Справа № 320/40972/24
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року м. Київ № 320/40972/24

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вісьтак М.Я.,

секретаря судового засідання Полякової А.В.,

за участю:

представника позивача - Новогребельської І.М.,

представника відповідача - Думич І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕО ТРЕЙД"

до Головного управління ДПС у Львівській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

В провадженні Київського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа № 320/40972/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕО ТРЕЙД" (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Львівській області (далі відповідач), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 01.07.2024 № 28585/13-01-07-10.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.09.2024 (суддя ОСОБА_1 ) відкрито провадження в адміністративній справі № 320/40972/24, вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження.

23.10.2024 до Київського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 (суддя ОСОБА_1 ) закрито підготовче провадження та призначено адміністративну справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні.

04.02.2025 відповідачем подано додаткові пояснення у справі.

26.02.2025 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 з посади проведено повторний автоматизований розподіл адміністративної справи № 320/40972/24 та передано її на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Вісьтак М.Я. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2025).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 прийнято адміністративну справу № 320/40972/24 до провадження, вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 14.04.2025.

14.04.2025 протокольною ухвалою закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті 09 травня 2025 року о 12:00.

09.05.2025 у судовому засідання розглянуто клопотання представника позивача про відкладення судового засідання та ухвалено зробити перерву у розгляді справи по суті до 06.06.2025.

06.06.2025 у судовому засіданні судом витребувано у позивача докази, а саме переклад листів, надісланих контрагентом позивача та ухвалено зробити перерву у розгляді справи по суті до 23.07.2025.

Відповідно до довідки від 23.07.2025 судове засідання не здійснювалось у зв`язку із технічними несправностями, а саме у зв`язку із технічними збоями в роботі комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду».

Наступне судове засідання призначено на 06.08.2025.

Відповідно до довідки від 06.08.2025 судове засідання не здійснювалось у зв`язку із технічними несправностями.

Наступне судове засідання призначено на 15.08.2025.

15.08.2025 у судовому засіданні досліджено докази у справі та оголошено перерву. Також, у цьому ж судовому засіданні розглянуто клопотання представника позивача про долучення доказів та додаткових пояснень по суті справи, відповідно до яких змінено підстави позову. За результатами розгляду клопотання судом, з урахуванням думки представника відповідача, відмовлено у їх долученні з мотивів пропуску строку на їх подання відповідно до вимог КАС України. Крім того позивачем у ході підготовчого засідання 14.04.2025 вказано, що всі наявні в нього докази були подані (протокольний час 10:58:47) та необґрунтовано неможливість їх подання раніше.

18.09.2025 у судовому засідання судом проведено дебати у справі та перейдено до стадії ухвалення рішення та оголошено дату ухвалення та проголошення рішення на 25.09.2025.

25.09.2025 судом ухвалено рішення у справі.

Аргументи сторін

Правова позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючий орган не мав обґрунтованих підстав для формування висновку про порушення позивачем вимог пункту 3 статті 13 Закону України Про валюту і валютні операції в частині відсутності поставки товару по імпорту по контракту, укладеному з компанією VITARO ENERGY S.R.L. (Румунія) від 10.04.2023 №12787442 по авансових платежах від 14.04.2023 на суму 25597,17 дол. США та від 01.05.2023 на суму 151592,45 дол. США. Позивач посилається на відсутність своєї вини в наявному простроченні, посилаючись на дію непереборної сили (форс-мажор), а відтак, вважає, що не може бути відповідальним за відповідне прострочення.

В обгрунтування своєї позиції позивач зазначає, що форс-мажорні обставини, підтверджені відповідними сертифікатами Київської обласної торгово-промислової палати, а саме: № 3200-24-1315 від 09.07.2024; № 3200-24-1316 від 09.07.2024.

Позивач обґрунтовує позов посиланням на дію форс-мажорних обставин, що, на його думку, звільняє його від відповідальності та вказує на протиправність нарахування пені за прострочення.

У ході судового засідання 06.06.2025 представник позивача підтримав доводи позовної заяви, вказав, що відповідні сертифікати видані компетентним органом та є дійсними. Форс-мажорні ж обставини полягали в тому, що був відсутній товар для постачання. Позивач посилається на листування з контрагентом VITARO ENERGY S.R.L.(Румунія), яке на його думку свідчить про його недоброчесність.

Правова позиція відповідача

Відповідач заперечив проти позову, вказавши на порушення позивачем ч. 3 ст. 13 Закону Про валюту і валютні операції у частині недотримання 180-денного строку розрахунків за імпортними контрактами з Vitaro Energy S.R.L., та обґрунтовував правомірність нарахування пені у сумі 4 439 544,5 грн.

Відповідач наголосив, що сертифікати Київської обласної ТПП не можуть підтверджувати форс-мажор у розумінні ст. 13 Закону № 2473-VIII, оскільки належним доказом є довідка уповноваженого органу країни нерезидента (контрагента позивача). Також зазначено, що документи, подані позивачем уже після перевірки та винесення ППР, не мають правових наслідків.

Відповідач у відзиві та додаткових поясненнях, а також у ході судових засідань визнає факт здійснення позивачем відповідних платежів у зазначеній ним сумі у відповідні дати, проте наголошує, що відповідний товар у межах встановленого НБУ 180-денного строку поставлений не був, що підтверджується інформацією банку (АБ ПУМБ) та актом перевірки.

Щодо посилання позивача на форс-мажор, відповідач зазначив, що відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону № 2473-VIII перебіг строку та нарахування пені зупиняються на підставі довідки уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони договору або третьої країни (якщо це передбачено договором). Надані позивачем сертифікати Київської обласної (регіональної) ТПП складені після прийняття ППР, не підтверджують неможливості виконання зобов`язань саме нерезидентом і не можуть вважатися належними доказами для зупинення строків, а під час перевірки/у строк для заперечень такі документи позивачем не подавалися (посилання на п. 86.7 та п. 44.6 ПК України).

Відповідач звернув увагу суду, що зі змісту наданих позивачем сертифікатів неможливо встановити конкретний характер форс-мажорних обставин, які унеможливлювали поставку за спірними угодами.

Позиція сторін по справі, висловлена у судових засіданнях

Представник позивача - Новогребельска І.М. у судовому засіданні висловлювала усні пояснення та наполягала на задоволенні позову в повному обсязі з урахуванням обґрунтування, зазначених в заявах по суті спору.

Представник відповідача ГУ ДПС у Львівській області - Думич І.А. брала участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, проти позову заперечувала та просила суд відмовити у його задоволенні з підстав зазначених у відзиві та додаткових поясненнях від 04.02.2025.

Встановлені судом фактичні обставини.

10.03.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю ВЕО ТРЕЙД як покупцем та компанією-нерезидентом VITARO ENERGY S.R.L. (Румунія) як постачальником укладено контракт №12787442 щодо імпорту важких дистилятів, газойлів дизельного палива.

14.04.2023 на виконання цього договору здійснено авансовий платіж у сумі 25597,17 доларів США на підставі рахунку Proforma №AF230181_.04.2023, а 1 травня 2023 року платіж у сумі 151 592,45 доларів США на підставі рахунку Proforma №AF230236_12787442.

Після здійснення вказаних платежів контрагент VITARO ENERGY S.R.L. 26.04.2023 ініціював укладення нового контракту № 12892515 та запропонував зарахувати здійснені раніше платежі у рахунок виконання зобов`язань за цим новим договором.

09.06.2023 року укладено контракт №13141085 щодо імпорту дизельного палива між цими самими сторонами. На виконання цього договору, 15.05.2023 здійснено авансовий платіж у сумі 18 518,55 доларів США.

Таким чином, між ТОВ ВЕО ТРЕЙД та VITARO ENERGY S.R.L. укладено два зовнішньоекономічні контракти від 10.04.2023 №12787442 та від 09.06.2023 №13141085, за якими позивач здійснив авансові платежі у валюті, підтверджені, з боку позивача, рахунками Proforma, а з боку відповідача інформацією банку, що здійснював валютний нагляд, та актом документальної перевірки.

Позивачем також надані листи на підтвердження листування між ним та його контрагентом в контексті спірних правовідносин.

Зокрема, між ТОВ ВЕО ТРЕЙД та компанією Vitaro Energy S.R.L. протягом 2023 року відбувалося листування щодо виконання зобов`язань за зовнішньоекономічними контрактами.

