Справа № 440/1934/25
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

23 вересня 2025 року

м. Київ

справа №440/1934/25

адміністративне провадження № К/990/38841/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А., суддів Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу Полтавської обласної прокуратури на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2025 у справі №440/1934/25 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до Полтавської обласної прокуратури про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Полтавської обласної прокуратури, в якому просило суд стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області заборгованість в розмірі 267192,45 грн, з яких: сума неправомірних виплат 178128,30 грн, штраф за порушення порядку використання страхових коштів (фінансові санкції) 89064,15 грн.

Полтавський окружний адміністративний суд рішенням від 16.04.2025, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2025, позов задовольнив.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у який просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Також у касаційній скарзі скаржник порушує питання поновлення строку на касаційне оскарження, покликаючись на те, що вперше ним подано касаційну скаргу на судові рішення попередніх інстанцій своєчасно, 21.08.2025, в межах строку на касаційне оскарження, визначеного статтею 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

За правилами статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Як вбачається з програми «Діловодство спеціалізованого суду» відповідач 21.08.2025 вперше подав касаційну скаргу на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2025, тобто в межах строків визначених наведеною нормою. Вдруге відповідачем подано касаційну скаргу 22.09.2025.

Розглянувши вищезазначене клопотання, колегія суддів дійшла висновку, що наведені скаржником підстави пропуску строку на касаційне оскарження є поважними, а тому строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

За правилами частини 1 статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Суд виходить із такого.

Частиною третьою статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 257 КАС України за правилами спрощеного провадження розглядаються справи незначної складності.

За визначенням пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою незначної складності (малозначною справою) є адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Так, частиною шостою статті 12 КАС України визначено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 6.)

Предметом спору є стягнення коштів за рішенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області від 14.08.2020 №244 про повернення коштів в сумі 178128,30 грн та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у вигляді штрафу в сумі 89064,15 грн.

Оскільки у справі оскаржується рішення суб`єкта владних повноважень щодо повернення коштів та стягнення штрафу на суму, що не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на час звернення до суду із позовом, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності.

Підставами касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Вказані підстави обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 22.08.2019 у справах №243/6955/17, №243/5474/17, №646/2035/17, №235/3908/17, від 16.04.2020 у справі №212/4165/17, від 23.07.2020 у справі №821/674/17, від 30.07.2020 у справі №823/361/17, від 12.08.2021 у справі №640/20298/19, від 03.10.2022 у справі №520/12333/21, від 05.12.2022 у справі №440/2621/21, від 26.01.2023 у справі №440/10446/21 щодо застосування положень пунктів 2, 3 Положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №13, статей 3, 16, 18, 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» 23.09.1999 №1105-XIV (далі - Закон №1105-XIV) щодо гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, підстав та порядку призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, порядку, умов видачі, продовження та обліку листків непрацездатності. Верховний Суд дійшов висновку, що єдиною і необхідною умовою, що підтверджує юридичний факт наявності права на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності є належним чином виданий та оформлений листок непрацездатності. Листок непрацездатності є підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, якщо він виданий лікарем, який наділений правом видачі листків непрацездатності та містить всі необхідні реквізити, як передбачено статтею 31 Закону №1105-XIV.

Колегія суддів критично оцінює наведені скаржником підстави касаційного оскарження, оскільки висновки наведені у постановах Верховного Суду, на які покликається скаржник у касаційній скарзі, стосуються правильності оформлення листків непрацездатності, з урахуванням допущених в них помилок та виправлених лікарем в подальшому, правомірності видачі листків непрацездатності фельдшером лікарської амбулаторії. Однак у касаційній скарзі скаржник фактично порушує питання оцінки доказів, зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 КАС України.

Втім, колегія суддів вважає, що вказане обґрунтування не дає підстав вважати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики.

Зважаючи на те, що скаржником не наведено підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно Суд не приймає до уваги посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої цієї ж статті.

Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати поважними підстави пропуску строку на касаційне оскарження та задовольнити клопотання Полтавської обласної прокуратури про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2025.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Полтавської обласної прокуратури на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2025 у справі №440/1934/25.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб