Справа № 460/12049/25
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2025 року м. Рівне №460/12049/25
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В. за участю секретаря судового засідання Дацюк В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: представник Ігнатолія В.С. третьої особи на стороні відповідача: представник не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в якому просить визнати протиправними дії відповідача та скасувати постанову від 03.07.2025 про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа у справі №460 /4904/24 у виконавчому провадженні № 77613910.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що виконавче провадження №77613910 відкрите з приводу примусового виконавчого листа у справі №460 /4904/24, у якій рішенням суду зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути інформаційний запит від 18.01.2024 про отримання публічної інформації про кількість працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 та суми виплаченого та нарахованого їм окладу, доплат та надбавок, премій та матеріальної допомоги з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Зауважує, що зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 460/4904/24 перешкоджає гарантії забезпечення права позивача на доступ до публічної інформації.

За наведених обставин, позивач вважає прийняту постанову протиправною та просить її скасувати.

Ухвалою від 18.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, яка визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28.07.2025 відповідач до суду подав відзив у якому заперечує щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначає, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30.12.2024 № 328-АГД, який видається на підставі Наказу Міністерства оборони України № 280 від 15.09.2022 року та «Інструкції з діловодства в Збройних силах України», затвердженої наказом начальника Генерального штабу ЗС України від 30.01.2024 № 40, допуск до роботи зі штатами і табелями є обмеженим, а сам штат № 043/ НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 є інформацією з обмеженим доступом, відповідно і всім відомостям в зазначеному штаті за обласні ТЦК СП присвоєно гриф обмеження доступу «Для службового користування». Виконання рішення суду матиме наслідки-розкриття назв всіх структурних підрозділів обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, окрім того, осіб, які обіймають відповідні посади. У відкритий доступ в засоби масової інформації не може бути оголошена інформація, яка відноситься до переліку відомостей Збройних Сил України, що містять службову інформацію (ПСІ-2023), затверджених Наказом начальника Генерального штабу Збройних сил України від 30.01.2023 № 12 затверджено Перелік відомостей Збройних Сил України що становлять службову інформацію (ПСІ-2023).

Додатково пояснює, що ТЦК СП є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації; ІНФОРМАЦІЯ_5 є державною установою за видом діяльності "Діяльність у сфері оборони", тому державним виконавцем правомірно прийнято постанову про зупинення виконавчий дій посилаючись на прикінцеві положення Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо мотивів позовної заяви зауважує, що у даному випадку, постанову про зупинення вчинення виконавчих дій слід розглядати не як перепону у забезпеченні права позивачки на доступ до публічної інформації, а як неможливість негайного застосування заходів примусу до ІНФОРМАЦІЯ_6 в період дії військового стану. Вказані обставини носять тимчасовий характер, а саме до закінчення дії воєнного стану, або до зміни законодавства у цій сфері. Тобто її право на отримання інформації, яка зазначена у рішенні суду, буде реалізовано після закінчення дії воєнного стану, або зміни законодавства у цій сфері.

29.07.2025 позивачем подано відповідь на відзив, в якому викладено свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення. Зокрема позивач зауважує, що відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками, взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

Додатково, просить суд врахувати, що Закон України «Про правовий режим воєнного стану» не містить положень, які обмежують право особи на доступ до публічної інформації, тому обмеження доступу до інформації здійснюється виключно згідно вимог ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Окрім того, Закон України «Про правовий режим воєнного стану» не містить положень, які б регулювали відстрочення надання особі доступу до публічної інформації.

26.08.2025 третьою особою подано письмові пояснення, в яких висловлено не згоду з рішенням суду у справі №460/4904/24, зокрема зауважено, що судом було взагалі проігноровано той факт, що предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. Проте судом жодним чином не обґрунтовано ні «суспільний інтерес» запитуваної інформації, ні «суспільну необхідність» розголошення запитуваної інформації.

Також, просить суд врахувати, що виконання рішення суду матиме наслідком: розголошення чисельності органу військового управління, організаційно-штатної структури органу військового управління, відомостей про осіб та на яких посадах вони перебувають, відомостей про допуск до державної таємниці і форму такого допуску; - розголошення відомостей про осіб які мають допуск до роботи з шифрами. У відкритий доступ в засобі масової інформації буде оголошена інформація, яка відноситься до Переліку відомостей Збройних Сил України, що містять службову інформацію. Істотна шкода від поширення інформації, яка перевищує суспільний інтерес у отриманні цієї інформації.

24.09.2025 в судовому засіданні суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та оголосив час його проголошення.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06.09.2024 (набрало законної сили 21 листопада 2024 року) у справі №460/4904/24 позов задоволено;

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови, яка зафіксована у листах від 21.01.2024 № 9/62, від 20.02.2024 № 9/190, в наданні інформації на запит ОСОБА_1 від 18.01.2024.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 18.01.2024, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рівненський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист у справі №460/4904/24.

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі старший держаний виконавець) 16.05.2025 відкрито виконавче провадження №7761910 з примусового виконання виконавчого листа №460/4904/24.

03.07.2025 старшим державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, у якій підставою зупинення виконавчих дій зазначено:

«Згідно Прикінцевих положень Закону України «Про виконавче провадження», зупиняється виконавче провадження у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, а саме зупиняється вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні, щодо військових частин, навчальних центрів та органів військового управління»

Крім того, в постанові про зупинення вчинення виконавчих дій зазначено, що вчинення виконавчих дій зупиняється на період дії воєнного стану або зміни законодавства у цій сфері.

Позивач вважає, що постанова про зупинення вчинення виконавчих дій є протиправною, а тому, звернулась до суду за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб) та інших виконавчих документів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження».

За положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За змістом частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Абзацами 22, 23 пункту 10-2 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що зупиняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, або якщо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій.

Положення, передбачені абзацом двадцять другим цього пункту, не поширюються на рішення, стягувачами за якими є держава, органи Пенсійного фонду України, інші державні цільові фонди, суб`єкти, визначені в абзаці двадцять другому цього пункту, а також на рішення про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Як вбачається з матеріалів справи, боржником у виконавчому провадженні №77613910 з виконання виконавчого листа, виданого Рівненьким окружним адміністративним судом у справі №460/4904/24, є ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 є державною установою за видом діяльності «Діяльність у сфері оборони» відповідно до довідки №294/21 з відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за видом діяльності «Діяльність у сфері оборони», тобто є органом військового управління.

Як зазначалось вище судом, посилаючись на положення пункту 10-2 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець виніс спірну постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №460/4904/24, виданого Рівненським окружним адміністративним судом.

Разом з тим, суд звертає увагу, що, згідно статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Згідно статті 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Крім того, у Рішенні від 26 червня 2013 р. № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя; невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення.

Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачається право кожної людини на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо її прав та обов`язків.

Сформовані та вже усталені позиції Європейського суду з прав людини стосовно виконання судових рішень полягають у наступному: право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) («Шмалько проти України», заява N 60750/00, пункт 43). Суд також виходить з того, що важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень протоколу («Бурдов проти Росії», заява N 589498/00, пункт 34).

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін; ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок; право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні; виконання судового рішення, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок («Immobiliare Saffi v. Italy», заява N 22774/93, пункт 74).

Отже, право на виконання судового рішення по справі №460/4904/24 є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Вказана норма знайшла своє відображенні і в ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», згідно якої у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження судів.

Конституцією України гарантовано, що в умовах воєнного стану не може бути обмежено право особи на судовий захист, який включає в себе і право на виконання судового рішення.

Як вже зазначалось вище, примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

У свою чергу, невчинення державним виконавцем у повному обсязі виконавчих дій та всіх належних заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», для примусового виконання рішення суду, порушує, перш за все, право особи на судовий захист, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також принцип обов`язковості судового рішення.

Разом з тим, рішенням суду від 06.09.2024 (набрало законної сили 21 листопада 2024 року) у справі №460/4904/24 позов задоволено;

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови, яка зафіксована у листах від 21.01.2024 № 9/62, від 20.02.2024 № 9/190, в наданні інформації на запит ОСОБА_1 від 18.01.2024.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 18.01.2024, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи з мотивів ухвалення такого рішення, судом надавалась оцінка доводам ІНФОРМАЦІЯ_6 що розголошення такої інформації може завдати істотної шкоди зазначеному вище охоронюваному інтересу у зв`язку з тим, що в період дії воєнного стану суперечить воєнній доцільності, відповідає інтересам держави-агресора та може завдати шкоди інтересам держави.

В контексті зазначеного, суд у справі №460/4904/24 дійшов висновку, що «…відповідачем при розгляді запиту позивача не дотримано вимог зазначеного вище "трискладового тесту", а тому підстав для обмеження доступу до інформації відповідно до ч.2 ст.6 Закону №2939-VI у ІНФОРМАЦІЯ_2 не було. Інших підстав для відмови розпорядника інформації в задоволенні запиту відповідно до ст.22 Закону №2939-VІ в ході судового розгляду не встановлено…»

Всупереч зазначеному, в межах даної адміністративної справи, ІНФОРМАЦІЯ_5 наводить аналогічні мотиви неможливості надання позивачу запитуваної інформації.

Додатково суд зауважує наступне.

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій до закінчення воєнного стану.

Суд зауважує, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан, який триває і на даний час.

Суд зауважує, що право позивача на оскарження рішень, дій чи бездіяльності, в тому числі територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не підлягає обмеженню в умовах воєнного стану, як і право на виконання судового рішення, оскільки гарантується Конституцією України, а тому невиконання ухваленого в даному випадку на користь позивача судового рішення фактично нівелює гарантії судового захисту для позивача.

З урахуванням гарантованого Конституцією України, навіть в умовах воєнного стану, права на судовий захист, складовою частиною якого є право на виконання судового рішення, у справі №460/4904/24, суд вважає, що положення пункту 10-2 Закону України «Про виконавче провадження» в частині зупинення у період дії воєнного стану в Україні вчинення виконавчих дій, не підлягають застосуванню під час виконання виконавчого провадження №77613910, оскільки суперечать нормам Конституції України та порушують право позивача на судовий захист та виконання судового рішення.

Відтак, суд висновує, що спірна постанова Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.07.2025 про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №77613910 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

За таких обставин і правових підстав, позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене вище, на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 287, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.07.2025 про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа у справі №460/4904/24 у виконавчому провадженні № 77613910.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 24 вересня 2025 року

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 )

Відповідач: Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (вул. Грюнвальдська, буд. 11, м.Івано-Франківськ,Івано-Франківська обл.,76018, )

Третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).

Суддя В.В. Щербаков