Так, листом від 25.06.2023 №25/06/2023-1 позивач повідомив про поставки на залишок передплати, листом від 27.06.2023 №270623 було заявлено необхідність нового замовлення, а листом від 28.06.2023 №28/06/2023-1 позивач просив повернути сплачені кошти.

01.07.2023 ТОВ ВЕО ТРЕЙД направило лист №01/07/2023-1 про розірвання договору та вимогу повернення коштів, а 10.07.2023 нерезидентом було надано відповідь про можливість повернення коштів (лист №10.07.23-10).

10.08.2023 позивач надіслав ще один лист із вимогою повернення коштів та сплати пені за кожний день прострочення. У подальшому, 02.11.2023 ТОВ ВЕО ТРЕЙД направило претензію №1 із аналогічною вимогою. Крім того, наявні копії листів постачальника від 20.04.2023 №200423, 25.05.2023 №25.05.23 та 01.08.2023 №01.08.23, в яких повідомлялося про технічні складнощі та обговорювалася можливість відстрочення виконання зобов`язань.

Відповідачем, на підставі Наказу Головного управління ДПС у Львівській області від 15.05.2024 № 2530-ПП, направлення від 17.05.2024 №5122 та ст. 191, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України та інформації агента валютного нагляду АБ ПУМБ, наданої відповідно до Інструкції про порядок валютного нагляду банків, затвердженої постановою Правління НБУ від 02.01.2019 № 7 (далі Інструкція № 7), проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ ВЕО ТРЕЙД щодо дотримання граничних строків розрахунків за імпортними операціями з VITARO ENERGY S.R.L. (Румунія) за угодами:

- від 10.04.2023 № 12787442 за авансовими платежами від 14.04.2023 на 25 597,17 USD та від 01.05.2023 на 151 592,45 USD товар у межах граничного строку не поставлено; кількість днів прострочення 226 та 209 відповідно; станом на 23.05.2024 прострочене дебетове сальдо 177 189,62 USD (граничні строки 10.10.2023 та 27.10.2023);

- від 09.06.2023 № 13141085 авансовий платіж від 15.06.2023 у сумі 18 518,55 USD; товар у межах граничного строку не поставлено; кількість днів прострочення 164; станом на 23.05.2024 прострочене дебетове сальдо 18 518,55 USD (граничний строк 11.12.2023).

Відповідач вказав, що граничні строки 180 календарних днів для розрахунків за операціями з імпорту товарів установлено пунктом 142 постанови Правління НБУ від 24.02.2022 № 18 Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану (далі Постанова № 18) і ці строки застосовуються до операцій, здійснених із 05.04.2022.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 30.05.2024 № 22635/13-01-07-10/43022745 (далі Акт перевірки).

Актом перевірки контролюючим органом встановлено: порушення ч. 3 ст. 13 Закону України Про валюту і валютні операції № 2473-VIII (далі Закон № 2473-VIII) щодо дотримання граничних строків розрахунків, у зв`язку з чим на підставі ч. 5 ст. 13 Закону № 2473-VIII нараховано пеню за кожен день прострочення (з урахуванням граничного розміру), розрахунок наведено в додатку № 2 до акта перевірки, а 01.07.2024 прийнято податкове повідомлення-рішення № 28585/13-01-07-10 на суму пені 4 439 544,5 грн (далі ППР/оскаржуване ППР).

Позивачем подано заперечення на акт документальної позапланової виїзної перевірки, в якій позивач виклав свої заперечення стосовно виявлених порушень, просив переглянути та скасувати висновки акту позапланової перевірки ГУ ДПС у Львівській області від 30.05.2024.

Крім того позивачем додано копії протоколів, з яких вбачається, що останній звертався в поліцію у зв`язку з недобросовісними діями третіх осіб, зокрема, протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 07.07.2023 №30758 Деснянського управління поліції ГУНП у м. Києві.

Матеріали справи містять також копію протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 03.07.2024 №30755, зареєстрованого тим самим органом поліції.

Позивачем процедура адміністративного оскарження ППР не застосовувалась, що не оспорюється відповідачем.

Не погоджуючись із оскаржуваним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Правове регулювання спірних правовідносин та оцінка суду

Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ унормовані Законом України Про валюту і валютні операції від 21 червня 2018 року № 2473 VIII, (далі Закон № 2473-VIII), який також встановлює відповідальність за порушення валютного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 2473-VIII валютні операції здійснюються без обмежень відповідно до законодавства України, крім випадків, встановлених законами України, що регулюють відносини у сферах забезпечення національної безпеки, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, виконання взятих Україною зобов`язань за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також випадків запровадження Національним банком України відповідно до цього Закону заходів захисту.

Приписами частини другої статті 11 Закону № 2473-VIII визначено, що валютний нагляд здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду з метою встановлення відповідності здійснюваних валютних операцій валютному законодавству з урахуванням ризик-орієнтованого підходу.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону № 2473-VIII валютний нагляд відповідно до частини другої цієї статті здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду без втручання у відповідні валютні операції та діяльність суб`єктів таких операцій, крім випадків запобігання агентами валютного нагляду проведенню валютних операцій, що не відповідають вимогам валютного законодавства.

Частиною четвертою статті 11 Закону № 2473-VIIІ визначено, що органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства (частина шоста статті 11 Закону № 2473-VII).

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону № 2473-VIII, Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, погіршення стану платіжного балансу України, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та (або) фінансової системи держави, має право запровадити такі заходи захисту: встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Стаття 13 Закону № 2473-VIII визначає особливості встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів (частина перша статті 13 Закону №2473-VIII).

Згідно із вимогами частини другої статті 13 Закону №2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.

Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару). (частина п`ята статті 13 Закону № 2473-VIII).

Відповідно до частини шостої статті 13 Закону № 2473-VIII у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин. Отже, у разі зупинення виконання господарської операції, яке зумовлене виникненням форс-мажорних обставин, зупиняється як перебіг строку розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, так і нарахування пені на весь період дії форс-мажорних обставин. Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).

Щодо прострочення позивачем граничних строків для розрахунків за експортно-імпортними операціями, суд зазначає таке.

Правлінням Національного банку України затверджено Постанову № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (далі - Постанова НБУ № 18).

Згідно з п.142 Постанови № 18 граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року.

Позивач фактично не заперечує сам факт прострочення строків розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами з компанією Vitaro Energy S.R.L. (Румунія), зокрема: за контрактом від 10.04.2023 №12787442 були здійснені авансові платежі від 14.04.2023 у розмірі 25 597,17 дол. США та від 01.05.2023 у розмірі 151 592,45 дол. США, однак товар у встановлений граничний строк (до 10.10.2023 та 27.10.2023 відповідно) не надійшов, а загальна сума простроченого дебетового сальдо станом на 23.05.2024 склала 177 189,62 дол. США. Так само за контрактом від 09.06.2023 №13141085 здійснено авансовий платіж від 15.06.2023 на суму 18 518,55 дол. США, який також не був забезпечений поставкою у визначений строк (гранична дата 11.12.2023).

Як зазначено судом вище, між Товариством з обмеженою відповідальністю ВЕО ТРЕЙД як покупцем та компанією-нерезидентом VITARO ENERGY S.R.L. (Румунія) як постачальником 10 квітня 2023 року був укладений контракт №12787442 щодо імпорту важких дистилятів, газойлів дизельного палива. На виконання цього договору, за твердженням позивача, 14 квітня 2023 року було здійснено авансовий платіж у сумі 25 597,17 доларів США на підставі рахунку Proforma №AF230181_.04.2023, а 1 травня 2023 року платіж у сумі 151 592,45 доларів США на підставі рахунку Proforma №AF230236_12787442.

Вказані суми та дати підтверджуються інформацією агента валютного нагляду АБ ПУМБ, наданою на запит відповідача, відповідно до Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою Правління НБУ від 02.01.2019 № 7, а в подальшому відображені в Акті перевірки.

Таким чином суд дійшов висновку, що контролюючим органом вірно встановлено порушення частини 3 статті 13 Закону № 2473 з урахуванням пункту 142 Постанови правління Національного банку України від 24.02.2022 року № 18, в частині дотримання законодавчо встановленого строку розрахунків за операціями з імпорту за зовнішньоекономічними контрактами від 10.04.2023 №12787442 та від 09.06.2023 №13141085, укладеними між позивачем та його контрагентом, а саме Vitaro Energy S.R.L. (Румунія).

