Справа № 320/11195/25
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року справа №320/11195/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень та вимог,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить:

визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07;

визнати протиправним та скасувати рішення від 11.12.2024 №07 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;

визнати протиправним та скасувати рішення від 11.12.2024 №07 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску;

визнати протиправним та скасувати рішення від 11.12.2024 №07 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску;

визнати протиправним та скасувати рішення від 11.12.2024 №07 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.12.2024 № Ф-142281;

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.12.2024 № Ф-142286.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки) є безпідставними, протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки винесені на підставі безпідставних висновків акту перевірки 126346/Ж5/26-15-24-02-07/ від 27.11.2024, яка проведена контролюючим органом з грубим порушенням встановленого законодавством порядку проведення перевірки.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Представником ГУ ДПС у м. Києві подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується з доводами і аргументами, наведеними у позовній заяві та зазначив, що контролюючим органом дотримано процедуру проведення документальної невиїзної перевірки, а при винесенні оскаржуваних рішень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надані, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно і своєчасно, а тому оскаржувані рішення є такими, що не підлягають скасуванню.

Протокольною ухвалою суду від 14.08.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов в повному обсязі, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд за згодою сторін перейшов до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами і доказами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована як фізична особа-підприємець 16 липня 2002р., податкова адреса: АДРЕСА_1 та з 01 серпня 2022р. перебуває на податковому обліку за №9872.

Основним видом діяльності є 47.11 - Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

ГУ ДПС у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка платника податків ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2023, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2023, за результатами якої складено акт від 26.08.2024 №98949/Ж5/26-15-24-02-07/.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки від 26.08.2024 №98949/Ж5/26-15-24-02-07/ НОМЕР_1 позивач подав заперечення на акт від 25.09.2024 №05 з копіями первинних документів за період з 01.01.2018 по 31.12.2023.

За результатами розгляду заперечення від 25.09.2024 №05 на акт №98949/Ж5/26-15-24-02-07/ НОМЕР_1 від 26.08.2024 ГУ ДПС у м. Києві вирішено провести документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 , з урахуванням наданих платником податків копій первинних документів.

На підставі пп.78.1.5 п. 78.1 ст.78 Податкового кодексу України, наказу від 09.10.2024 №6754-п ГУ ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2023, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2023, за результатами якої складено акт від 27.11.2024 №126346/Ж5/26-15-24-02-07/ НОМЕР_1 .

У висновках цього акту викладено встановлені порушення:

1) заниження податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, на загальну суму 1 612 227,76 грн, а саме в 2018 році на суму 120 044,29 грн, в 2019 році на суму 123 530,76 грн, в 2020 році на суму 179 797,05 грн, в 2021 році на суму 237 159,61 грн, в 2022 році на суму 516 097,32 грн, в 2023 році на суму 435 598,73 грн, чим порушено п.177.2, пп.177.4.5 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV зі змінами та доповненнями;

2) заниження податкового зобов`язання по військовому збору, що сплачується за результатами річного декларування, на загальну суму 134 352,32 грн, а саме в 2018 році на суму 10 003,69 грн, в 2019 році на суму 10 294,23 грн, в 2020 році на суму 14 983,09 грн, в 2021 році на суму 19 763,30 грн, в 2022 році на суму 43 008,11 грн, в 2023 році на суму 36 299,90 грн, чим порушено п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями;

3) несвоєчасне подання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за II-IV квартали 2022 року та подання податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за II-IV квартали 2023 року з недостовірними відомостями, чим порушено пп.49.18.2 п.49.18 ст.49, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України;

4) неутримання та несплата до бюджету податку на доходи фізичних осіб із сум виплачених доходів фізичним особам на загальну суму 164520,00 грн., у тому числі за січень 2020 року на суму 3600,00грн., за лютий 2020 року на суму 3780,00грн., за березень 2020 року на суму 4320,00грн., за квітень 2020 року на суму 3960,00грн., за травень 2020 року на суму 4500,00грн., за червень 2020 року на суму 4860,00грн., за липень 2020 року на суму 4680,00грн., за серпень 2020 року на суму 5220,00грн., за вересень 2020 року на суму 5040,00грн., за жовтень 2020 року на суму 5220,00грн., за листопад 2020 року на суму 5040,00грн., за грудень 2020 року на суму 5220,00грн., за березень 2021 року на суму11520,00грн., за червень 2021 року на суму 10260,00грн., за вересень 2021 року на суму 10980,00грн., за листопад 2021 року на суму 10440,00грн., за січень 2022 року на суму 9720,00грн., за березень 2022 року на суму 5580,00грн., за квітень 2022 року на суму 1170,00грн., за травень 2022 року на суму 1170,00грн., за червень 2022 року на суму 12150,00грн., за липень 2022 року на суму 1170,00грн., за серпень 2022 року на суму 1170,00грн., за вересень 2022 року на суму 1170,00грн., за грудень 2022 року на суму 8820,00грн., за березень 2023 року на суму 14760,00грн., за серпень 2023 року на суму 1800,00грн., за вересень 2023 року на суму 1800,00грн., за жовтень 2023 року на суму 1800,00грн., за листопад 2023 року на суму 1800,00грн., за грудень 2023 року на суму 1800,00грн., чим порушено п.176.2 «а» ст.176 Податкового кодексу України;

5) неутримання та несплата до бюджету військового збору із сум виплачених доходів фізичним особам на загальну суму 13710,00 грн., у тому числі за січень 2020 року на суму 300,00грн., за лютий 2020 року на суму 315,00грн., за березень 2020 року на суму 360,00грн., за квітень 2020 року на суму 330,00грн., за травень 2020 року на суму 375,00грн., за червень 2020 року на суму 405,00грн., за липень 2020 року на суму 390,00грн., за серпень 2020 року на суму 435,00грн., за вересень 2020 року на суму 420,00грн., за жовтень 2020 року на суму 435,00грн., за листопад 2020 року на суму 420,00грн., за грудень 2020 року на суму 435,00грн., за березень 2021 року на суму 960,00грн., за червень 2021 року на суму 855,00грн., за вересень 2021 року на суму 915,00грн., за листопад 2021 року на суму 870,00грн., за січень 2022 року на суму 810,00грн., за березень 2022 року на суму 465,00грн., за квітень 2022 року на суму 97,50грн., за травень 2022 року на суму 97,50грн., за червень 2022 року на суму 1012,50грн., за липень 2022 року на суму 97,50грн., за серпень 2022 року на суму 97,50грн., за вересень 2022 року на суму 97,50грн., за грудень 2022 року на суму 735,00грн., за березень 2023 року на суму 1230,00грн., за серпень 2023 року на суму 150,00грн., за вересень 2023 року на суму 150,00грн., за жовтень 2023 року на суму 150,00грн., за листопад 2023 року на суму 150,00грн., за грудень 2023 року на суму 150,00грн., чим порушено пп.1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України;

6) несвоєчасне подання звітності по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2015 рік та неподання звітності по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2014 рік, за 2017 рік, чим порушено пункт 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI зі змінами та доповненнями (чинного до 01.01.2021);

7) ненарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 685 159,30 грн, а саме за 2012 рік у розмірі 4572,42 грн., за 2018 рік у розмірі 137602,08 грн., за 2019 рік у розмірі 149262,59 грн., за 2020 рік у розмірі 133534,50 грн., за 2021 рік у розмірі 220564,15 грн., за 2022 рік у розмірі 39623,56 грн, чим порушено абзац 2 пункту 2 частини першої статті 7, частину 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI зі змінами та доповненнями;

8) несвоєчасна сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, чим порушено абзац 3 частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI зі змінами та доповненнями;

9) ненарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманих працівників на суму 8580,00 грн, в тому числі за квітень 2022 року на суму 1430,00 грн., за травень 2022 року на суму 1430,00 грн., за червень 2022 року на суму 1430,00 грн., за липень 2022 року на суму 1430,00 грн., за серпень 2022 року на суму 1430,00 грн., за вересень 2022 року на суму 1430,00 грн., чим порушено п. 2 ст. 6, п. 1 ст. 7, абз. 1 п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI зі змінами та доповненнями;

10) заниження податкових зобов`язань по податку на додану вартість в сумі 4 357 125 грн, чим порушено п. 187.1 ст. 187, п. 198.5 ст. 198, п. 199.1, п. 199.4, п. 199.5 ст. 199 Податкового кодексу України;

11) нереєстрація податкових накладних за ставкою податку на додану вартість 20% на суму 4 356 998 грн, за ставкою податку на додану вартість 0% на суму 189 823 грн, нереєстрація податкових накладних щодо реалізованих тютюнових виробів, які вважаються умовно проданими, на суму 4 260 376 грн, чим порушено п. 201.1, п. 201.3, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України;

12) непроведення розрахункових операцій на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій, чим порушено п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР зі змінами та доповненнями;

13) несвоєчасне подання декларацій з акцизного податку до Головного управління ДПС у м. Києві (Деснянський район район) за серпень 2018 року, за листопад-грудень 2022 року, до Головного управління ДПС у м. Києві (Дніпровський район) за листопад-грудень 2022 року, чим порушено п. 223.2 ст. 223 Податкового кодексу України;

14) несвоєчасна сплата акцизного податку, чим порушено пп.222.3.1 п.222.3 ст.222 Податкового кодексу України;

15) несвоєчасне подання до податкового органу за місцем реєстрації повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП, чим порушено пп.16.1.7 п.16.1 ст.16, п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України;

16) ненадання посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, чим порушено п. 44.1, п. 44.3, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України.

На підставі акту від 27.11.2024 №126346/Ж5/26-15-24-02-07/ ГУ ДПС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення:

№07 від 11.12.2024 форми «С», яким, за платежем штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, застосовано штрафні санкції у розмірі 15 756 064,00 грн;

№07 від 11.12.2024 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 5 248 705,00 грн, з яких за податковим зобов`язанням - 4 198 964,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 049 741,00 грн;

№07 від 11.12.2024 форми «Н», яким, за платежем податок на додану вартість за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних, застосовано штрафну санкцію у розмірі 2 185 299,00 грн;

№07 від 11.12.2024 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 2 015 284,70 грн, з яких за податковим зобов`язанням 1 612 227,76 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 403 056,94 грн;

№07 від 11.12.2024 форми «Р», яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 167 940,40 грн, з яких за податковим зобов`язанням 134 352,32 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 33 588,08 грн;

№07 від 11.12.2024 форми «Д», яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати на загальну суму 205 650,00 грн, з яких за податковим зобов`язанням 164 520,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 41 130,00 грн;

№07 від 11.12.2024 форми «Д», яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 17 137,50 грн, з яких за податковим зобов`язанням 13 710,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 427,50 грн;

№07 від 11.12.2024 форми «ПС», яким, за платежем акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами, застосовано штрафну санкцію у розмірі 2040,00 грн;

№07 від 11.12.2024 форми «ПС», яким, за платежем акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами, застосовано штрафну санкцію у розмірі 3060,00 грн;

№07 від 11.12.2024 форми «ПС», яким, за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, застосовано штрафну санкцію у розмірі 1020,00 грн;

№07 від 11.12.2024 форми «Ш», яким, за платежем акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання підакцизних товарів, застосовано штраф у розмірі 21 981,62 грн;

№07 від 11.12.2024 форми «Ш», яким, за платежем акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання підакцизних товарів, застосовано штраф у розмірі 6 113,97 грн;

№07 від 11.12.2024 форми «ПС», яким, у зв`язку з ненаданням посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, застосовано штрафну санкцію у розмірі 1020,00 грн;

№07 від 11.12.2024 форми «ПС», яким, у зв`язку з неподанням документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, застосовано штрафну санкцію у розмірі 340,00 грн;

а також винесено:

рішення №07 від 11.12.2024 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким нараховано штраф та пеню в сумі 29 233,33 грн;

рішення №07 від 11.12.2024 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафну санкцію в сумі 4 290,00 грн;

рішення №07 від 11.12.2024 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафну санкцію в сумі 273 226,23 грн;

рішення №07 від 11.12.2024 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким застосовано штрафну санкцію в сумі 510,00 грн;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.12.2024 № Ф-142281, відповідно до якої станом на 27.11.2024 заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 685 159,30 грн;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.12.2024 № Ф-142286, відповідно до якої станом на 27.11.2024 заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 8 580,00 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України).

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

За приписами підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Таким чином, ПК України передбачено, що виїзна перевірка має проводиться виключно за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. В той час, документальна невиїзна перевірка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Між тим, статтею 78 ПК України визначено порядок проведення документальних позапланових перевірок.

Відповідно до підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, а саме: платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки в порядку, визначеному пунктом 86.7 статті 86 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі якщо платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об`єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Наказ про проведення документальної позапланової перевірки з підстав, зазначених у цьому підпункті, видається, зокрема: у разі розгляду заперечення до акта перевірки, - контролюючим органом, який проводив перевірку.

Згідно з пунктом 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Судом встановлено, що посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 31.12.2023, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2023, за результатами якої складено акт від 26.08.2024 №98949/Ж5/26-15-24-02-07/ НОМЕР_1 , в якому викладено виявлені порушення.

Перевірка проводилась з 30.07.2024 по 19.08.2024. Зі змісту акту від 26.08.2024 №98949/Ж5/26-15-24-02-07/ НОМЕР_1 вбачається, що вказану перевірку ФОП ОСОБА_1 контролюючим органом проведено в приміщенні Головного управління ДПС у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Миколи Лєскова, буд.4.

В свою чергу, позивач подав заперечення на акт від 26.08.2024 №98949/Ж5/26-15-24-02-07/, в якому вказав на порушення контролюючим органом порядку проведення перевірки та висловив свою незгоду з висновками акта перевірки. Позивач вказав на те, що контролюючий орган діяв всупереч нормам чинного податкового законодавства України, обмеживши його право бути присутнім та брати участь при проведенні перевірки (дослідженні документів, які підтверджують здійснення господарської діяльності платника податків, надавати усні/письмові пояснення щодо питань, які виникають в ході перевірки).

Відтак, у зв`язку із поданими запереченнями до акта перевірки, на підставі пп.78.1.5 п. 78.1 ст.78 ПК України, наказу від 09.10.2024 №6754-п ГУ ДПС у м. Києві ініційовано проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ФОП ОСОБА_1 .

У даному контексті викладених обставин, суд зауважує, що положеннями ПК України не передбачено право посадових осіб контролюючого органу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки в приміщенні податкової інспекції.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.09.2023 у справі № 440/1961/19, неможливість проведення виїзної перевірки не може мати наслідком автоматичного проведення контролюючим органом невиїзної документальної перевірки з огляду на те, що для проведення будь-якого виду податкової перевірки необхідно дотримання умов прийняття наказу та повідомлення платника про відповідну перевірку.

Верховний Суд у постановах від 13.02.2024 у справі № 140/3135/19, від 11.07.2024 у справі № 320/7160/19 наголосив, що «…виїзна перевірка має проводиться виключно за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. В Податковому кодексу України відсутня норма, яка б встановлювала право податкового органу замість документальної виїзної перевірки проводити документальну невиїзну перевірку…».

Пунктом 79.1 статті 79 ПК України визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

При цьому, за правилами пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

З системного аналізу наведених вимог податкового законодавства слідує, що документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків ініціюється у випадку наявності принаймні однієї з підстав, визначених у статті 78 ПК України, шляхом прийняття про це керівником контролюючого органу рішення у вигляді наказу.

