Справа № 640/14071/20
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2025 року м. Рівне №640/14071/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М. за участю секретаря судового засідання Вознюк В.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Сахнацький О.А.,

відповідача: представник Ступчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДержавної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками
про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м.Києва від 10.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м.Києва від 31.12.2021 вирішено продовжити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м.Києва від 17.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Протокольними ухвалами суду судова справа неодноразово відкладалася.

Законом України №2825-IX від 13.12.2022, що набрав чинності 15.12.2022, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Згідно з розділом II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

На виконання вказаного положення Державна судова адміністрація України наказом №399 від 16.09.2024 затвердила Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва.

Відповідно до цього Порядку, 08.11.2024 здійснено пакетний автоматизований розподіл судових справ, за яким Рівненському окружному адміністративному суду, з урахуванням навантаження та за принципом випадковості, визначено до передачі 460 справ.

Наказом в.о.керівника апарату Київського окружного адміністративного суду №45-0д/ка від 31.12.2024, затверджено графік передачі справ, відповідно до якого справи передані Рівненському окружному адміністративному суду 14.02.2025.

На виконання рішення зборів суддів Рівненського окружного адміністративного суду (протокол №3 від 21.11.2024 та №4 від 13.12.2024), комісією прийнято справи, а Відділом документального забезпечення проведено їх реєстрацію та автоматизований розподіл.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 березня 2025 року для розгляду справи №640/14071/20 визначено суддю Нор У.М.

Ухвалою суду від 11.03.2025 адміністративну справу №640/14071/20 прийнято до провадження судді Нор У.М. Підготовче засідання призначено на 09.04.2025.

Ухвалою суду від 07.04.2025 задоволено клопотання представників сторін про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Протокольною ухвалою суду від 09.04.2025 закінчено стадію підготовчого провадження та вирішено перейти до стадії розгляду справи по суті. Розгляд справи по суті призначити на 29.04.2025.

Ухвалою суду від 11.04.2025 задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Протокольною ухвалою суду від 29.04.2025 відкладено розгляд справи до 13.05.2025.

Протокольною ухвалою суду від 13.05.2025 оголошено перерву у судовому засіданні до 03.06.2025.

Протокольною ухвалою суду від 03.06.2025 відкладено розгляд справи до 15.07.2025.

Протокольною ухвалою суду від 15.07.2025 оголошено перерву у судовому засіданні до 23.07.2025.

Протокольною ухвалою суду від 23.07.2025 відкладено розгляд справи до 07.08.2025.

Протокольною ухвалою суду від 07.08.2025 оголошено перерву у судовому засіданні до 10.09.2025.

Протокольною ухвалою суду від 10.09.2025 оголошено перерву у судовому засіданні до 15.09.2025.

Протокольною ухвалою суду від 15.09.2025 суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення до 24.09.2025

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до наказу від 08.05.2020 №96-к ОСОБА_1 був призначений з 15.05.2020 на посаду начальника Управління державного регулювання та контролю у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів і протидії їх незаконному обігу Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками зі збереженням 3 рангу державного службовця як переможець конкурсу. Також позивач зазначає, що з 20.05.2020 по 03.06.2020 перебував у відпустці. Зауважує, що 15.05.2020 був ознайомлений з посадовою інструкцією, а 04.06.2020 був ознайомлений із завданнями на випробувальний термін. Зазначає, що відповідачем 11.06.2020 винесено наказ про звільнення позивача з 18.06.2020 згідно з висновком про невідповідність займаній посаді на підставі доповідної записки ОСОБА_2 від 11.06.2020. Позивач вважає, що даний наказ є протиправним та необґрунтованим та просить суд скасувати даний наказ та поновити останнього на посаді.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує, щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що наказ про звільнення позивача є правомірним та постановлений відповідно до чинного законодавства. Також вказує, що позивач відмовився ознайомлюватися з попередженням про звільнення, що підтверджується актом про відмову з ознайомленням з попередженням від 11.06.2020 №4275-001.1/010.0/17-20. Таким чином просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю.

Позивач подав 21.08.2020 до суду письмові пояснення на відзив, в яких просить суд задовольнити позовні вимоги повністю. На обґрунтування зазначає, що відповідач не встановив та не навів фактичних даних щодо невідповідності займаній посаді позивача, а відтак відсутні докази щодо недостатньої кваліфікації та невідповідності позивача займаній посаді.

01.09.2020 відповідач подав до суду заперечення, в яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. На обґрунтування заперечень зазначає, що відповідач довів, що позивач не відповідає займаній посаді, а тому підлягає звільненню до закінчення строку випробування на підставі п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Представником відповідача подано додаткові пояснення від 24.03.2025, в яких останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. На обґрунтування зазначає, що з дня призначення на посаду начальника Управління державного регулювання та контролю у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів і протидії їх незаконному обігу протягом строку випробування позивач повинен був своєчасно, якісно і в повному обсязі виконувати свої посадові обов`язки, визначені Положенням про Управління, виконувати інші накази, розпорядження та доручення з метою доведення своєї відповідності займаній посаді. Системні порушення, що стали підставою для звільнення позивача, стосуються неналежного виконання обов`язків, які входять безпосередньо до його трудових функцій на займаній посаді. Відтак, за результатами аналізу професійної діяльності позивача займаній посаді та з урахуванням службових записок підпорядкованих начальнику Управління працівників встановлено, що рівень кваліфікації позивача є недостатнім для виконання обов`язків начальника Управління. Питання про відповідність чи невідповідність працівника обумовленій роботі, оцінку його професійних та ділових якостей дає власник або уповноважений ним орган та не може вирішуватись судом.

Від представника позивача 09.04.2025 надійшли додаткові пояснення, в яких останній просить суд задовольнити позовні вимоги повністю. На обґрунтування яких зазначає, що відповідач не навів в наказі та не надав суду доказів звільнення з підстав невідповідності позивача займаній посаді протягом випробувального терміну, що зумовлює розірвання трудового договору на підставі статті 87 Закону №889-VII.

Сторонами було подано клопотання про виклик свідка.

Заслухавши сторін, з`ясувавши доводи та аргументи учасників справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до наказу від 08.05.2025 №96-к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Управління державного регулювання та контролю у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів і протидії їх незаконному обігу з 15.05.2020 як переможця конкурсу та встановлено ОСОБА_1 випробувальний термін строком на три місяці. Підставою для призначення є заява ОСОБА_1 , лист - погодження з Міністерством охорони здоров`я України від 04.05.2020 №11.3-14/11966/20, протокол засідання конкурсної комісії Держлікслужби від 18-21 лютого 2020 року №1.

15.05.2020 ОСОБА_1 ознайомився з посадовою інструкцією начальника Управління державного регулювання та контролю у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів і протидії їх незаконному обігу, про що свідчий особистий підпис позивача на наказі.

Також 15.05.2020 ОСОБА_1 ознайомився з Положенням про Управління державного регулювання та контролю у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів і протидії їх незаконному обігу, про що свідчить особистий підпис позивача.

Відповідно до наказу від 20.05.2020 ОСОБА_1 перебував у відпустці з 20.05.2020 по 03.06.2020.

04.06.2020 ОСОБА_1 ознайомлений із завданнями на період встановлення випробувального терміну.

11.06.2020 головою Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками винесено наказ №118-к, яким звільнено ОСОБА_1 начальника Управління державного регулювання та контролю у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів і протидії їх незаконному обігу з державної служби та звільнити із займаної посади 18.06.2020 у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді протягом випробувального строку відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», на підставі доповідної записки заступника Голови ОСОБА_2 від 11.06.2020.

Листом від 16.06.2020 №11.1-29/16681/2-20 Міністерство охорони здоров`я України погодило звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління державного регулювання та контролю у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів і протидії їх незаконному обігу.

Також відповідачем складено акт про відмову з ознайомленням з попередженням від 11.06.2020 №4275-001.1/010.0/17-20, з якого вбачається, що 11.06.2020 о 16:35 складений акт про те, що ОСОБА_1 начальник Управління державного регулювання та контролю у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів і протидії їх незаконному обігу був ознайомлений зі змістом попередження від 11.06.2020 №4275-001.1/010.0/17-20 в порядку частини шостої ст. 35 Закону України «Про державну службу». ОСОБА_1 від підпису про ознайомлення з попередженням від 11.06.2020 №4275-001.1/010.0/17-20 відмовився. Даний акт засвідчений особистими підписами Голови Ісаенко Роман, Начальник відділу з управління персоналом Фомичова Інна, начальником відділу правового забезпечення Дяченко Олексій, начальник відділу контролю за дотриманням ліцензійних умов діяльності з обігу підконтрольних речовин Корчевний Андрій.

Відповідно до листка непрацездатності серії АДШ №964357 від 11.06.2020, виданого ОСОБА_1 , позивач перебував на лікарняному з 11.06.2020 по 20.06.2020.

18.06.2020 Головою Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками винесено наказ №123-к про внесення змін до наказу Держлікслужби від 11.06.2020 №118-к. Пунктом 1 даного наказу зазначено внести зміни до наказу Держлікслужби від 11.06.2020 №118-к «Про звільнення ОСОБА_1 », а саме у п. 1 слова «18 червня 2020 року у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді протягом випробувального строку» змінити словами «у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, у зв`язку із встановленням невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування».

Позивач, вважаючи вищезазначений наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду за захистом своїх прав, свобод та законних інтересів.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначаються Законом України «Про державну службу».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну службу», державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 5 Закону України «Про державну службу», відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Отже, положення законодавства про працю застосовуються до правовідносин щодо проходження державної служби тільки у частині відносин, не врегульованих Законом України «Про державну службу».

Вичерпний перелік підстав для припинення державної служби визначено ст. 83 вказаного Закону України «Про державну службу».

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу», державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про державну службу», вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.

Відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 35 Закону України «Про державну службу», в акті про призначення на посаду суб`єкт призначення може встановити випробування з метою перевірки відповідності державного службовця займаній посаді із зазначенням його строку.

При призначенні особи на посаду державної служби вперше встановлення випробування є обов`язковим.

Випробування при призначенні на посаду державної служби встановлюється строком до шести місяців.

Якщо державний службовець у період випробування був відсутній на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, перебуванням у додатковій відпустці у зв`язку з навчанням або з інших поважних причин, строк випробування продовжується на відповідну кількість днів, протягом яких він фактично не виконував посадові обов`язки.

З матеріалів справи встановлено, що 15.05.2020 позивач був призначений на посаду начальника Управління державного регулювання та контролю у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів і протидії їх незаконному обігу з випробувальним терміном строком на три місяці, що підтверджується наказом від 08.05.2025 №96-к «Про призначення ОСОБА_1 », як переможця конкурсу.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про державну службу» визначено основні обов`язки державного службовця, зокрема, дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України. Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про державну службу», державний службовець зобов`язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Під час виконання своїх обов`язків державний службовець не зобов`язаний виконувати доручення працівників патронатної служби.

Наказ (розпорядження), доручення має містити конкретне завдання, інформацію про його предмет, мету, строк виконання та особу, відповідальну за виконання.

Наказ (розпорядження) має бути письмовим, а доручення може бути письмовим або усним.

Одночасно в матеріалах справи наявний підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з посадовою інструкцією начальника Управління державного регулювання та контролю у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів і протидії їх незаконному обігу, про ознайомлення з Положенням про Управління державного регулювання та контролю у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів і протидії їх незаконному обігу та про ознайомлення із завданнями на період встановлення випробувального терміну.

Згідно з ч. 6 ст. 35 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення має право звільнити державного службовця з посади до закінчення строку випробування у разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді на підставі пункту 2 частини першої статті 87 цього Закону. Суб`єкт призначення попереджає державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів із зазначенням підстав невідповідності займаній посаді.

Судом встановлено, що 04.06.2020 ОСОБА_1 був ознайомлений із завданнями на період встановлення випробувального терміну, встановлено п`ять завдань та критеріїв, за якими визначається відповідність займаній посаді.

Одночасно в матеріалах справи наявні доповідні записки працівників Управління державного регулювання та контролю у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів і протидії їх незаконному обігу, щодо невідповідності позивача займаній посаді а саме:

- службова записна головного спеціаліста відділу контролю за дотриманням ліцензійних умов діяльності з обігу підконтрольних речовин Філюк Лариси від 11.06.2020 №36-006.3.2/006.0/3-20;

- доповідна записка заступника начальника Управління начальник відділу ліцензування діяльності з обігу підконтрольних речовин Лисенко Н. від 11.06.2020 №37-006.1.1/006.1.1/3-20;

- службова записка головного спеціаліста відділу квотування та видачі дозволів на ввезення, вивезення або транзит підконтрольних речовин Управління державного регулювання та контролю у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів і протидії їх незаконному обігу ОСОБА_3 від 11.06.2020 №38-006.2.4/006.2/3-20;

- службова записка головного спеціаліста відділу контролю за дотримання ліцензійних умов діяльності з обігу підконтрольних речовин ОСОБА_4 від 11.06.2020 №39-006.3.3/006.3/3-20;

- службова записка начальника відділу контролю за дотримання ліцензійних умов діяльності з обігу підконтрольних речовин ОСОБА_5 від 11.06.2020 №40-006.3.1/006.3.1/3-20;

- доповідна записка головного спеціаліста відділу ліцензування діяльності з обігу підконтрольних речовин Управління державного регулювання та контролю у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів і протидії їх незаконному ОСОБА_6 від 11.06.2020 №41-006.1.4/006.1/3-20.

Щодо твердження представника позивача, що доповідні та службові записки не містять вичерпної інформації щодо правового регулювання статусу реєстрації то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Службові записки, що надані в копіях до матеріалів справи, містять власноручні підписи виконавців та були зареєстровані в системі «Megapolis. Документообіг», реєстраційний номер наносився вже на підписаний документ.

Додатково суд зазначає, що представником відповідача зазначено факт того, що до впровадження електронного документообігу (до 01.01.2025) діловодство Держлікслужби велося в паперовій формі відповідно до Інструкції з діловодства в Державній службі України з лікарських засобів та контролю за наркотиками (затверджена наказом Держлікслужби від 08.11.2016 № 530 зі змінами), що відповідає Типовій інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 № 55 (реєстрація документів у системі електронного діловодства регламентована положеннями п. 156-161).

З матеріалів справи встановлено, що доповідні та службові записки містять дату реєстрації та вхідний номер реєстрації.

Таким чином твердження представника позивача спростовуються доказами, які наявні в матеріалах справи.

Також в матеріалах справи наявна доповідна записка від 11.06.2020 №1-001.3/001.3/3-20 ОСОБА_2 на ім`я Голови Держлікслужби ОСОБА_7 , в якій зазначається, що одним із завдань начальника Управління державного регулювання та контролю у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів і протидії їх незаконному обігу, яке виконується постійно було визначено організаційне забезпечення виконання дозвільних функцій при здійсненні суб`єктами господарювання експертно-імпортних операцій при здійсненні суб`єктами господарювання експертно-імпортних операцій та квотно-балансованої діяльності у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, здійснення забезпечення ліцензування усіх видів господарської діяльності у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

В Доповідній записці вказано, що відповідно до службових записок працівників Держлікслужби, ОСОБА_1 з моменту призначення фактично не виконував свої посадові обов`язки, що підтверджується наступним:

- невиконання вимог Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» в частині строків підготовки, візування рішення про видачу ліцензій, залишення заяв про отримання ліцензій на право провадження господарської діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, зупинення процесу ліцензування (проект наказу Держлікслужби «Про ліцензування господарської діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» розроблений за результатами розгляду 04.06.2020 на засіданні Робочої групи з питань ліцензування культивування рослин, включених до таблиці І переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Кабінетом Міністрів України, розроблення, виробництва, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізації (відпуску), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до зазначеного переліку, заяв про отримання ліцензій на право провадження господарської діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів (далі - Робоча група) станом на 11.06.2020 не поданий на підпис Голові Держлікслужби у зв`язку з відсутністю підпису начальника Управління державного регулювання та контролю у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів і протидії їх незаконному обігу ОСОБА_1 );

- невиконання вимог Законів України «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» висування незаконних зауважень при розгляді документів, поданих на отримання ліцензії);

- порушення вимог наказу Держлікслужби від 30.05.2020 №569 «Про створення робочої групи з питань ліцензування культивування рослин, включених до таблиці І переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Кабінетом Міністрів України, розроблення, виробництва, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізації (відпуску), ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до зазначеного переліку» (із змінами внесеними наказом Держлікслужби від 10.06.2020 №501) на засіданні Робочої групи від 11.06.2020,а саме ОСОБА_1 заявив безпідставний самовідвід, відмовився ставити дане питання на голосування, самоусунувся від організації роботи Робочої групи та покинув безпосередньо засідання робочої групи, всупереч Положенням про Робочу групу, затверджену зазначеним наказом;

- зниження виконавської дисципліни - невізування ОСОБА_1 , документів, що надійшли безпосередньо до Управління - керівнику Управління документи підготовлені заступником начальника Управління начальника Відділу ліцензування діяльності з обігу підконтрольних речовин ОСОБА_8 до слідчого Відділу Красноградського відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Харківській області (документ контрольний);

- можливе незаконне розповсюдження службової інформації(ксерокопіювання документів з ліцензійних справ) тощо;

- недотримання ОСОБА_1 вимог Закону України «Про державну службу» в частині правил етичної поведінки у відносинах з підлеглим.

Вищевикладене, як вбачається з доповідної записки, є свідченням не виконання посадових обов`язків, несвоєчасного та неякісного виконання завдань та доручень. З огляду на зазначене вбачається недостатній рівень професійної компетентності та незадовільна організація роботи, що, на думку відповідача, свідчить про невідповідність займаній посаді.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» посадовим особам органів ліцензування забороняється вимагати від здобувача ліцензії: 1) подання оригіналів документів (крім документів, що складаються безпосередньо здобувачем ліцензії); 2) зазначення в документах, що подаються для отримання ліцензії, інформації або подання документів, не передбачених ліцензійними умовами; 3) документи, що підтверджують або спростовують інформацію про нього, які видаються іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування або їх посадовими особами (виписки, витяги, довідки, листи); 4) наявності на документі (його копії), що подається суб`єктом господарювання, відбитка його печатки або нотаріального засвідчення вірності копії документа, якщо обов`язковість такого нотаріального засвідчення не встановлена законом

Одночасно, матеріалами справи підтверджуються обставини щодо не здійснення повноважень ліцензування, що підтверджуються не проведенням робочої групи та не візування документів, як це передбачено Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

В матеріалах справи наявна доповідна записка ОСОБА_1 від 11.06.2020 №35-006.0.1/006.0.1/3-20 щодо протиправних дій посадових осіб управління ОСОБА_8 та Корчевного А.І. на ім`я Голови Держлікслужби Ісаєнка Р.М.

Також до позовної заяви долучена доповідна записка позивача на ім`я Голови Держлікслужби Ісаєнка Р.М. та на ім`я заступника голови ОСОБА_2 , однак дана записка не містить необхідних реквізитів, а саме дати та вхідного номеру. Відповідно до змісту даної доповідної записки, позивач посилається на некомпетентність посадових осіб Управління. Також суд зазначає, що доповідна записка складена з порушенням положення Постанови КМУ від 17.01.2018 №55 «Деякі питання документування управлінської діяльності», а також з безсистемно викладеною інформацією, з чого суд приходить до висновку, що позивач не довів аргументів своїх зауважень у належний спосіб щодо своїх обов`язків, які входять безпосередньо до його трудових функцій на займаній посаді.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу», державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення з підстав, визначених статтею 87 Закону № 889-VII.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування.

Таким чином, наслідком не проходження випробувального строку у разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування є припинення державної служби шляхом звільнення. Іншого чинним законодавством України не передбачено.

При цьому, прийняти такий акт суб`єкт призначення має право в будь-який час протягом строку випробування та до закінчення цього строку.

Як встановлено матеріалами справи позивач відмовився підписувати попередження, щодо його звільнення. У зв`язку з чим був складений акт про відмову з ознайомленням з попередженням від 11.06.2020 №4275-001.1/010.0/17-20. Як вбачається із змісту даного акту ОСОБА_1 було зачитано зміст даного попередження про звільнення.

Також в судовому засіданні було досліджено відеозапис, який наданий свідком ОСОБА_9 , з якого судом встановлено, що позивачу зачитано зміст попередження щодо його звільнення, та з яким він відмовився ознайомлюватися.

Також даний факт підтвердження показаннями свідка в судовому засіданні 07.08.2025 року. Свідок в судовому засіданні повідомив суд, що позивач покинув робочу групу 11.06.2020 та відмовився підписувати протокол засідання щодо ліцензування зазначив, що дану інформацію йому повідомив ОСОБА_10 .

Таким чином, оскільки, як встановлено вище, випробувальний термін був встановлений на три місяці, позивача в межах строків встановлених ч. 6 ст. 35 Закону України «Про державну службу» було попереджено про наступне звільнення (тобто в межах строку випробування, зокрема, до його закінчення) у зв`язку із встановленням невідповідності державного службовця займаній посаді підставі п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону із зазначенням підстав невідповідності займаній посаді.

Окрім цього, в частині питання встановлення невідповідності позивача займаній посаді, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування.

Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд у постанові від 05.12.2019 у справі №522/3864/18, у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 808/2842/17 та постанові від 22 січня 2020 року у справі № 823/3540/14.

Разом з тим, Кодексом законів про працю України та Законом України «Про державну службу» не визначені обставини, за наявності яких може йти мова про невідповідність працівника займаній посаді, тобто передбачається право роботодавця на власний розсуд визначати певні обставини такими, що свідчать про невідповідність працівника займаній посаді.

Питання відповідності або невідповідності займаній посаді особи, яка прийнята на державну службу, є оціночним і застосовується суб`єктом призначення у межах наданих йому дискреційних повноважень, тобто таких повноважень, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Термін «дискреційне повноваження» відповідно до Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2, прийнятої 11.03.1980 на 316-му засіданні заступників міністрів означає повноваження, яке надає певний адміністративному органу ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Поняття "дискреційні повноваження" серед іншого визначається, як сукупність прав і обов`язків, закріплених у встановленому законодавством порядку для виконання покладених на суб`єкта владних повноважень (орган чи посадову особу) функцій, що надають йому певний ступінь свободи розсуду оцінювати ситуації, здійснювати правомірний вибір між декількома варіантами рішень (дій) та не передбачають обов`язків узгоджувати (в будь-якій формі) свої рішення з будь-яким іншим суб`єктом.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому законодавцем повноважень.

Судом встановлено, що спір стосується надання оцінки повноти, якості та своєчасності виконання державним службовцем під час випробувального строку поставлених суб`єктом призначення завдань.

Більше того, суд вважає за можливе наголосити, що суб`єкт призначення, доводячи позивачу перелік завдань, мав певні очікування щодо результатів їх виконання. І порівняння фактичних результатів виконання із очікуваними стало підставою для висновку відповідача про невідповідність позивача займаній посаді протягом строку випробування.

Із наведеного вбачається, що оцінка діяльності державного службовця під час випробування є виключною компетенцією суб`єкта призначення.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного суду від 29 березня 2018 року по справі №381/4968/16-ц.

За наведених обставин суд погоджується із доводами відповідача про наявність у нього права вільного розсуду оцінки відповідності позивача займаній посаді протягом строку випробування, відтак, розглядаючи даний спір, суд не надає оцінки повноти та правильності виконання позивачем поставлених суб`єктом призначення завдань, вважаючи таку оцінку виключними дискреційними повноваженнями відповідача.

Таким чином, оскільки позивач погодився із встановленням йому випробувального строку, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 усвідомлював та передбачав наслідки випробування, зокрема, звуження його гарантій щодо проходження державної служби та наявність у суб`єкта призначення повноважень щодо оцінки діяльності державного службовця протягом строку випробування за внутрішнім переконанням.

Щодо твердження позивача про неправомірність його звільнення підчас перебування його на лікарняному, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи наявний листок непрацездатності серії АДШ №964357 від 11.06.2020, виданий ОСОБА_1 щодо перебування на лікарняному з 11.06.2020 по 20.06.2020 - первинний.

Відповідно до наказу 11.06.2020 №118-к, ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Управління державного регулювання та контролю у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів і протидії їх незаконному обігу з 18.06.2020 у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді протягом випробувального строку відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», на підставі доповідної записки заступника Голови Короленка В.В. від 11.06.2020.

Однак, у зв`язку перебуванням позивача на лікарняному відповідачем винесено наказ №123-к від 18.06.2020 про внесення змін до наказу Держлікслужби від 11.06.2020 №118-к. В п. 1 даного наказу зазначено внести зміни до наказу Держлікслужби від 11.06.2020 №118-к «Про звільнення ОСОБА_1 », а саме у п. 1 слова «18 червня 2020 року у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді протягом випробувального строку» змінити словами «у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, у зв`язку із встановленням невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування».

З даного наказу встановлено, що датою звільнення є перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності.

22.06.2020 роботодавцем внесено запис в трудову книжку позивача, щодо звільнення із займаної посади, так як ОСОБА_1 не повідомив роботодався про продовження перебування на лікарняному.

В матеріалах справи наявний другий листок непрацездатності, з якого встановлено, що ОСОБА_1 з 22.06.2020 по 01.07.2020 перебував на лікарняному із зазначенням на листку непрацездатності "первиний", а не "продовжений".

Позивачем не наведено достатніх аргументів про повідомлення роботодавця ні про новий, ні про продовжений лікарняний лист.

З огляду на дані обставини у наказі правильно сформульовано термін звільнення позивача. Проте, запис в трудовій книжці здійснено за умов не повідомлення позивачем про перебування на лікарняному.

Дана обставина не може свідчити про порушення процедури звільнення, так як встановлено матеріалами справи, що первинна позовна заява була подана до Окружного адміністативного суду міста Києва 24.06.2020 особисто ОСОБА_1 , в якій не зазначалося перебування останього на лікарняному. Додатково суд зазначає, що тільки 30.07.2020 позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, де зазначив, що перебував на лікарняному з 22.06.2020 по 01.07.2020.

Також суд зазначає, що ОСОБА_1 подав заяву до відповідача від 22.06.2020, з якої встановлено, що останій направив листок непрацездатності серії АДШ №964357 від 11.06.2020, службове посвідчення №249 від 10.06.2020, електрону перепустку до Держлікслужби, а також просив направити на його адресу АДРЕСА_1 оригінал трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 . Однак суд зазначає, що в даній заяві позивач не повідомив відповідача про перебування на лікарняному з 22.06.2020 по 01.07.2020.

Відповідно до пункту 3 глави 1 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5, організаційно-розпорядча документація, що є одним з класів управлінської документації, поділяється, зокрема, організаційну, що містить правила, норми, що визначають статус, компетенцію, структуру, штатну чисельність і посадовий склад установи, функціональний зміст діяльності установи та її підрозділів (положення або статут установи, положення про структурні підрозділи установи, посадові інструкції, штатні розписи, договори тощо); розпорядчу, що фіксує рішення нормативно-правового або організаційно-розпорядчого характеру з основних питань діяльності установи, адміністративно-господарських або кадрових (особового складу) питань (постанови, рішення, накази, розпорядження); інформаційно-аналітичну, що містить інформацію, на підставі якої приймаються певні управлінські рішення (акти, довідки, доповідні записки, заяви, пояснювальні записки, протоколи, службові листи тощо).

Згідно з пунктом 6 глави 1 розділу ІІ зазначених Правил розпорядчий документ може бути відмінено (змінено, доповнено) лише новим розпорядчим документом.

Відповідно до пункту 92 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55, після набрання чинності наказом (розпорядженням) внесення змін до нього, визнання його таким, що втратив чинність, чи його скасування здійснюється лише шляхом видання нового наказу (розпорядження).

Отже, наказ з кадрових питань як різновид розпорядчого документа, може бути змінено і доповнено новим розпорядчим документом.

З урахуванням правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 23.12.2022 по справі № 511/466/19, внесення змін у накази з метою виправлення помилок чи зміни дати звільнення не є підставою для визнання такого звільнення незаконним.

Суд зазначає, що трудове законодавство не містить імперативних норм, які забороняли б роботодавцю скасовувати раніше видані накази або вносити до них зміни. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15.06.2022 у справі № 604/1157/19 (провадження № 61-1144св22); від 07.02.2024 у справі № 289/1380/22 (провадження № 61-14153св23).

Крім цього, у матеріалах справи відсутні докази та позивачем залишені без достатньої аргументації доводи щодо підтвердження фактів необґрунтованості звільнення ОСОБА_1 .

Проаналізувавши вищевикладене, суд прийшов до висновку, що оскаржуваний наказ є законним та обґрунтованим, прийнятим з достатніми повноваженнями, підстав для його скасування суд не вбачає, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач суду не надав.

Відповідно до ст.139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Державна служба України з лікарських засобів та контролю за наркотиками (Проосп.Перемоги 120А,Київ 115,03115, ЄДРПОУ/РНОКПП 40517815)

Повний текст рішення складений 24 вересня 2025 року

Суддя У.М. Нор