Щодо правомірності застосування Головним управлінням ДПС у Львівській області до позивача пені передбаченої частиною 5 статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» суд ураховує наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України Про валюту і валютні операції, порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості.

Згідно з ч.8 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті.

Законом України «Про валюту і валютні операції» встановлений вичерпний перелік обставин згідно яких зупиняється граничний строк розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами та нарахування пені за їх прострочення.

Суд бере до уваги покликання відповідача, що відповідно до частини 4 статті 13 України «Про валюту і валютні операції» за окремими операціями з експорту та імпорту товарів граничні строки розрахунків, встановлені Національним банком України, можуть бути подовжені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізовує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі висновку. Однак, ТОВ «ВЕО ТРЕЙД» до перевірки не представлено висновків на продовження термінів розрахунків по угодах поставки від 09.06.2023 №13141085 та від 10.04.2023 №12787442, укладеному VITARO ENERGY S.R.L. (Румунія), так само як і не надано їх суду.

Також, згідно із частиною 7 статті 13 Закону № 2473-VIII у разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.

У цьому випадку суд також враховує покликання відповідача, що позивачем під час проведення перевірки, так само як і надалі, не надано контролюючому органу позовної заяви до суду та ухвали про відкриття провадження про стягнення заборгованості по угодах поставки від 09.06.2023 №13141085 та від 10.04.2023 №12787442, укладеному VITARO ENERGY S.R.L. (Румунія). Також, суд звертає уваги, що таких доказів і не надано суду під час розгляду цієї справи.

Щодо покликання позивача на наявність обставин непереборної сили, як основної підстави позову, якою позивач обґрунтовує протиправність податкового повідомлення-рішення від 01.07.2024 суд зазначає наступне.

ТОВ ВЕО ТРЕЙД посилається на неможливість виконання зобов?язань за зовнішньоекономічними контрактами подано сертифікати Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати від 09.07.2024 № 3200-24-1316 та № 3200-24-1315, якими засвідчено настання обставин непереборної сили у вигляді протиправних дій третіх осіб, що унеможливили своєчасне виконання зовнішньоекономічних контрактів, укладених між ТОВ ВЕО ТРЕЙД та компанією VITARO ENERGY S.R.L. (Румунія).

Разом з тим, аналіз наданих доказів свідчить про те, що посилання позивача є недостатніми для звільнення від відповідальності з огляду на таке.

Стаття 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні передбачає, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За визначенням, наведеним у частині другій статті 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати, законодавець до форс-мажорних обставин відніс, серед іншого, загальну військову мобілізацію, військові дії, оголошену та неоголошену війну.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і останній триває і досі.

Отже, враховуючи визначення, наведене у частині другій статті 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні, суд констатує, що введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану є форс-мажорною обставиною, яка в повній мірі відповідає ознакам надзвичайності і невідворотності.

Поряд із цим усталеною є практика Верховного Суду, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру. У разі їх виникнення сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку (зокрема, але не виключно подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18, від 25 січня 2022 року у справі №904/3886/21, від 18 січня 2024 року у справі № 914/2994/22).

У постановах від 05 жовтня 2023 року у справі №520/14773/21, від 19 серпня 2022 року у справі №818/2429/18, від 17 червня 2020 року у справі №812/677/17, від 03 вересня 2019 року у справі №805/1087/16 Верховний Суд зазначив, що має встановлюватися (доводитися) вплив обставин непереборної сили, засвідчених відповідними сертифікатами ТПП України, на неможливість платника податку належним чином виконувати свої зобов`язання і на зміну його економічного стану цими форс-мажорними обставинами. Ці фактори мають перебувати у причинно-наслідковому зв`язку.

З наведених вище підходів суд дійшов висновку, що саме по собі існування форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили) ще не є свідченням того, що безпосередньо вона вплинула на неможливість виконання особою певного зобов`язання за договором чи обов`язку, передбаченого законодавчими та іншими нормативними актами. Такий зв`язок має доводитись як шляхом надання сертифіката (довідки) Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП, так і інших належних доказів, що можуть це підтвердити.

Ураховуючи наведене суд наголошує, що по-перше, авансові платежі за контрактами були здійснені ще у квітнітравні 2023 року, а обов`язок поставки товару та проведення розрахунків виник задовго до листопадагрудня 2023 року, коли, відповідно до сертифікатів виданих Торгово-промисловою палатою від 09.07.2024 № 3200-24-1316 та № 3200-24-1315 , настали обставини непереборної сили.