При цьому, проведення документальної позапланової невиїзної перевірки вимагає дотримання загальних вимог щодо наявності підстав та порядку проведення такої перевірки, зокрема, право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків надається лише у випадку, коли останньому до початку проведення зазначеної перевірки надіслано рекомендованим листом із повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) копію наказу про проведення зазначеної перевірки.

Водночас, незважаючи на визначену пунктом 79.3 статті 79 ПК України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім, що також узгоджується із приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України.

Згідно з пунктом 17.1 статті 17 ПК України передбачено, що платник податків має право, зокрема: представляти свої інтереси в контролюючих органах самостійно, через податкового агента або уповноваженого представника; бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом; вимагати від контролюючих органів проведення перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь платника податків.

Суд зазначає, що сам вид перевірки (позапланова невиїзна), без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень чи документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості дійти обґрунтованих висновків стосовно податкового правопорушення.

У акті позапланової невиїзної перевірки №126346/Ж5/26-15-24-02-07/ від 27.11.2024 зазначено, що перевірку проведено у присутності платника податків ОСОБА_1 , однак остання стверджує, що не була присутня при проведенні вказаної перевірки.

Контролюючим органом жодним чином не спростовано вказаних доводів позивача.

Отже, зі встановлених обставин справи вбачається, що позивач позбавлений був можливості бути присутнім під час проведення перевірки, надавати в повному обсязі пояснення та документи, що відносяться до предмету перевірки, доводити відсутність порушень податкового законодавства.

Суд зауважує, що означені порушення відповідачем процедури проведення перевірки істотно впливає на правильність та обґрунтованість висновків контролюючого органу, здійснених за результатами такої перевірки, на підставі яких прийняті спірні рішення.

Як вбачається з акту перевірки, контролюючим органом вказано на численні порушення, зокрема, що дохід позивача за період 2018-2023 роки в сумі 15 756 064,00 грн отримано через POS-термінал (еквайринг) через розрахункові рахунки UA2691746 та UA5002970, відкриті в AT КБ «ПриватБанк» без застосування реєстратора розрахункових операцій.

Контролюючим органом зроблено висновок про те, що у зв`язку із непроведенням розрахункових операцій на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій, позивачем порушено п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та на підставі п. 1 ст. 17 вказаного Закону застосовано фінансові санкції у розмірі 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг), що стало підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 11.12.2024 №07.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:

проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок (пункт 1).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, розраховуючи фінансові санкції у розмірі 100 відсотків вартості проданих товарів, застосував її на всю суму доходу, отриманого позивачем за період 2018-2023 роки через POS-термінал (еквайринг) без застосування реєстратора розрахункових операцій.

Згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

З огляду на введення в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року Законом №2118-IX розділ II «Прикінцеві положення» Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» доповнено пунктом 12 такого змісту: «Тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, санкції за порушення вимог цього Закону не застосовуються».

В подальшому Законом України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (набрав чинності 17 березня 2022 року; далі - Закон №2120-IX) пункт 12 розділ II «Прикінцеві положення» Закону №265/95-ВР доповнено словами «крім санкцій за порушення порядку здійснення розрахункових операцій при продажу підакцизних товарів».

Така редакція пункту 12 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №265/95-ВР діяла до набрання чинності 01 серпня 2023 року Законом №3219-IX від 30 червня 2023 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану», яким цей пункт викладено у наступній редакції: «Суб`єкти господарювання звільняються від відповідальності за порушення вимог цього Закону, вчинені ними у період з 1 січня 2022 року до 1 жовтня 2023 року, крім відповідальності за порушення порядку здійснення розрахункових операцій при продажу підакцизних товарів, здійснення діяльності з купівлі/продажу іноземної валюти, діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор».

Дія воєнного стану в Україні продовжувалася та станом на час проведення позапланової невиїзної перевірки позивача воєнний стан в України не припинений та триває наразі.

Верховний Суд у постанові від 11 січня 2024 року по справі №420/12275/22 зазначив: «Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що не підпадають під дію мораторію, передбаченого пунктом 12 розділу II «Прикінцеві положення» Закону №265/95-ВР, лише порушення цього Закону, які стосуються вимог щодо проведення розрахункової операції, яка проводиться під час реалізації підакцизних товарів. Поряд з цим порушення, що полягає у ненаданні під час перевірки документів, які підтверджують облік товарів, в тому числі підакцизних, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), не можна вважати таким, що пов`язане із порядком здійснення розрахункових операцій, тому охоплюється мораторієм, впровадженим пунктом 12 розділу II «Прикінцеві положення» Закону №265/95-ВР. Штрафні санкції за означене порушення у період з 17 березня 2023 року по 01 серпня 2023 року не підлягали застосуванню».

Отже у період з 17 березня 2022 року по 01 серпня 2023 року діяв встановлений законом мораторій на притягнення до відповідальності суб`єктів господарювання за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій, окрім відповідальності за порушення порядку здійснення розрахункових операцій при продажу підакцизних товарів.

