Справа № 400/9125/25
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 р. № 400/9125/25
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання (у письмовому провадженні) адміністративну справу,

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005, вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005
простягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом про стягнення з Головного управління ДПС у Миколаївській області середній заробіток за час затримки виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2025 у справі №400/286/25 з 24.07.2025 до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі.

Свої вимоги позивачка обгрунтувала тим, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2025 у справі №400/286/25 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Миколаївській області від 12.12.2024 року за №467-0 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів за результатами планових та камеральних перевірок управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Миколаївській області з 24.12.2024 року, стягнуто з Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 24.12.2024 до 23.07.2025 року у розмірі 298748,4 грн (двісті дев`яносто вісім тисяч сімсот сорок вісім гривень сорок копійок), з утриманням податків та інших обов`язкових платежів при виплаті. Однак, Головним управлінням ДПС у Миколаївській області станом на 22.08.2025 не видано наказ на поновлення позивачку на посаді головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів за результатами планових та камеральних перевірок управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Миколаївській області з 24.12.2024, та не виплатило середній заробіток за час вимушеного прогулу. Бездіяльність ГУ ДПС у Миколаївській області свідчить про зволікання з виконанням та небажання виконувати постанову ПААС від 23.07.2025, яке набрало законної сили 23.07.2025. Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена ст. 236 Кодексу законів про працю України. Додатково позивачка надала пояснення, в яких просила стягнути з Головного управління ДПС у Миколаївській області середній заробіток за час затримки виконання постанови ПААС з 24.07.2025 по 27.08.2025 (дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі).

Відповідач проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні. В письмовому відзиві зазначив, що по-перше, позивач не зазначає та жодним чином не обгрунтовує коли і яким документом ГУ ДПС у Миколаївській області поновлено ОСОБА_1 на посаді, що не дає можливості суду, виходячи зі змісту позовної заяви встановити дату видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та свідчить про безпідставність звернення позивача з цим позовом. По-друге, виходячи зі змісту ст. 372 КАС України, рішення про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу не підлягає негайному виконанню, а виконується в порядку, передбаченому ст. 372 КАС України та Закону України "Про виконавче провадження". Перерахування ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу 24.12.2024 по 23.07.2025 в розмірі 298748,40 грн відбудеться шляхом безспірного списання органами Казначейства коштів з рахунків ГУ ДПС у Миколаївській області, визначених в порядку, передбаченого законом, що включає затримку у виконанні постанови ПААС від 23.07.2025 по справі №400/286/25. По-третє, відповідач звернувся до ПААС із заявою про роз`яснення судового рішення, що відповідно до ч. 4 ст. 254 КАС України зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення. Отримавши ухвалу ПААС від 25.08.2025, Головним управлінням ДПС у Миколаївській області наказом від 27.08.2025 №193-о "Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 " скасовано наказ ГУ ДПС від 12.12.2024 №467-о "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ", поновлено ОСОБА_1 з 24.12.2024 на посаді , наказано виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 298748,40 грн, забезпечено ОСОБА_1 робочим місцем за наказано проводити табелювання обліку робочого часу ОСОБА_1 . Запис про скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 та поновлення на посаді внесено до її трудової книжки. Отже, належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Єгоровою не доведено доцільність застосування до ГУ ДПС у Миколаївській області положень ст. 236 КЗпП України, оскільки затримки виконання постанови ПААС не відбулось, а рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді виконано ще до відкриття провадження у цій справі. Крім того, відповідач зауважив, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 160, 161 КАС України, оскільки нею не було додано до позовної заяви документ про сплату судового збору. Також, відповідач вказав, що додаткові пояснення підлягають залишенню без розгляду, оскільки вони подані з порушенням вимог, встановлених КАС України.

Позивачка, в свою чергу, у відповіді на відзив вказала про безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві. На переконання позивачки, подання ГУ ДПС у Миколаївській області заяви про роз`яснення судового рішення ніяким чином не позбавляє відповідача обов`язку сплатити їй середній заробіток за час затримки виконання постанови ПААС з 24.07.2025 по 27.08.2025.

Головне управління ДПС у Миколаївській області у запереченні на відповідь на відзив, окрім раніше висловленої позиції про відсутність підстав для задоволення позову, просить суд залишити відповідь на відзив ОСОБА_1 без розгляду, спираючись на порушення строку її подання.

Суд, погоджуючись з твердженням відповідача про невідповідність позовної заяви вимогам ст. 160, 161 КАС України, ухвалою суду від 18.09.2025 встановив строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме надання документа про сплату судового збору.

18.09.2025 позивачка усунула недоліки позовної заяви, надавши квитанцію про сплату судового збору.

З урахуванням цього, керуючись ч. 14 ст. 171 КАС України, суд продовжив розгляд справи.

Суд розглянув справу 24.09.2025, відповідно до вимог ст.262 КАС України, без проведення судового засідання, в порядку письмового провадження, на підставі матеріалів справи.

Дослідив матеріали справи, суд встановив.

ОСОБА_1 в порядку переведення з Управління Держпраці в Миколаївській області призначено на посаду головного державного інспектора відділу супроводження в судах податкових спорів за результатами планових перевірок управління супроводження судових справ Головного управління ДПС у Миколаївській області.

15.08.2022 ОСОБА_1 переведено на посаду головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів за результатами планових та камеральних перевірок управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Миколаївській області.

12.12.2024 Головним управлінням ДПС у Миколаївській області видано наказ «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » №467-о, відповідно до якого, державна служба ОСОБА_1 припинена та вона звільнена з посади головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів за результатами планових та камеральних перевірок управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Миколаївській області з 23.12.2024.

Не погоджуючись зі звільненням, ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом про скасування наказу №467-о від 12.12.2024, поновлення її на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2025 у справі №400/286/25 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Миколаївській області від 12.12.2024 року за №467-0 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів за результатами планових та камеральних перевірок управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Миколаївській області з 24.12.2024 року, стягнуто з Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 24.12.2024 до 23.07.2025 року у розмірі 298748,4 грн (двісті дев`яносто вісім тисяч сімсот сорок вісім гривень сорок копійок), з утриманням податків та інших обов`язкових платежів при виплаті.

25.07.2025 Головне управління ДПС у Миколаївській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду із заявою про роз`яснення судового рішення. Відповідач просив роз`яснити порядок поновлення позивача на посаді, яка внаслідок зміни структури та штатного розпису з 24.12.2024 року вже не існує.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2025 Головному управлінню ДПС у Миколаївській області відмовлено в задоволенні заяви про роз`яснення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2025 року.

Після отримання ухвали ПААС від 25.08.2025 Головне управління ДПС у Миколаївській області видало наказ від 27.08.2025 № 193-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 »

В той же час, Єгорова 25.08.2025 звернулась до суду з цим про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2025 у справі №400/286/25 з 24.07.2025 до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі.

В додаткових поясненнях, які надійшли до суду 03.09.2025, ОСОБА_1 підтверила видання наказу про її поновлена та просить суд стягнути середній заробіток за час затримки виконання постанови ПААС з 24.07.25 по 27.08.2025.

Аналізуючи встановлені фактичні обставини, суд вбачає, що спір в даному випадку виник через зволікання відповідача у виконанні рішення суду, спираючись звернення до ПААС із заявою про роз`яснення судового рішення.

Отже, ключові питання, яке постали перед судом у цій справі, полягають саме у тому:

- чи має місце невиконання судового рішення, що тягне за собою відповідальність, встановлену законом;

- чи перешкоджає звернення відповідача із заявою про роз`яснення судового рішення його виконанню;

- у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Відповідно до статті 129-1 Конституцій України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до частини восьмої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Обгрунтовуючи свої заперечення проти задоволення позову, відповідач не заперечував того, рішення суду про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню, однак вказав на те, що звернення ним до суду із заявою про роз`яснення судового рішення є тією підставою, яка зупиняє виконання та відповідно затримка виконання у зв`язку із цим не тягне відповідальність, передбачену ст. 236 КЗпП.

Так, згідно з ч. 4 ст. 254 КАС України, подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Однак, рішення суду, які ця норма не підлягає застосуванню у рішеннях які підлягають негайному виконанню. Це перш за все, випливає зі змісту норми, оскільки подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє строк для виконання та строк для пред`явлення до виконання. Негайне виконання не містить строків, протягом якого рішення повинно бути виконано.

З огляду на зазначене, передбачений частиною четвертою статті 254 КАС України механізм зупинення перебігу строку виконання судового рішення внаслідок подачі заяви про роз`яснення такого судового рішення не може бути застосовано до судових рішень, які підлягають негайному виконанню, оскільки такі узагалі не передбачають можливості будь-якого розстрочення чи відстрочення їх виконання.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.03.2024 у справі № 640/16392/20, адміністративне провадження № К/9901/33158/21.

З цього приводу Верховний Суд вже неодноразово викладав висновки щодо застосування статті 236 КЗпП України стосовно виконання рішення суду про поновлення на роботі/посаді, яке допущене до негайного виконання.

Так, зокрема у постанові від 21.10.2021 у справі № 640/19103/19 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Верховний Суд у цій справі підкреслив, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Як зауважив Верховний Суд у справі № 640/19103/19 відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Верховний Суд наголосив, що наведені приписи КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, які б вказували на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, яка кореспондується з ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Повноваження суду для відходу від правових висновків Верховного Суду, діючий КАС України та Закон України "Про судоустрій та статус суддів" не містить.

Таким чином, з урахуванням наведеного, у відповідача не було жодних об`єктивних підстав для затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі. А відтак, у позивачки виникло право на отримання середнього заробітку, оскільки її було незаконно позбавлено можливості виконувати свою роботу з незалежних від неї причин.

З 24.07.2025 у відповідача, як роботодавця, виник обов`язок добровільно і негайно виконати цю постанову ПААС по справі №400/286/25 в частині поновлення позивачк на роботі та виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць. Однак, поновлення позивача на роботі відбулося лише 27.08.2025.

Затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України ''Про оплату праці'' від 24.03.1995 №108/95-ВР за правилами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 ''Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати'' (надалі - Порядок №100).

Згідно приписів 5 Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Суд зазначає, що розмір середньоденна заробітна плата позивачки, встановлена у постанові ПААС від 23.07.2024 у справі №400/286/26 та становить - 1965,45 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наведеного, затримка виконання рішення суду мала місце у період з 24.07.2025 по 26.08.2025 (з 27.08.2025 позивачку поновлено на роботі), а тому середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді становить 43239,90 грн (1965,45-середньодення заробітна плата х 22 - робочих днів за період вимушеного прогулу).

Позов задовольнити повністю.

Сума сплаченого позивачкою судового збору в розмірі 968,96 гривень підлягає відшкодуванню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Доказів понесення інших судових витрат сторонами не надано, про їх надання в порядку ч. 7 ст. 139 КАС України, не зазначено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,547) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, Миколаїв, 54005, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2025 у справі №400/286/25 про поновлення на посаді за період з 24.07.2025 по 26.08.2025 у сумі 43239,90 (сорок три тисячі двісті тридцять дев`ять грн дев`яносто коп) гривень.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,547) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім дев`яносто шість коп) гривень.

4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. В. Біоносенко

Повне судове рішення складено 24.09.2025