Таким чином, прострочення у виконанні контрактних зобов`язань мало місце ще до настання задекларованих форс-мажорних обставин, і ці обставини не можуть виправдати невиконання зобов`язань у відповідний період. По-друге, зміст указаних сертифікатів є загальним і не містить конкретних вказівок на об`єктивну неможливість поставки чи розрахунків саме за цими контрактами, а отже, відсутній належно доведений причинно-наслідковий зв`язок між зазначеними обставинами та фактом невиконання позивачем своїх зобов`язань.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, сам по собі сертифікат Торгово-промислової палати не звільняє від відповідальності, якщо він не підтверджує безпосередній вплив обставин на неможливість виконання зобов`язання в конкретно визначені строки.

Фактично сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Окрім цього Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у Постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Незважаючи на те, що відповідний висновок був викладений у господарській справі, КАС України у ст. 242, ч. 5 передбачено, що при виборі і застосуванні норми права суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З приводу прийнятності сертифікату, виданого регіональною торгово-промисловою палатою, суд зазначає наступне. Пункт 4 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затверджений рішенням Президії ТПП України від 15.07.2015 № 40(3) (далі Регламент ТПП) врегульовує питання розмежування компетенції Торгово-промислової палати України (далі ТПП України) та регіональних палат.

Відповідно до підпункту 4.1 вказаного пункту Торгово-промислова палата України відповідно до ст. 14 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну ТПП.

За правилами підпункту 4.2 пункту 4 Регламенту ТПП ТПП України уповноважує регіональні палати засвідчувати форс-мажорні обставини з усіх питань, що належать до компетенції ТПП України, за винятком засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що стосуються зобов`язань за:

- умовами зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України;

- умовами зовнішньоекономічних договорів, контрактів, типових договорів, угод, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України;

- умовами договорів, контрактів, типових договорів, угод між резидентами України, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції ТПП України.

Із змісту указаного нормативно-правового акта слідує, що регіональна ТПП не може засвідчувати форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), що стосуються зобов`язань за умовами, зокрема, зовнішньоекономічних контрактів, в яких безпосередньо передбачено, що таке засвідчення здійснює лише ТПП України. В свою чергу, ТПП України не може засвідчувати такі обставини щодо тих договірних відносин, де сторони прямо передбачили, що таке засвідчення здійснює безпосередньо регіональна ТПП.

Згідно пункту 9.2 Контракту №2-2022 сторони передбачили, що …сторона, для якої створилась неможливість виконання зобов`язань, негайно письмово повідомить іншу сторону про настання, передбачуваний строк дії і припинення вищевказаних обставин, а також протягом 3 календарних днів представить документи, що підтверджують настання обставин непереборної сили. Належним доказом наявності обставин непереборної сили є відповідний документ Торгово-промислової палати країни Продавця або Покупця..

Отже, за змістом укладених контрактів між позивачем та іноземним контрагентом слідує, що сторони не конкретизували, яка саме ТПП може засвідчити настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку їх настання. Відповідно, сертифікат, виданий як ТПП України, так і регіональною ТПП, може мати належну юридичну силу.

Проте, суд враховує, що сертифікати Київської обласної (регіональної) ТПП не були предметом дослідження контролюючим органом під час перевірки та були виготовлені регіональною ТПП України та надані позивачем до суду під час судового розгляду справи, тобто після складання акту перевірки та прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення.

У постанові від 16.09.2024 у справі №520/6236/23 Верховний Суд сформулював наступний правовий висновок. Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 не є тим документом, який у розумінні частини шостої статті 13 Закону №2473-VIII підтверджує обставини настання і припинення форс-мажорних обставин для цілей зупинення перебігу строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів та нарахування пені на весь період дії таких обставин. Таким документом є сертифікат (висновок, довідка, підтвердження), що видані Торгово-промисловою палатою України або уповноваженою нею регіональною торгово-промисловою палатою.

На підставі вказаного документа поряд з іншими доказами, що можуть бути надані заінтересованою особою, доводиться існування причинно-наслідкового зв`язку між настанням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) і невиконанням/несвоєчасним виконанням вимог частини третьої статті 13 Закону №2473-VIII.

