Справа № 140/2554/25
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/2554/25 пров. № А/857/28121/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року, головуючий суддя Каленюк Ж.В., ухвалене у м. Луцьк, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУНП у Волинській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо незарахування до вислуги років у пільговому обчисленні - один місяць за півтора місяця час проходження служби в зоні гарантованого добровільного відселення з 12 червня 2003 року по 14 лютого 2025 року; зобов`язати зарахувати до вислуги років у пільговому обчисленні - один місяць за півтора місяця час проходження служби в зоні гарантованого добровільного відселення з 12 червня 2003 року по 14 лютого 2025 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що при обчисленні вислуги років на пільгових умовах відповідач безпідставно не врахував абзац п`ятнадцятий підпункту «в» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 лютого 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі Постанова №393); за змістом цієї норми для призначення пенсії до вислуги років зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за півтора місяця: у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, передбачених пунктами 2 і 3 частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», - згідно з переліками військових частин, підрозділів і установ, затверджуваними відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Центральним управлінням Служби безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони. При цьому надання Міністерству внутрішніх справ України (МВС України) повноважень визначати перелік підрозділів та установ не може звужувати чи позбавляти права на обчислення вислуги років на пільгових умовах.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо незарахування ОСОБА_1 до вислуги років на пільгових умовах (один місяць служби за півтора місяця) часу проходження служби в органах внутрішніх справ та в Національній поліції в зоні гарантованого добровільного відселення з 12 червня 2003 року по 17 травня 2024 року; зобов`язано Головне управління Національної поліції у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років на пільгових умовах (один місяць служби за півтора місяця) час проходження служби в органах внутрішніх справ та в Національній поліції в зоні гарантованого добровільного відселення з 12 червня 2003 року по 17 травня 2024 року; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУНП у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що поняття зони безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення визначалось статтею 2 Закону України від 27 лютого 1991 року №791а-XII «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №791а-XII). 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», пунктом 4 якого виключено статтю 2 із Закону №791а-XII. Зазначене унеможливлює проведення зарахування до вислуги років в пільговому обчисленні проходження служби в зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення..

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 у період з 19 лютого 2003 року по 06 листопада 2015 року проходив службу: з 19 лютого 2003 року по 12 червня 2003 року як курсант Волинського училища професійної підготовки працівників міліції Управління МВС України у Волинській області, з 12 червня 2003 року по 27 грудня 2005 року - дільничний інспектор міліції відділення дільничних інспекторів міліції Камінь-Каширського районного відділу Управління МВС України у Волинській області, з 27 грудня 2005 року по 02 листопада 2007 року - старший дізнавач групи дізнання Камінь-Каширського районного відділу Управління МВС України у Волинській області; з 02 листопада 2007 року по 07 вересня 2011 року - старший дізнавач слідчого відділення Камінь-Каширського районного відділу Управління МВС України у Волинській області, з 07 вересня 2011 року по 25 липня 2012 року - старший слідчий слідчого відділення Камінь-Каширського районного відділу Управління МВС України у Волинській області, з 25 липня 2012 року по 31 грудня 2012 року - начальник слідчого відділення Любешівського районного відділу Управління УМВС України у Волинській області, з 31 грудня 2012 року по 12 березня 2013 року - виконуючий обов`язки першого заступника начальника відділу - начальник слідчого відділення Любешівського районного відділу Управління МВС України у Волинській області; з 12 березня 2013 року по 21 червня 2013 року - перший заступник начальника відділу - начальник слідчого відділення Любешівського районного відділу Управління МВС України у Волинській області, з 21 червня 2013 року по 05 грудня 2014 року - перший заступник начальника відділу - начальник слідчого відділення Любешівського районного відділу Управління МВС України у Волинській області; з 05 грудня 2014 року по 22 жовтня 2015 року - слідчий слідчого відділення Камінь-Каширського районного відділу УМВС України у Волинській області, з 22 жовтня 2015 року по 06 листопада 2015 року - старший інспектор-криміналіст слідчого відділення Камінь-Каширського районного відділу УМВС України у Волинській області; а у період з 07 листопада 2015 року по 14 лютого 2025 року на посадах ГУ НП у Волинській області: з 07 листопада 2015 року по 02 червня 2016 року - старший інспектор-криміналіст Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУ НП у Волинській області, з 02 червня 2016 року по 11 січня 2021 року - інспектор-криміналіст слідчого відділення Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУ НП у Волинській області, з 11 січня 2021 року по 30 серпня 2024 року - спеціаліст-криміналіст слідчого відділення Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУ НП у Волинській області, з 30 серпня 2024 року по 14 лютого 2025 року - спеціаліст-криміналіст слідчого відділення відділення поліції №1 (селище Маневичі) Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУ НП у Волинській області, що підтверджується розрахунком вислуги років для призначення пенсії (а.с.12-13), послужим списком (а.с.30-38) та довідкою відповідача.

Наказом ГУ НП у Волинській області від 14 лютого 2025 року №81 о/с «По особовому складу» майора поліції ОСОБА_1 , спеціаліста-криміналіста слідчого відділення відділення поліції №1 (селище Маневичі) Камінь-Каширського районного відділу поліції ГУ НП, з 14 лютого 2025 року звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 (за станом здоров`я) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»; станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції становить 22 роки 11 місяців 05 днів; час служби в пільговому обчисленні без врахування календарної вислуги 01 рік 03 місяців 07 днів (а.с.14). Цей стаж відповідає вислузі років станом на 14 лютого 2025 року, що зазначений в розрахунку вислуги років для призначення пенсії.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач відповідно до абзацу п`ятнадцятого підпункту «в» пункту 3 Постанови №393 має право на зарахування до вислуги років часу проходження служби з 12 червня 2003 року по 17 травня 2024 року у зоні гарантованого добровільного відселення у пільговому обчисленні один місяць служби за півтора місяця.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ визначено постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" від 17.07.1992 року №393 (із змінами і доповненнями) (далі - Порядок №393).

За змістом абзацу 15 пп. "в" пункту 3 Порядку №393 (в редакції до 01.01.2015 року) до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах-один місяць служби за півтора місяця: у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, передбачених пунктами 2 і 3 статті 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",-згідно з переліками військових частин, підрозділів і установ, затверджуваними відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Центральним управлінням Служби безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Служби державної охорони.

З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року №76-VIII, пунктом 4 якого виключено статтю 2 у Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України №939 від 06.12.2017 року "Про внесення змін до постанови КМУ від 17.07.1992 №393", яка набрала чинності 14.12.2017 року, внесено зміни до абзацу 15 підпункту в, а саме: слова і цифри пунктами 2 і 3 статті 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" замінено словами і цифрами пунктами 2 і 3 статті 2 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Системний аналіз положення Порядку №393 дає підстави для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат.

Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон №2262. Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена Порядком №393.

Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18.

З матеріалів справи слідує, що позивач проходив службу на різних посадах Управління МВС України у Волинській області (з 12 червня 2003 року по 06 листопада 2015 року) та ГУ НП у Волинській області (з 06 листопада 2015 року по 14 лютого 2025 року), структурні підрозділи яких знаходилися в місті Камінь-Каширський, селищі Любешів, селищі Маневичі Волинської області. Вказані населені пункти згідно з додатком №1 до Постанови №106 віднесені до зони гарантованого добровільного відселення.

Так, додатком 1 до наказу Міністерства внутрішніх справ України №748 від 22.11.1993 затверджено перелік населених пунктів віднесених до зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106, розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 року №17-Р, на території яких виконання службових обов`язків зараховується до строку вислуги років для призначення пенсій особовому складу органів внутрішніх справ, військ внутрішньої та конвойної охорони в пільговому обчисленні - один місяць за півтора місяця. Зокрема, до вказаного переліку входять населені пункти, де проходив службу позивач.

Отже, зважаючи на те, що Порядком №393 визначено зарахування служби в органах внутрішніх справ у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення із розрахунку один місяць за півтора і цей порядок діє, то позивач має право на зарахування вислуги років у пільговому обчисленні.

Оскільки постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" № 393 від 17.07.1992 року визначено зарахування служби в органах внутрішніх справ у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, передбачених в пунктами 2 і 3 ст.2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із розрахунку один місяць за півтора і цей порядок діє, то у відповідача не було правових підстав для відмови в зарахуванні позивачу вислуги років в пільговому обчисленні.

Аналізуючи наведені вище норми чинного законодавства та обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають частковому задоволенню.

В іншій частині судове рішення сторонами не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року у справі №140/2554/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
Т. В. Онишкевич