Справа № 161/19636/25
Суддя: Філюк Т. М.
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/343/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд в складі:

головуючого-судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Романюк М.М.

перекладача Марченко Т.М.

представника позивача Мельничук Т.С.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Фурман Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовомУправління Державної міграційної служби України у Волинській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання громадянина з метою забезпечення примусового видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В :

24 вересня 2025 року Управління Державної міграційної служби України у Волинській області в особі начальника Войцешука І. звернулося в суд з адміністративним позовом до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання громадянина з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Свої вимоги мотивує тим, що 24.09.2025 працівниками Управління стратегічних розслідувань Департаменту у Волинській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України виявлений та в подальшому доставлений до Управління Державної міграційної служби у Волинській області громадянин російської федерації ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою перевірки факту законності перебування на території України. Останній порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: проживав без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України на визначений строк та не виконав рішення про примусове повернення за межі території України. Громадянин росії, ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 документований національним паспортом громадянина росії № НОМЕР_1 виданим 23.08.2017 терміном дії до 23.08.2022 року. Враховуючи, що ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на території України незаконно, рішення про примусове повернення від 20.01.2023 року останнім не виконано, процедура добровільного повернення стосовно нього бути застосована не може.

Оскільки відповідач перебуває на території України незаконно, у останнього відсутні будь-які чинні дозвільні документи, статус біженця або ж особи, яка потребує додаткового захисту також немає, представник позивача просить постановити рішення про затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги не визнав та заперечував щодо задоволення позову, вказував, що посвідка на тимчасове проживання на території України закінчилась у 2022 році та можливості її продовжити не було.На території України проживає його родина, а тому не хоче покидати територію України.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримувала пояснення. надену відповідачем у судовому засіданні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 289 КАС України передбачено, що підставами для застосування судом за позовом відповідного компетентного органу такого заходу як затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України може бути наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

У відповідності до положень п.1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, п.1 та п. 5 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, в сукупності з нормами ст. 289 КАС України, клопотання про затримання щодо іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі. В такому випадку клопотання про затримання розглядається судом в рамках розгляду справи про примусове видворення та вирішується в одному провадженні.

Судом з`ясовано, що громадянин росії, ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 документований національним паспортом громадянина росії № НОМЕР_1 виданим 23.08.2017 терміном дії до 23.08.2022 року.

Оскільки, дипломатичні відносини між Україною та Росією розірвані, діяльність посольства та консульських установ держави-агресора на території України припинена, представлення інтересів рф дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється, що унеможливлює надання органами дипломатичної служби України будь-якого сприяння у підтвердженні особи і документуванні громадян країни-агресора.

З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2023 року Любомльським відділом УДМС у Волинській області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, відповідач зобов`язався покинути територію України не пізніше 18.02.2023 року.

Крім того, 01 липня 2024 року начальником ВОЗНМРВ УДМС України у Волинській області було прийнято рішення про примусове видворення громадянина росії ОСОБА_1 (а.с. 16-18).

В судовому засіданні встановлено, що відповідачем рішення про примусове повернення до суду не оскаржувалось, однак і не було виконано без поважних на те причин.

24.09.2025 уповноваженими працівниками УДМС у Волинській області повторно виявлено та затримано громадянина російської федерації ОСОБА_1 , про що складено протокол про адміністративне затримання за частиною другою статті 203 КУпАП (а.с. 22).

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлюєЗакон України від 22 вересня 2011 року №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»(далі - Закон №3773-VI).

У відповідності до п. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці або особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства, відсутній договір про реадмісію.

У відповідності до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3ст. 9 вказаного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно п. 5 вказаного Типового положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.

Підстав для застосування щодо відповідача положень Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» в судовому засіданні не встановлено.

Водночас, іноземець та особа без громадянства, можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, визначеному ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 13 Закону України «Про імміграцію».

Згідно ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може, на підставі винесеної за його позовом постанови суду, примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк, без поважних причин, рішення про примусове повернення, або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Стаття 289 КАС України визначає особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства.

Частиною першою та другою вказаної статті встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

За приписами частин одинадцятої та тринадцятої статті 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У відповідності до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ливада проти України» (від 26 червня 2014 року) проголошуючи право на свободу, пунктстатті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободмає на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 6 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, суд приходить до висновку, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п`ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

Зважаючи на те, що громадянин рф ОСОБА_1 добровільно не виконав рішення про примусове повернення до країни походження, у нього відсутні документи, які б підтверджували законне перебування на території України або ж надавали б таке право, із заявою про надання статусу біженця, останній не подавав, а тому є всі підстави вважати, що останній може ухилятися від виконання рішення суду про його видворення.

Таким чином, існують ризики, що відповідач може ухилятися від примусового видворення за межі України, отже, його затримання з метою повернення до країни громадянської належності, не буде суперечити п. п. «f» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Передбачених законом підстав для передачі відповідача на поруки або внесення ним застави, як засобу забезпечення виконання рішення про примусове видворення, в судовому засіданні не встановлено.

А тому, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до ПТПІ узгоджуються з положеннями національного законодавства і підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", ст.ст. 2, 6, 243-245, 289, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Управління Державної міграційної служби України у Волинській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання громадянина з метою забезпечення примусового видворення за межі території України - задовольнити.

Затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на 6 (шість) місяців, починаючи з 24 вересня 2025 року.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.М.Філюк