У постанові від 21 липня 2021 року (справа №912/3323/20) Верховний Суд виснував, що надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.

Верховний Суд неодноразово вказував (постанови від 05 грудня 2023 року у справі №917/1593/22, від 18 січня 2024 року у справі № 914/2994/22, від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17 тощо), що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватись судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Аналогічні за змістом висновки висловлювались Верховним Судом і в постановах від 21 вересня 2022 року у справі №911/589/21, від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18.

Суд окремо звертає увагу, що на думку позивача сертифікати підтверджують, що зобов`язання за контрактами з VITARO ENERGY S.R.L. (Румунія) не могли бути виконані у зв`язку з протиправними діями третіх осіб і що ці обставини тривають (для одного контракту з 11.11.2023, для іншого з 12.12.2023), натомість, вони описують протиправні дії третіх осіб без конкретики (немає прямої вказівки, що товар неможливо доставити саме через заборону митного оформлення, закриття кордону тощо).

Таким чином указані сертифікати не містять вказівки на наявність конкретної форс-мажорної обставини, що унеможливлює встановлення реальної міри впливу таких обставин на правовідносини між суб`єктами господарювання за зовнішньоекономічними контрактами від 10.04.2023 №12787442 та від 09.06.2023 №13141085, укладеними між позивачем та його контрагентом, а саме Vitaro Energy S.R.L. (Румунія).

Також, суд звертає увагу, що аванси були сплачені ще у квітнітравні 2023, але сертифікати стосуються обставин, що мали місце в період листопадагрудня 2023 року. Тобто прострочення фактично виникло задовго до настання задекларованих позивачем обставин непереборної сили.

Окремо суд наголошує, що в ході листування між контрагентами позивачу було достеменно відомо про невиконання контрактів, однак, жодних дій ним щодо звернення до суду та/або міжнародного комерційного арбітражу з позовною заявою про стягнення з Vitaro Energy S.R.L. (Румунія) заборгованості відповідно до частини 7 статті 13 Закону № 2473-VIIІ.

Що ж стосується посилань позивача на звернення до правоохоронних органів, то вказані звернення мали місце ще через понад рік після внесення відповідних авансових платежів, водночас позивач належним чином не обґрунтовує своїх зволікань з таким зверненням до правоохоронних органів, які фактично мали місце вже після проведення перевірки та складання оскаржуваного ППР.

Отже, наведені вище аргументи позивача жодним чином не підтверджують неправомірність нарахування відповідачем пені за порушення позивачем термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Висновки за результатами розгляду справи.

За таких умов суд доходить висновку, що доводи позивача про наявність форс-мажорних обставин, які б звільняли його від відповідальності за порушення строків розрахунків, є необґрунтованими.

Податковий орган правомірно застосував положення частини п`ятої статті 13 Закону України Про валюту і валютні операції та нарахував пеню за кожен день прострочення, оскільки прострочення мало місце до настання обставин, на які посилається позивач, а належних доказів, що підтверджують неможливість виконання зобов`язань у встановлені строки саме з причин дії непереборної сили, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, суд доходить висновку щодо правомірності встановлення ГУ ДПС у Львівській області порушення ч. 3 ст. 13 Закону №2473-VIII та прийняття податкового повідомлення-рішення щодо порушення граничних термінів по зовнішньоекономічних контрактах з нерезидентом, оскільки позивачем не надано необхідних достатніх доказів для підтвердження наявності форс-мажорних обставин, а відтак, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зміст наведеної норми на контролюючий орган покладається обов`язок надати достатні докази на обґрунтування висновку про порушення платником податків норм податкового законодавства, що став підставою для визначення суми грошового зобов`язання.

Водночас, в разі надання контролюючим органом доказів, які підтверджують факт вчинення платником податків правопорушення, на платника покладається обов`язок спростувати обґрунтовані доводи відповідача.

Це відповідає нормі ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відсутність відповідних доказів може бути підставою для відмови в задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень як протиправних, прийнятих контролюючим органом у зв`язку із вчиненням суб`єктом господарювання порушення податкового законодавства.

Відповідачем доведено правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Вео Трейд" до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Рішення надіслати сторонам (їх представникам).

Повний текст рішення складено 25.09.2025

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.