Таким чином, ГУ ДПС у м. Києві неправомірно нарахувало штрафні санкції, передбачені п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», у розмірі 100 відсотків вартості проданих товарів на всю суму доходу, отриманого за вказаний період.

Водночас, суд зазначає, що штрафні санкції застосовано відповідачем у розмірі 100 відсотків вартості проданих товарів на усю суму доходу, отриманого за період 2022-2023 роки через POS-термінал (еквайринг) без застосування реєстратора розрахункових операцій, а не на ідентифіковану суму доходу отриманого внаслідок реалізації підакцизних товарів, тому суд вважає, що штрафні санкції розраховані неправильно, а виокремити частину правомірно нарахованої контролюючим органом суми штрафної санкції є неможливим.

Як зазначив Верховний суд у постанові від 28.03.2023 у справі № 260/433/19 «встановивши невідповідність частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми штрафних (фінансових) санкцій. Разом з тим, рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Надаючи правову оцінку підставам відповідальності і розміру податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом, суд не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо зміни чи визначення суми податкового зобов`язання. Суд, виключно, досліджує прийняті рішення суб`єкта владних повноважень на предмет їх відповідності закону».

З огляду на вищевикладене, податкове повідомлення-рішення від 11.12.2024 №07 є протиправним та підлягає скасуванню в повному обсязі.

В акті перевірки контролюючим органом зазначено, що платник податків з 01.01.2022 перейшов на застосування 0 ставки податку на додану вартість при здійсненні купівлі та реалізації тютюнових виробів.

Відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних за період з 01.07.2019 по 31.12.2021 закуплено тютюнових виробів на суму без урахування податку на додану вартість 5 734 064 грн, сума ПДВ 1 146 813,00 грн. Реалізовано тютюнових виробів відповідно до Єдиного реєстру податкових накладних за період з 01.07.2019 по 31.12.2021 без урахування націнки на тютюнові вироби та без урахування податку на додану вартість на суму 1 473 688 грн. Тютюнові вироби на суму 4 260 376 грн станом на 01.01.2022 не реалізовані до початку застосування 0 ставки податку на додану вартість. Сума ПДВ складає 852 075,20 грн.

Перевіркою встановлено, що платником податків при переході на застосування 0 ставки податку на додану вартість не реалізовано тютюнові вироби, які придбані до 31.12.2021 на суму 4 260 376 грн. На кінець грудня 2021 року встановлено ненарахування податкових зобов`язань по операціях з придбання товарів, які не використовувались платником податків в господарських операціях та були відсутні в залишках товару на суму 852 075 грн.

Закон України від 30 листопада 2021 року № 1914-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень» (далі Закон № 1914-ІХ) інформує про окремі особливості застосування положень Податкового кодексу України, які починаючи з 01.01.2022 запроваджуються в оподаткуванні податком на додану вартість при здійсненні операцій з постачання тютюнових виробів.

Згідно із змінами, внесеними Законом № 1914-ІХ до ПК України, запроваджені зміни порядку оподаткування ПДВ для операцій з постачання тютюнових виробів, а саме: встановлюється окремий порядок визначення бази оподаткування на етапі першого постачання таких товарів їх виробниками та на етапі першого постачання таких товарів суб`єктами господарювання, які пов`язані відносинами контролю з такими виробниками, а також запроваджується пільговий режим оподаткування ПДВ (звільнення) на всіх наступних етапах постачання таких товарів.

Статтю 189 розділу V ПК України доповнено пунктом 189.18, згідно з яким базою оподаткування для операцій з постачання на митній території України тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, рідин, що використовуються в електронних сигаретах (далі - тютюнова продукція), для яких встановлені максимальні роздрібні ціни, є максимальна роздрібна ціна таких товарів без урахування податку на додану вартість.

Згідно з визначенням, наданим підпунктом 14.1.106 пункту 14.1 статті 14 ПК України, максимальні роздрібні ціни (далі - МРЦ) - це ціни, встановлені на підакцизні товари (продукцію з урахуванням усіх видів податків (зборів). Акцизний податок з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів не включається до максимальної роздрібної ціни.

МРЦ на підакцизні товари (продукцію) встановлюються для тютюнових виробів, тютюну, промислових замінників тютюну та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, виробниками або імпортерами товарів (продукції) шляхом декларування таких цін у порядку, встановленому цим Кодексом. Продаж суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, на які встановлюються максимальні роздрібні ціни, не може здійснюватися за цінами, вищими за максимальні роздрібні ціни, збільшені на суму акцизного податку з роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Пунктом 197.27 статті 197 ПК України визначено, що звільняються від оподаткування операції з постачання на митній території України тютюнової продукції, для якої встановлені максимальні роздрібні ціни, крім операцій:

а) з першого постачання таких товарів їх виробниками;

б) з першого постачання таких товарів суб`єктами господарювання, які пов`язані відносинами контролю з виробниками у розумінні Закону України "Про захист економічної конкуренції". Перелік суб`єктів господарювання, пов`язаних відносинами контролю з виробниками, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі;

в) із ввезення таких товарів на митну територію України та їх першого постачання імпортером на митній території України

Отже, встановлений пунктом 189.18 статті 189 ПК України порядок визначення бази оподаткування застосовується виключно трьома категоріями платників:

- суб`єктами господарювання - виробниками тютюнової продукції;

- суб`єктами господарювання, які пов`язані відносинами контролю з виробниками у розумінні Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - контрольовані суб`єкти господарювання). Перелік контрольованих суб`єктів господарювання затверджується Кабінетом Міністрів України;

- імпортерами тютюнової продукції.

З огляду на викладене, для цілей застосування пункту 189.18 статті 189 ПК України, для тютюнової продукції, для якої встановлені МРЦ, які повинні наноситись на споживчу упаковку, а також для тютюнової продукції, на споживчу упаковку якої тимчасово до 31 грудня 2023 року може не наноситися МРЦ, платники податку, що відносяться до таких категорій (виробники та контрольовані суб`єкти господарювання), для визначення бази оподаткування з ПДВ мають використовувати МРЦ, які були встановлені станом на дату виготовлення такої продукції (в тому числі і до 1 січня 2022 року), незалежно від дати постачання такої продукції.

База оподаткування для операцій з постачання тютюнової продукції, для якої встановлені МРЦ, визначається виходячи з МРЦ, задекларованих на дату виготовлення такої продукції, незалежно від того, чи була зазначена така МРЦ на споживчій упаковці чи ні на дату виготовлення такої продукції.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють операції з постачання такої тютюнової продукції, але які не відносяться ні до категорії виробників тютюнових виробів, ні до категорії контрольованих суб`єктів господарювання (далі - інші суб`єкти господарювання), ні до імпортерів такої продукції, правила визначення бази оподаткування, встановлені пунктом 189.18 статті 189 Кодексу, не застосовують.

Для операцій з постачання тютюнової продукції, що здійснюється такими іншими суб`єктами господарювання, з 1 січня 2022 року застосовується режим звільнення від оподаткування, встановлений пунктом 197.27 статті 197 Кодексу, незалежно від дати придбання ними такої продукції.

Операції з постачання з 1 січня 2022 року залишків тютюнової продукції (тютюнових виробів, тютюну, промислових замінників тютюну, у тому числі ТВЕН, та рідин, що використовуються в електронних сигаретах), виготовленої до 31 грудня 2021 року, крім продукції, на яку до вказаної дати вже поширювались вимоги щодо встановлення та декларування МРЦ (сигарети без фільтра, з фільтром, цигарки, сигари), на всіх етапах постачання таких залишків від виробника до кінцевого споживача оподатковуються у загальновстановленому порядку за ставкою 20%, при цьому база оподаткування ПДВ за такими операціями визначається виходячи з договірної вартості такої продукції. Податкова накладна за операцією з постачання таких залишків складається у загальновстановленому порядку.

При придбанні тютюнової продукції, база оподаткування якої визначається виходячи з МРЦ, платники податку, які отримали зареєстровані в ЄРПН податкові накладні, до податкового кредиту включають суми ПДВ, сплачені при придбанні такої тютюнової продукції, на підставі зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної.

Згідно з висновками, викладеними в акті перевірки, контролюючий орган встановив порушення позивачем податкового законодавства в частині ненарахування податкових зобов`язань з ПДВ, вважаючи що позивач мала б станом на 01.01.2022 нарахувати податкові зобов`язання щодо операцій з реалізації залишків тютюнової продукції, виготовленої до 31 грудня 2021, відповідно до положень п. 198.5 ПК України та не пізніше останнього дня звітного періоду (тобто січня) скласти зведену податкову накладну.

Разом з тим, виходячи зі змісту положень пункту 198.5 статті 198 ПК України нараховувати такі податкові зобов`язання з ПДВ необхідно на дату початку фактичного використання (тобто, в даному випадку, продажу) залишків тютюнової продукції за пільгою.

Положення пункту 198.5 статті 198 ПК України вимагає визначати податкові зобов`язання з ПДВ за товарами, придбаними для використання:

в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Таким чином, залишки тютюнової продукції отримувалися 2021 року саме для використання в оподатковуваних операціях. Пільговий режим звільнення від оподаткування почав діяти з 1 січня 2022 року. Тому підстав нараховувати податкові зобов`язання на підставі положень пункту 198.5 статті 198 ПК України, у цьому випадку, на дату її придбання ще не було, відтак повинна застосовуватись саме дата початку фактичного використання залишків тютюнової продукції за пільгою дата реалізації.

З огляду на зазначене, очевидним є те, що обов`язок нараховувати податкові зобов`язання на підставі положень пункту 198.5 статті 198 ПК України виникає у міру продажу залишків тютюнової продукції, виготовленої до 31 грудня 2021 року.

Контролюючим органом не доведено тієї обставини чи були фактично реалізовані станом на 01.01.2022 позивачем залишки тютюнових виробів, виготовлених до 31 грудня 2021 р, внаслідок чого мали б здійснюватися нарахування податкових зобов`язань з ПДВ.

З урахуванням викладеного, є безпідставними висновки відповідача про ненарахування позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 4357125 грн та порушення ним п. 187.1 ст. 187, п. 198.5 ст. 198, п. 199.1, п. 199.4, п. 199.5 ст. 199 Податкового кодексу України.

Також, безпідставним та необґрунтованим є висновок відповідача про те, що позивач, в порушення вимог п.198.5 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, не зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних у терміни, встановлені цим Кодексом, податкові накладні щодо тютюнових виробів, які реалізовані в періоді, коли платник податків перейшов на 0 ставку податку на додану вартість на загальну суму 4260376 грн, оскільки, з урахуванням вищевикладеного, контролюючим органом в акті перевірки не обґрунтовано складу податкового правопорушення та не доведено належними і допустимими доказами факту протиправного ненарахування позивачем податкових зобов`язань з ПДВ.

З огляду на вищевикладене, податкові повідомлення-рішення від 11.12.2024 №07 та №07 є протиправними та підлягають скасуванню.

Крім того, контролюючим органом в акті зазначено про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу, що призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, військового збору, що сплачується за результатами річного декларування та ненарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Так, за результатами перевірки визначення платником податків документально підтверджених витрат контролюючий орган дійшов до висновку про завищення ФОП ОСОБА_1 валових витрат на суму 8 956 820,92 грн, а саме у 2018 році на суму 666 912,73грн, у 2019 році на суму 686 281,98 грн, 2020 році на суму 998 872,50 грн, у 2021 році на суму 1 317 553,40 грн, у 2022 році на суму 867 207,34 грн, у 2023 році на суму 2 419 992,97 грн.

Відповідач в акті перевірки у якості підстав для такого висновку зазначив, що платником податків до перевірки не надано первинні документи на закупку товару за 2018-2023 роки, книги обліку розрахункових операцій та не надано банківські виписки; до перевірки не надано жодного підтвердження щодо фактично понесених витрат на електроенергію; взаємовідносини між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Тріо Капітал» () спричиняють відсутність реального здійснення господарських операцій щодо реалізації товаро-матеріальних цінностей та відповідно неправомірність (безпідставність) документального оформлення нереальної господарської операції при складанні первинних документів.

За приписами пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Водночас, абзацом 2 пункту 44.6 статті 86 ПК України встановлено, якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Пунктом 86.7 статті 86 ПК України передбачено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Враховуючи викладене, платник податків не позбавлений можливості подати будь-які належні та допустимі докази (необхідні документи) до заперечень на акт перевірки і такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення про притягнення (чи непритягнення) суб`єкта господарювання до відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, позивачем разом із запереченням на акт перевірки надавались первинні документи, у тому числі щодо закупки товару, книгу обліку розрахункових операцій. Однак, варто зазначити, що доводи відповідача про ненадання позивачем документів спростовується змістом самого акта перевірки.

Крім того, що відповідач в акті перевірки зазначає стосовно ненадання позивачем до перевірки жодного підтвердження щодо фактично понесених витрат на електроенергію.

Відповідно до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в України (далі - Положення № 637) касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

За правилами пункту 7.47 Положення № 637 для перевірки використовуються потрібні касові та розрахункові документи підприємства (підприємця) (касова книга, касові ордери, журнал реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, звіти працівників щодо витрачання підзвітних сум), а також документи, що підтверджують здійснені покупцем (замовником) витрати готівки під час придбання товарів, оплати наданих послуг та виконаних робіт (касові та товарні чеки, розрахункові квитанції, квитанції до прибуткових касових ордерів, інші розрахункові документи, а також рахунки-фактури, податкові накладні, договори на поставку продукції, надання послуг, виконання робіт, товарно-транспортні накладні тощо).

Приписами статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Отже, квитанція до прибуткового касового ордера є розрахунковим документом, а відтак і документом, що засвідчує вартість понесених витрат.

Таким чином квитанції до прибуткових касових ордерів, з огляду на відсутність зауважень ГУ ДПС у м. Києві в акті перевірки щодо їх відповідності вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є належними та достатніми доказами сплати покупцем готівкових коштів на рахунок фізичних осіб-підприємців, а тому твердження відповідача, що позивачем до перевірки жодного підтвердження щодо фактично понесених витрат на електроенергію спростовується самим актом перевірки.

Щодо висновків контролюючого органу стосовно нереальності господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Тріо Капітал» () суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. Згідно частини першої статті 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за№ 168/704, встановлені обов`язкові реквізити для первинних документів, а саме: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Контролюючим органом під час проведення перевірки встановлено, що позивач мала взаємовідносини з постачальником ТОВ «Тріо Капітал», які, на його думку, мали фіктивний характер, документування цих операцій та відображення в податковому обліку мало місце без отримання результатів таких операцій в дійсності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до перевірки надано копії первинних документів щодо закупки товару у ТОВ «Тріо Капітал», а саме копії видаткових накладних, копії квитанцій до прибуткового касового ордеру щодо закупки морозильних камер, стелажів, мульти-спліт систем, кофемашини, дверей вхідних, дотягувача до дверей, електростанції дизельної, баків для сміття, сейфу вогнезламостійкого, тари, ящиків, банеру з підсвіткою, полиць, сканеру, стендів, компресору, сортувальнику банкнот, вагів, кавової машини, тощо за період з 01.01.2019 по 31.12.2023 на загальну суму 5 457 525,00 грн.

Розрахунок між сторонами здійснено в повному обсязі, що підтверджується долученими копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру.

Разом з тим, відповідачем в ході проведення перевірки контролюючим органом опрацьовано податкову інформацію по контрагенту ТОВ «Тріо Капітал» та встановлено, що товариство знаходиться на обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві (Голосіївський район) з 11.12.2013 у стані 8 - до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням. Останній фінансовий звіт підприємства за 2012 рік.

Також, відповідачем встановлено, що згідно інформаційних ресурсів, наявних в контролюючому органі, неможливо ідентифікувати фактичний рух активу (товару та основних засобів) про його походження.

Однак, аналізуючи складені між позивачем та контрагентом первинні документи, що долучені до матеріалів справи, відповідають положенням законодавства та містять всі обов`язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Суд зазначає, що законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

Юридична відповідальність кожного платника податків, відповідно до ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Також суд зазначає, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань.

При вирішені даного спору суд враховує позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 30 листопада 2018 року у справі №820/4698/17, від 04 грудня 2018 року у справі №814/788/14, від 29 березня 2023 року у справі № 560/12630/21 згідно з якою інформація про ознаки фіктивної діяльності контрагента (як-то: податковий стан платника податків, відсутність необхідних та достатніх матеріально-технічних ресурсів та персоналу тощо), одержана контролюючим органом з його власних інформаційних систем, що не оформлена рішенням суб`єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації.

Слід також наголосити, що платник не несе відповідальності за дії всіх підприємств та організацій, що беруть участь у багатостадійному процесі сплати податків до бюджету. Зворотне призвело б до неправомірного покладення на платника тягаря відповідальності за дії третіх осіб у багатостадійному господарському обороті.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року по справі №826/16272/13-а, в якій суд зазначив, що порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента..

Також, у постанові від 16 квітня 2019 у справі №804/6909/17 Верховний Суд вкотре підтвердив позицію, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Відповідачем не наведено суду жодних обставин та доказів, які свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про непов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Контролюючим органом в акті перевірки не наведено жодних зауважень до наданих позивачем первинних документів, не встановлено, що відомості, які містяться в первинних документах, є неповними, недостовірними, суперечливими або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлено судом.

Суд вважає, що відповідач не довів обґрунтованості висновків щодо заниження податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб та військового збору, що сплачується за результатами річного декларування, а також щодо сплати єдиного внеску. Зокрема ГУ ДПС у м. Києві не доведено неналежність документів щодо закупок позивачем товару, який у подальшому реалізовувався ним у господарській одиниці; фактично висновки контролюючого органу ґрунтуються на припущеннях, а не на фактах, встановлених належними та допустимими доказами.

Висновки щодо інших порушень законодавства та застосування штрафних санкції також ґрунтуються на припущеннях контролюючого органу, без дослідження відповідних документів.

Водночас, суд зауважує, що такі обставини повинні з`ясовуватись безпосередньо за фактичним місцем здійснення господарської діяльності фізичної особи-підприємця.

На противагу доводам контролюючого органу щодо ненадання платником документів до перевірки, слід вказати, що на запит Головного управління ДПС у м. Києві від 19.11.2024 №1 позивачем було направлено контролюючого органу лист, в якому зазначено про неможливість підготувати копії усіх витребуваних документів у визначений термін з огляду на великий обсяг запитуваних документів, та повідомлено про готовність надання доступу до запитуваних документів для огляду за місцем ведення підприємницької діяльності.

Однак, відповідачем не взято цей лист до уваги, що свідчить про те, що висновки, викладені в акті перевірки від 27.11.2024 зроблені без аналізу усіх необхідних первинних документів господарської діяльності позивача.

Водночас, відсутність в матеріалах справи доказів, якими б підтверджувались викладені в акті перевірки доводи, унеможливлює дослідження їх судом з метою встановлення обґрунтованості таких висновків контролюючого органу.

Обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що було проаналізовано усі подані документи і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті такого рішення.

Особливо-виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про прийняття негативного для особи рішення з огляду на наслідки, які це потягне.

Водночас, відповідач в порушення принципу обґрунтованості та вмотивованості не дослідив викладені позивачем у запереченнях на висновки акта перевірки доводи, пославшись виключно на відсутність додаткових первинних документів, та не надав позивачу часу додаткового для виготовлення та подання до контролюючого органу усіх необхідних документів.

Враховуючи означені вище обставини, суд дійшов висновку, що у сукупності вчинені відповідачем під час проведення перевірки процедурні порушення є істотними, тобто, є самостійною та достатньою підставою для скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення, прийнятих за наслідками такої перевірки, як такі, що не можуть вважатись правомірними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення, вимоги та рішення, прийнятих за наслідками такої перевірки, якими до позивача застосовано штрафи, винесені відповідачем з порушенням вимог законодавства, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

На підставі частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача підлягають стягненню здійсненні ним судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішень про застосування штрафних санкцій, вимог про сплату боргу (недоїмки), - задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07, від 11.12.2024 №07.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 11.12.2024 №07 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 11.12.2024 №07 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску.

5. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 11.12.2024 №07 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску.

6. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 11.12.2024 №07 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

7. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у м. Києві від 11.12.2024 № Ф-142281.

8. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у м. Києві від 11.12.2024 № Ф-142286.

9. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 5253,38 грн. (п`ять тисяч двісті п`ятдесят три гривні, тридцять вісім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань (код ЄДРПОУ ВП 44116011, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

10. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.