12.1991 5 років 4 місяці 13 днів; юрист АТ КГ «Колос» - 23.12.1991 01.03.1993 1 рік 2 місяці 7 днів; юристконсульт Роздільнянського заводу КПО 01.03.1993 30.06.1994 1 рік 4 місяці; юристконсульт 1-ї категорії відділення АКАПБ «Україна» в м. Роздільна Одеської області -07.07.1994-01.06.1998 3 роки 10 місяців 26 днів; суддя Роздільнянського районного суду Одеської області 14.06.2007 12.12.2024 17 років 6 місяців 10 днів.

Позивач перебуває на пенсійному обліку Головного управління ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону № 1058.

03 січня 2025 року позивач звернувся до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою за призначенням/перерахунком пенсії, в якій просив здійснити перехід на пенсію за іншим Законом (щомісячне довічне грошове утримання).

Рішенням Головного управління ПФУ в Вінницькій області від 09.01.2025 року № 13, за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у переведенні з пенсії за віком на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку з відсутністю 20 років стажу судді, що передбачено чинним законодавством.

Вважаючи протиправною відмову пенсійного органу у призначенні довідного грошового утримання судді у відставці, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір стажу позивача визначено саме рішенням Вищої ради правосуддя, вказаний стаж є незмінним та становить повних 24 роки, а тому позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 58% суддівської винагороди.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 року (далі - Закон №1402-VIІІ).

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Вказана правова позиція неодноразово застосовувалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 09.11.2018 у справі № 243/4794/17, від 11.12.2018 у справі № 522/5168/17, від 30.01.2020 у справі № 592/3694/17, від 23.09.2021 у справі № 620/1944/20, від 24.10.2024 року у справі № 420/10628/21.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, при звільнення ОСОБА_1 ВРП визначило стаж роботи, який дає йому право на відставку повних 24 роки, що відповідно до приписів ст. 142 Закону №1402-VІІІ дає йому право на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 58%.

Щодо доводів ГУ ПФУ у Вінницькій області стосовно того, що воно лише розглядало заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності, а зараховувати стаж періоди до стажу судді та призначати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці повинно ГУ ПФУ в Одеській області, колегія суддів враховує вже сталу правову позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, в постанові по справі № 240/505/24 від 19 травня 2025 року, відповідно до якої дії зобов`язального характеру щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав заяву.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, від 09.07.2024 у справі № 240/16372/23 тощо.

Тому зарахування стажу роботи до стажу судді має вчинити ГУ ПФУ у Вінницькій області, що розглядав заяву ОСОБА_1 , про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги пенсійного органу суперечать сталим правовим позиціям Верховного Суду.

Надаючи правову оцінку доводам пенсійного органу в частині дискреційності повноважень пенсійного органу у межах спірних правовідносин, колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями ст. 2 Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 року № 2073-IX (далі - Закон №2073-IX) визначено, що дискреційне повноваження - повноваження, надане адміністративному органу законом, обирати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.

Частиною 3 статті 6 Закону №2073-IX визначено, що здійснення адміністративним органом дискреційного повноваження вважається законним у разі дотримання таких умов: дискреційне повноваження передбачено законом; дискреційне повноваження здійснюється у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законом; правомірний вибір здійснено адміністративним органом для досягнення мети, з якою йому надано дискреційне повноваження, і відповідає принципам адміністративної процедури, визначеним цим Законом; вибір рішення адміністративного органу здійснюється без відступлення від попередніх рішень, прийнятих тим самим адміністративним органом в однакових чи подібних справах, крім обґрунтованих випадків.

Приписами частини четвертої статті 245 КАС України передбачено, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позиція Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 245 КАС України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 04 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19 та від 13 жовтня 2022 року у справі №380/13558/21.

Також, колегія суддів враховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 806/965/17 та від 27 вересня 2021 року у справі №380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Таким чином, у випадку коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію, чим спростовуються доводи апелянтів у цій частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та здійснити виплату з 13.12.2024 року судді у відставці ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 58 відсотків суддівської винагороди, виходячи зі стажу судді 24 повних роки, з урахуванням здійснених виплат.

Оскільки ОСОБА_1 не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів не надає оцінку рішенню Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року в цій частині.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 24 січня 2025 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України

Керуючись ст.ст.308,311, 312, 315,316,321,328 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко