Справа № 360/1546/25
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

25 вересня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/1546/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання противоправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2025 до Луганського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла сформована 31.07.2025 позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка виразилася у не нарахуванні та виплаті грошового забезпечення з 30.03.2020 по 26.06.2025 включно, грошової допомоги для оздоровлення при щорічній основній відпустці за 2020-2025 роки, ОСОБА_1 , шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14, з урахуванням розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб , встановленого Законами України «Про Державний бюджет» на 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки, а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням раніше виплачених сум - протиправною.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення з 30.03.2020 по 26.06.2025 включно, грошову допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці за 2020-2025 роки шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14, з урахуванням розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України «Про Державний бюджет» на 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки, а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 30.03.2020 по 26.06.2025 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (далі вч НОМЕР_2 , Відповідач) на різних посадах.

Розпорядженням Генерального штабу Збройних Сил України (про переміщення військовослужбовців рядового, сержантського та старшинського складу) від 21.06.2025 № 184 старшого сержанта ОСОБА_1 , начальника апаратної засекреченого зв`язку взводу зв`язку та радіотехнічного забезпечення роти зв`язку та радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 призначено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 .

Згідно із наказом командира вч НОМЕР_2 від 26.06.2025 № 185 (по стройовій частині) позивач вважається таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби.

Зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення позивача виключено з 26.06.2025.

Після переведення дізнався, що протягом всього періоду служби відповідач нараховував та виплачував грошове забезпечення не в повному обсязі.

18.07.2025 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати інформацію щодо:

- розміру посадового окладу за період з 30 березня 2020 року по 26 червня 2025 року, із розбивкою помісячно;

- проведення (або не проведення) за період з 30.03.2020 по 26.06.2025 включно перерахунку розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановлених Законами України: від 14.11.2019 "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 01.01.2020, від 15.12.2020 "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 01.01.2021, від 02.12.2021 "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01.01.2022, від 03.11.2022 "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 01.01.2023, від 09.11.2023 «Про державний бюджет України на 2024 рік» на 01.01.2024, від 19.11.2024 "Про Державний бюджет України на 2025 рік" на 01.01.2025 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2020-2025 роки;

Також, у заяві, просив, за умови не проведення такого перерахунку, провести його та виплатити недоплачені суми грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, в тому числі матеріальної допомоги на оздоровлення.

Листом від 29.07.2025 № 862/5114 Відповідач повідомив, що при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення діяв у межах чинного законодавства України.

Позивач вважає, що такі дії вч НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі грошового забезпечення є протиправними, такими, що суперечить вимогам законів України та порушують Конституційні права, оскільки невірний обрахунок посадових окладів та окладів за військовим званням призводить до недорахування щонайменше 30 % грошового забезпечення, що у свою чергу впливає також на подальший розмір одноразових видів грошового забезпечення (вихідної допомоги, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення), пенсії тощо.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 05.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та витребувано докази.

До Луганського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позов, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову виходячи з такого.

Відповідно до положень статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 14.11.2019 № 294-ІХ (далі Закон № 294-ІХ) для працездатних осіб з 01 січня 2020 року встановлений прожитковий мінімум у розмірі 2102 грн. Статтею 8 Закону № 294-ІХ встановлено з 01 січня 2020 року мінімальну заробітну плату у розмірі 4723 гривні.

Згідно зі статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік від 15 грудня 2020 року № 1082-IX (далі Закон № 1082-IX) прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2021 році встановлений у розмірі 2270 грн. Статтею 8 Закону № 1082-IX встановлено з 01 січня 2021 року мінімальну заробітну плату у розмірі 6000 гривень.

Відповідно до статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік від 2 грудня 2021 року № 1928-IX (далі Закон № 1928-IX) для працездатних осіб з 01 січня 2022 року встановлений прожитковий мінімуму розмірі 2481 грн. Статтею 8 Закону № 1928-IX встановлено з 01 січня 2022 року мінімальну заробітну плату у розмірі 6500 гривень.

Відповідно до статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік від 03 листопада 2022 року № 2710-IX (далі Закон № 2710-IX) прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2023 році встановлений у розмірі 2684 грн. Статтею 8 Закону № 2710-IX встановлено з 01 січня 2023 року мінімальну заробітну плату у розмірі 6700 гривень.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік від 09 грудня 2023 року № 3460-IX (далі Закон № 3460-IX) для працездатних осіб з 01 січня 2023 року встановлений прожитковий мінімуму розмірі 3028 грн. Статтею 8 Закону № № 3460-IX встановлено з 01 січня 2023 року мінімальну заробітну плату у розмірі 7100 гривень.

Позивач зазначає, що військова частина НОМЕР_2 повинна провести перерахунок посадового окладу та окладу за військове звання і всіх подальших виплат у відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 704 у первісній редакції, тобто за розрахункову величину треба взяти прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений на 01 січня 2020 року та 01 січня 2021 року та 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року, 01 січня 2024 року, 01 січня 2025 року. Однак Позивач не звертає увагу на те, що в цій ситуації прожитковий мінімум, встановлений на 01 січня 2020-2025 років буде меншим за 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2020-2025 років.

В такій ситуації за розрахункову величину необхідно буде взяти показник, який не може застосуватися при обрахунках, а саме мінімальна заробітна плата.

Однак зважаючи на те, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року (тобто 2021-2025 років) є меншим 50% розміру мінімальної заробітної плати (станом на 01.01.2021-2025), то розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня календарного року як розрахункова величина не застосовується та має бути застосована розрахункова величина 50% розміру мінімальної заробітної плати, що явно суперечить положенням Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII, у зв`язку з чим відповідач правомірно діяв, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Отже, первісна редакція пункту 4 постанови № 704 не може бути застосована до визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, оскільки суперечать нормам Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 року № 1774-VIII та постанові Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481.

При вирішенні спору, суд повинен керуватися правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.02.2021 року у справі № 200/3757/20-а.

Верховний Суд вказав, що саме Постановою № 704 визначено не мінімальну заробітну плату розрахунковою величиною, а прожитковий мінімум для визначення посадового окладу у спосіб множення на відповідний тарифний коефіцієнт, проте Примітками гарантовано, що мінімальна величина прожиткового мінімуму для працездатних осіб для встановлення посадового окладу та окладу за військовим званням не може бути меншою 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного року. Не приведення Кабінетом Міністрів України приміток до додатків 1, 12, 13, 14 Постанови № 704 у відповідність до змін, що були внесені в п. 4 цієї ж Постанови, не може бути підставою для обчислення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням з використанням у якості розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

Постановою Кабінету міністрів України від 12.05.2023 № 481, яка застосовується з 20.05.2023 внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету міністрів України від 30.08.2017 № 704, а саме пункт 4 викладений у наступній редакції:

Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховується виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14

Поряд із цим після внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету міністрів України від 30.08.2017 № 704, Судом не повинна братись до уваги постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, оскільки чинна редакція Постанови № 704 з 20.05.2023 не містить посилання на 01 січня 2018 року для визначення розміру посадових окладів.

Згідно з Постановою № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення ОСОБА_2 в період з 29.01.2020 по 18.07.2022 є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а в період з 18.07.2022 сума в розмірі 1762 гривні, а прожитковий мінімум, визначений станом на інші роки для розрахунків розмірів цих окладів не повинен застосовуватися.

Щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2020, 2021 та 2022 роках

Розділом ХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі наказ МОУ №260) визначено, що військовослужбовцям один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

У військові частині НОМЕР_2 матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань за 2020 рік Позивач не отримував, а тому підстава для перерахунку відсутня.

Пунктом 7 Розділу ХХІV наказу МОУ №260 визначено, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

В 2021 та в 2022 роках матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань Позивачу виплачувалась в розмірі одного окладу за їх військовими званнями, згідно пунктів 6 наказів Міністерства оборони України від 18.02.2020 № 45 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2020 рік» від 12.03.2021 № 59 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2021 рік» та від 31.01.2022 № 30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2022 рік» та Про Державний бюджет України від 14.11.2019 № 294-IX (rada.gov.ua), на підставі рапортів Позивача, що підтверджується копіями карток особового рахунку військовослужбовця за 2020 - 2025 роки.

Щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2023-2025 роках

Пунктом 6 Окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683 (додається в додатку) передбачена виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення з наданням виключного переліку підстав. Проте, в 2023-2025 роках Позивач з відповідним рапортом до командира військової частини не звертався, документи, що підтверджують наявність підстав для виплати не надавав, у зв`язку з чим зазначена вище матеріальна допомога не виплачувалась, а тому і підстави для перерахування матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 - 2025 роки відсутні.

Порядок виплати грошової допомоги для оздоровлення регулюється розділом XXIII наказу МОУ №260.

Відповідно до розділу XXIII наказу МОУ № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою. За 2020 рік грошова допомога для оздоровлення була виплачена Позивачу в розмірі його грошового забезпечення за займаною посадою, з врахуванням Постанови № 704. За 2021 рік грошова допомога для оздоровлення була виплачена Позивачу в розмірі його грошового забезпечення за займаною посадою, з врахуванням Постанови № 704. За 2022 рік грошова допомога для оздоровлення була виплачена Позивачу в розмірі його грошового забезпечення за займаною посадою, з врахуванням Постанови № 704. В 2023-2025 роках грошова допомога для оздоровлення була виплачена в розмірі грошового забезпечення позивача з врахуванням внесених змін постановою Кабінету міністрів України від 12.05.2023 № 481 до Постанови №704, в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення ОСОБА_3 суми в розмірі 1762 гривні.

Враховуючи той факт, що після внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету міністрів України від 30.08.2017 № 704, Судом не повинна братись до уваги постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, оскільки чинна редакція Постанови № 704 з 20.05.2023 не містить посилання на 01 січня 2018 року для визначення розміру посадових окладів, то підстави здійснювати перерахунок виплачених сум у відповідача відсутні.

Крім цього, позовна вимога не підлягає задоволенню, як похідна в розумінні пункту 23 ч.1 ст. 4 КАС України.

З огляду на вищевикладене, протиправність, наявність якої є підставою для задоволення адміністративного позову, в діях відповідача відсутня, а позовні вимоги - є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Дослідивши матеріали судової справи у електронній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) у спірний період проходив службу у відповідача.

18.07.2025 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати інформацію щодо перерахунку його грошового забезпечення, а також за умови не проведення такого перерахунку, провести його та виплатити недоплачені суми грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, в тому числі матеріальної допомоги на оздоровлення.

Листом від 29.07.2025 № 862/5114 відповідач повідомив, що при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення діяв у межах чинного законодавства України

Згідно карток грошового забезпечення за 2020-2023 та 2025 роки, позивачу нараховано:

у 2020 році: оклад за військове звання: квітень 43,23 грн, травень грудень 670,00 грн; посадовий оклад: квітень 187,70 грн, травень грудень 2910,00 грн; надбавка за вислугу років: квітень 57,74 грн, травень грудень 895,00 грн; надбавка за виконання особливо важливих завдань: квітень 187,60 грн, травень грудень 2908,80 грн; премія, винагорода: квітень 217,70 грн, травень грудень 3375,60 грн; грошова допомога для оздоровлення: листопад 10799,40 грн; премія згідно дисциплінарного статуту та одноразові премії: жовтень 5806,45 грн; ООС: жовтень 13 000,00 грн, листопад 6500,00 грн, грудень 7800,00 грн; одноразова грошова допомога при укладенні першого контракту: травень 15858,00 грн; індексація: квітень 4,61 грн, травень липень 71,47 грн, серпень - грудень 74,70 грн.

у 2021 році: оклад за військове звання: січень грудень 670,00 грн; посадовий оклад: січень грудень 2910,00 грн; надбавка за вислугу років: січень грудень 895,00 грн; надбавка за виконання особливо важливих завдань: січень - березень 2908,80 грн, квітень грудень 2908,75 грн; надбавка за роботу в режимних обмеженнь: травень грудень 291,00 грн; премія: січень - грудень 3375,60 грн; грошова допомога для оздоровлення: жовтень 10759,40 грн; ООС: січень 11500,00 грн, лютий 6500,00 грн; індексація: січень березень 154,36 грн; квітень червень 240,62 грн, липень 415,41 грн, вересень грудень 540,03 грн.

у 2022 році: оклад за військове звання: січень квітень 670,00 грн, травень 733,00 грн, червень грудень 740,00 грн; посадовий оклад: січень квітень 2910,00 грн; травень 3063,00 грн; червень грудень 3080,00 грн; надбавка за вислугу років: січень 895,00 грн, лютий -квітень 1074,00 грн, травень 1138,80 грн, червень грудень 1146,00 грн; надбавка за особливості проходження служби: січень 2908,75 грн, лютий квітень 3025,10 грн, травень 3775,12 грн, червень грудень 3873,48 грн; надбавка за роботу в режимних обмежень: січень квітень 291,00 грн, травень 29,10 грн, червень 585,32 грн, червень 400,40 грн, серпень грудень 462,00 грн; премія: січень лютий 3375,60 грн, березень 6693,00 грн, квітень 6865,82 грн, травень грудень 6683,60 грн, грошова допомога для оздоровлення: 14749,41 грн; додаткова винагорода на період дії воєнного стану ПКМУ 168 та одноразові премії: березень 25679,72 грн, квітень 17177,42 грн, травень грудень 30000,00 грн; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань: грудень 7281,20 грн; індексація: січень лютий 563,15 грн; березень травень 672,35 грн, червень 913,01 грн, липень 1017,21 грн, серпень 1066,00 грн, вересень листопад 1281,80 грн, грудень 1424,80 грн.

у 2023 році: оклад за військове звання: січень квітень 740,00 грн, травень 803,00 грн, червень грудень 810,00 грн; посадовий оклад: січень грудень 3080,00 грн; надбавка за вислугу років: січень квітень 1146,00 грн, травень 1164,90 грн, червень грудень 1167,00 грн; надбавка за особливості проходження служби: січень квітень 3873,48 грн, травень 3937,36 грн, червень грудень 3944,46 грн; надбавка за роботу в режимних обмежень: січень грудень 462,00 грн; премія: січень 6683,60 грн, лютий 7053,20 грн, березень грудень 15153,60 грн; грошова допомога для оздоровлення: березень 24455,08 грн; додаткова винагорода на період дії воєнного стану ПКМУ 168 та одноразові премії: січень лютий 30000,00 грн, червень 7741,94 грн, серпень 11612,90 грн, жовтень 17000,00 грн, листопад 24193,55 грн, грудень 30000,00 грн; індексація: січень 1470,83 грн.

у 2025 році: оклад за військове звання: січень травень 810,00 грн, червень 1512,00 грн; посадовий оклад: січень травень 3080,00 грн, червень 5749,33 грн; надбавка за вислугу років: січень - травень 1167,00 грн, червень 2178,40 грн; надбавка за роботу в режимних обмежень: січень травень 462,00 грн, червень 862,40 грн; премія: січень травень 15153,60 грн, червень 28286,70 грн; грошова допомога для оздоровлення: червень 24617,06 грн; додаткова винагорода на період дії воєнного стану ПКМУ 168 та одноразові премії: січень 30000,00 грн, лютий 15483,87 грн.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 06.07.1999 № 8-рп/99, зауважив, що «служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо».

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону України від 20.11.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами другим-третім статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзаци перший, другий пункту 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Постановою № 704 затверджено, зокрема тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1 та схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Також пунктом 6 Постанови № 704 передбачено виплачувати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців розвідувальних органів), особам рядового і начальницького складу надбавки та доплати, які визначаються в розмірі відсотків від посадового окладу.

Пунктом 4 Постанови № 704, в редакції на час її прийняття, установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Постановою № 103, яка набрала чинності 24.02.2018, затверджено зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 6 Постанови № 103 у Постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Отже, з 01.03.2018 Урядом України запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 року.

Разом із тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким, зокрема в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» були внесені зміни.

Таким чином, відповідно до редакції пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток Додатку 1 та пункту Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29.01.2020 мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Із наведеного вище слідує, що з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18, діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін.

Відтак, з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Суд зазначає, що згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2017, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Таким чином, оскільки пункт 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» є чинним та має вищу юридичну силу ніж пункт 4 Постанови № 704, у редакції до внесення змін Постановою № 103, суд вважає, що для обчислення розміру посадового окладу, окладу за військовими (спеціальними) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу підлягає застосуванню, як розрахункова величина, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року.

Як свідчать матеріали справи, у спірному періоді відповідач при розрахунку та виплаті розміру грошового забезпечення позивача керувався Постановою № 704, в редакції Постанови № 103, відповідно до якої розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням позивача визначав шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.

Суд зауважує, що оскільки з 29.01.2020 діє первинна редакція пункту 4 Постанови № 704, то право позивача на перерахунок розміру грошового забезпечення є беззаперечним з дня, з якого відбулися відповідні зміни, а у випадку з позивачем з 30.03.2020 з дня початку проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до пунктів 8, 9 частини першої статті 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати та розмір прожиткового мінімуму на відповідний бюджетний період визначаються Законом про Державний бюджет України.

В той же час, позивача зазначає, що відповідачем безпідставно у спірний період при обчисленні позивачу грошового забезпечення не враховано розміри посадового окладу та окладу за спеціальним званням з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01 січня відповідного року.

В той же час, дії відповідача щодо не застосування при обчисленні грошового забезпечення позивача 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, представником позивача не оспорюються.

Позивач визначає спірний період з 30.03.2020 по 26.06.2025 включно.

Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2018 року.

У свою чергу Закон України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та Закон України від 03.11.2022 № 2710-IX «Про Державний бюджет України на 2023 рік» таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018, на 2022, 2023 роки відповідно, не містять.

Тобто, положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, до 01.01.2020 набрання чинності Законом України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік», не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Статтею 7 Закону України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні.

Статтею 7 Закону України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2270 гривень та прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, у розмірі 2102,00 гривні.

Статтею 7 Закону України від 02.12.2021 № 1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 1 січня 2022 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2481 гривень та прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, у розмірі 2102,00 гривні.

Статтею 7 Закону України від 03.11.2022 №2710-IX "Про Державний бюджет України на 2023 рік" з 1 січня 2023 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2684,00 гривень та прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, у розмірі 2102 гривні.

Статтею 7 Закону України від "Про Державний бюджет України на 2025 рік" з 1 січня 2025 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб - 3028 гривень та прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, у розмірі 2102 гривні.

Водночас суд звертає увагу, що 12.05.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704» (далі - Постанова № 481), пунктом 2 якої внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704, виклавши абзац перший в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Пунктом 3 Постанови № 481 установлено, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.

Отже, з дня набрання чинності Постановою № 481 [20.05.2023] Кабінетом Міністрів України замість розрахункової величини «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року» запроваджено сталу розрахункову величину для посадового окладу та окладу за військове звання 1762 грн.

Таким чином, з 20.05.2023 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру сталої величини - 1762 грн, а не із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року

Оскільки з 20.05.2023 пункт 2 Постанови КМУ від 12.05.2023 № 481 був чинним та у передбаченому законом порядку не скасований, відповідач як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний був керуватись цією нормою.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що Постанова № 481 була предметом оскарження, зокрема, у судовому провадженні № 320/29450/24.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24 визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24 залишено без змін.

Виходячи зі змісту приписів частини другої статті 245 КАС України в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача, а саме: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

При цьому скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Отже, у разі визнання акта незаконним суд повинен скасувати його, якщо він є актом індивідуальної дії, або визнати нечинним, якщо він є нормативно-правовим актом, про що зазначити у резолютивній частині постанови.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права міститься у постановах Верховного Суду від 02.04.2018 у справі № 814/396/17, від 18.04.2018 у справі № 810/3687/16, від 20.08.2019 у справі № 817/368/16, від 10.09.2019 у справі № 826/3785/16, від 20.05.2020 у справі № 817/57/17.

У постанові від 08.02.2022 у справі № 1540/3828/18 Верховний Суд також вказав, що відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

З огляду на наведене, пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 є нечинним лише з 18.06.2025.

Таким чином викладення пункту 4 Постанови № 704 у вказаній редакції та встановлення фіксованої суми, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, яка відповідає розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, свідчить про відсутність підстав для перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 20.05.2023 по 17.06.2025.

Позовні вимоги за період з 18.06.2025 по 26.06.2025 включно підлягають задоволенню, оскільки з 18.06.2025 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

При вирішенні питання, який із видів прожиткового мінімуму, перелік яких міститься в статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», в статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», в статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», в статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та в статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» слід використовувати для обчислення позивачу розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 30.03.2020 до 31.12.2020, з 01.01.2021 до 31.12.2021, з 01.01.2022 до 31.12.2022, з 01.01.2023 до 19.05.2023 та з 18.06.2025 до 26.06.2025 відповідно до вимог Постанови № 704, суд вважає за потрібне зазначити таке.

Закон України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій.

Згідно з положеннями статті 1 Закону № 2017-III у цьому Законі терміни і поняття вживаються у такому значенні:

державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, встановлені законами пільги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму;

прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

У свою чергу, відповідно до статті 6 Закону № 2017-III базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Також суд вважає за необхідне звернутись до положень Закону України від 15.07.1999 № 966-XIV «Про прожитковий мінімум», статтею 1 якого встановлено:

прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості;

прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Перелік основних соціальних і демографічних груп населення, викладений у Законі України від 15.07.1999 № 966-XIV «Про прожитковий мінімум», є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, для обчислення позивачу розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням за період з 30.03.2020 до 19.05.2023 відповідно до вимог Постанови № 704 відповідачу слід використовувати прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, у розмірі 2102 гривні за період з 30.03.2020 до 31.12.2020, у розмірі 2270 гривень за період з 01.01.2021 до 31.12.2021, у розмірі 2481,00 гривня за період з 01.01.2022 до 31.12.2022 та у розмірі 2684,00 гривень за період з 01.01.2023 до 19.05.2023 та у розмірі 3028 гривень з 18.06.2025 до 26.06.2025.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині проведення перерахунку місячного грошового забезпечення позивача за період з 30.03.2020 до 31.12.2020, з 01.01.2021 до 31.12.2021, з 01.01.2022 до 31.12.2022 з 01.01.2023 до 19.05.2023 та з 18.06.2025 до 26.06.2025 виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2025 підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині перерахунку допомоги на оздоровлення, допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій, суд зазначає, що перерахунок розміру посадового окладу та окладу за військовим званням супроводжує здійснення перерахунку (донарахування) цих видів грошового забезпечення, в залежності від дати їх нарахування та редакції постанови № 704 на таку дату.

Так, підпунктом 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 1 розділу ХХХІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок № 260), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 2 розділу ХХХІІІ Порядку № 260 грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Абзацом першим пункту 6 розділу ХХХІІІ Порядку № 260 передбачено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу виплачено грошову допомогу на оздоровлення, зокрема: у листопаді 2020 року у розмірі 10759,40 грн; у жовтні 2021 року у розмірі 10759,40 грн, у травні 2022 року у розмірі 14749,41 грн, у березні 2023 року у розмірі 24455,08 грн та у червні 2025 року у розмірі 24617,06 грн.

Відповідач підтверджує факт розрахунку посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням виходячи з розрахункової суми 1762,00 грн (станом на 01.01.2018).

Тобто, у спірний період винагороду на оздоровлення виплачено з урахуванням посадових окладів, окладів за спеціальним званням, доплати і надбавки постійного характеру та щомісячної премії в неналежному розмірі.

Таким чином, позовні вимоги в частині здійснення перерахунку допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 та 2025 роки підлягають задоволенню.

Пунктом 1 розділу XXIV «Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань» Порядку № 260 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України (абзац перший пункту 7 розділу XXIV Порядку № 260).

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги (абзац третій пункту 7 розділу XXIV Порядку № 260).

З матеріалів справи вбачається, що позивачу нараховувалась матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань: у грудні 2021 року у розмірі 600,00 грн, у грудні 2022 року у розмірі 7281,20 грн.

Водночас, відповідач підтверджує факт розрахунку посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням виходячи з розрахункової суми 1762,00 грн (станом на 01.01.2018).

Тобто, у спірний період матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань виплачено в неналежному розмірі у 2021, 2022 роках.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 яка полягає у незастосуванні при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 місячного грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) за період з 30.03.2020 до 19.05.2023 та з 18.06.2025 до 26.06.2025, допомоги для оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 та 2025 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021, 2022 роки із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року спірного періоду;

- зобов`язати Військової частини НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок місячного грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) за період з 30.03.2020 до 19.05.2023 та з 18.06.2025 до 26.06.2025, допомоги для оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 та 2025 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021, 2022 роки із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року спірного періоду.

В задоволенні решти позовних вимог належить відмовити через їх необґрунтованість.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є частково необґрунтованими, внаслідок чого позовні вимоги належить задовольнити частково.

Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач у спірних правовідносинах згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не вирішується, оскільки до ухвалення рішення суду клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката позивачем не заявлено і суду не надано доказів, які підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання противоправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 яка полягає у незастосуванні при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 місячного грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) за період з 30.03.2020 до 19.05.2023 та з 18.06.2025 до 26.06.2025, допомоги для оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 та 2025 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021, 2022 роки із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року спірного періоду.

Зобов`язати Військової частини НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок місячного грошового забезпечення (щомісячних основних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових додаткових видів грошового забезпечення) за період з 30.03.2020 до 19.05.2023 та з 18.06.2025 до 26.06.2025, допомоги для оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 та 2025 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021, 2022 роки із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року спірного періоду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива