Справа № 381/5288/25
Суддя: Соловей Г. В.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Соловей Г.В., вивчивши матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Бородянського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), Хмільницького відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м. Київ), треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

19.09.2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів Бородянського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), Хмільницького відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов, відповідно до якого просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу ДВС Бородянського районного управління юстиції Бут М.А. про відкриття виконавчого провадження № 45389529 від 23.10.2014 року; визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Бородянського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Бухал І.Г. про стягнення виконавчого збору від 03.04.2025 року у виконавчому провадженні № 45389529 від 23.10.2014 року; визнати та скасувати постанову державного виконавця Бородянського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Бухал І.Г. про накладення штрафу від 18.04.2025 року у виконавчому провадженні № 45389529 від 23.10.2014 року.

Відповідно до ч. 1 статті 2 КАС України завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 статті 5 КАС України кожна особа має право впорядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципом верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі №759/15553/14-ц (провадження № 14-579цс19) вказано, що «юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року в справі № 921/16/14-г/15(провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року в справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року в справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року в справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року в справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19) і підстав для відступлення від неї не вбачається».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №382/389/17 (провадження № 11-1009апп19) зазначено, що «імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 6 червня 2018 року в справі №921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та в справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року в справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18).

Згідно з ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму;адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України; адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; адміністративні справи за позовними заявами територіального центру комплектування та соціальної підтримки з приводу тимчасового обмеження громадян України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації.

Згідно з ч. 2 ст. 20 КАС України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частинами першою та третьою цієї статті.

З урахуванням вищенаведеного, приходжу до висновку, що вказана адміністративна справа за предметом заявлених позивачем позовних вимог, не входить до переліку адміністративних справ, які за правилами предметної юрисдикції підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам, а тому не підсудна за правилами предметної юрисдикції Фастівському міськрайонному суду Київської області, що є місцевим загальним судом як адміністративним судом.

Підсумовуючи наведене, вважаю за необхідне направити дану справу до суду, який є компетентним для розгляду спору даної категорії, а саме до Київського окружного адміністративного суду, задля уникнення можливого скасування рішення суду в такій справі з підстав його розгляду судом, який був не компетентним для його розгляду або не встановлений на підставі закону.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача адміністративної справи на розгляд іншого суду за підсудністю здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження цієї ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення (ч. 8 ст. 29 КАС України).

Статтею 30 КАС України встановлено, що адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана. Спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються.

Керуючись ст. 20,29 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Бородянського відділу ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), Хмільницького відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м. Київ), треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування постанов передати за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26-а).

Ухвалу може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя Г.В. Соловей