Справа № 303/5970/25
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 303/5970/25 пров. № А/857/34654/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Заверухи О. Б., Кузьмича С. М.,

з участю секретаря судового засідання Волчанського А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 серпня 2025 року у справі №303/5970/25 за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання іноземця,

суддя в 1-й інстанції Кость В. В.,

час ухвалення рішення 07 серпня 2025 року,

місце ухвалення рішення м. Мукачево,

дата складання повного тексту рішення не зазначена,

в с т а н о в и в:

Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся в суд з позовом до відповідача - громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), в якому просив продовжити строк затримання іноземця до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 серпня 2025 року позов задоволено. Продовжено строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту в Україні, строком на 4 (чотири) місяці, а саме: до 20 грудня 2025 року (включно).

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки рішення про його примусове видворення за межі території України скасовано, а відтак він має бути звільнений з ПТПІ. На думку апелянта, обмеження свободи пересування призводить до порушення Україною зобов`язань за Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР. Таким чином, з врахуванням наведеного просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідач (апелянт) ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції та представник відповідача (апелянта) Максимов А. О. у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності представника позивача справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення відповідача і його представника, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 червня 2024 року в напрямку 203 прикордонного знаку, на околиці населеного пункту Дийда (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), в межах прикордонної смуги, на відстані близько 30 метрів до державного кордону був виявлений громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), 04 лютого 1992 року під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину, поза пунктами пропуску через державний кордон України.

21 червня 2024 року Центрально-південним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію громадянину російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , та виданої на його підставі посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 03 серпня 2017 року.

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 червня 2024 року (справа №303/5363/24) ухвалено затримати відповідача, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців, а саме: до 20 грудня 2024 року (включно).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 грудня 2024 року (справа №303/9909/24, провадження 2-а/303/96/24), відповідно до вимог частин 11, 12 статті 289 КАС України, строк затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі території України було продовжено на 3 (три) місяці, а саме: до 16 березня 2024 року (включно).

ІНФОРМАЦІЯ_3 в рамках вжиття заходів щодо документування відповідача було направлено листи на адресу Сектору оформлення документів №2 Управління з питань паспортизації, реєстрації та еміграції Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України з проханням за наявності направити на адресу НОМЕР_3 прикордонного загону копію паспортного документа відповідача (від 31 серпня 2024 року №02.1/11649-24-Вих та від 19 вересня 2024 року №02.1/12523-24-Вих).

Центрально-південним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України на адресу НОМЕР_3 прикордонного загону було направлено копію інформаційної сторінки паспортного документу громадянина російської федерації НОМЕР_4 , виданого на ім`я: ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата видачі - 30 травня 2019 року, дійсний до 30 травня 2024 року, орган, що видав - Посольство росії в Україні, а також її офіційний переклад на українську мову.

З огляду на відсутність можливості отримання інформації з країни громадянської належності відповідача, так як з повномасштабною агресією російської федерації проти нашої держави дипломатичні відносини між Україною та росією розірвано, діяльність посольств та консульських установ держави- агресора на території України припинена, а представлення інтересів України в росії та, відповідно, російської федерації в Україні дипломатичними представництвами третіх держав наразі не здійснюється, НОМЕР_3 прикордонним загоном було направлено лист на адресу Міжнародної організації з міграції в Україні (МОМ), яка є провідною міжурядовою організацією в сфері міграції та Агентством ООН з питань міграції в Україні, з проханням щодо сприяння в межах компетенції у документуванні громадян російської федерації свідоцтвами на повернення в країну їхньої громадянської належності, в тому числі й відповідача (від 09 листопада 2024 року №02.1/14790-24-Вих).

Крім того, беручи до уваги наявну інформацію про те, що Міжнародний Комітет Червоного Хреста з 2023 року здійснює видачу екстрених проїзних документів громадянам російської федерації, які перебувають на території України та в силу обставин не можуть звернутись до консульських установ держави їх громадянського походження для отримання відповідних документів, було направлено лист на адресу Міжнародного Комітету Червоного Хреста з проханням надати детальну інформацію з приводу підстав, порядку отримання та правову основу використання екстреного проїзного документа для подальшого розгляду питання щодо можливості документування ним громадян російської федерації, в тому числі відповідача (листи від 02 грудня 2024 року №02.1/15752-24-Вих, від 05 лютого 2025 року №02.1/2308-25-Вих).

На адресу НОМЕР_3 прикордонного загону надійшов лист Міжнародного Комітету Червоного Хреста від 26 березня 2025 року (вхідний від 27 березня 2025 року №3178-25-Вх), зі змісту якого вбачається, що Міжнародний Комітет Червоного Хреста не заперечує щодо можливості надання допомоги у видачі екстрених проїзних документів громадянам російської федерації та республіки білорусь.

Крім того, перебуваючи в Чернігівському ПТПІ, 29 липня 2024 року відповідач звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України, яку було направлено для розгляду до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (далі - УДМС України в Чернігівській області) (лист з Чернігівського ПТПІ від 29 липня 2024 року №7477.5-109/7477.1-24). Проте вказана заява із додатками була повернута адресату 20 серпня 2024 року (лист від 23 серпня 2024 №7401.6-4760/74.2-24).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року (справа №620/12168/24) задоволено адміністративний позов відповідача до УДМС України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, яким зобов`язано УДМС України в Чернігівській області прийняти заяву відповідача від 29 липня 2024 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та надати рішення за результатами її розгляду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2025 року апеляційну скаргу УДМС України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року (справа №620/12168/24) залишено без задоволення, а зазначене рішення - без змін.

За інформацією, що надійшла від УДМС України в Чернігівській області, у відповідь на лист ІНФОРМАЦІЯ_4 від 17 лютого 2025 року №02.1/3004-25-Вих, УДМС України в Чернігівській області 17 лютого 2025 року прийнято до розгляду заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та видано вказаному іноземному громадянину довідку про звернення за захистом в Україні № НОМЕР_5 терміном дії до 17 березня 2025 року (лист від 18 лютого 2025 року №7401.6-1012/74.2-25).

У зв`язку із закінчення 16 березня 2025 року строку затримання відповідача, ухваленого рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 грудня 2024 року (справа №303/9909/24, провадження 2-а/303/96/24), відповідно до вимог частин 11,12 статті 289 КАС України, 10 березня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_3 було подано адміністративний позов про продовження строку затримання відповідача до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2025 року (справа №303/1663/25, провадження 2-а/303/26/25) ухвалено продовжити строк затримання відповідача до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, на 2 (два) місяці, а саме: до 11 травня 2025 року (включно).

19 березня 2025 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 у відповідь на лист від 28 лютого 2025 №02.1/3853-25 надійшов лист УДМС України в Чернігівській області від 10 березня 2025 року №7401.6-1352/74.2-25, зі змісту якого вбачається, що 10 березня 2025 року УДМС України в Чернігівській області прийняло рішення про відмову відповідачу в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У свою чергу, відповідачем 14 березня 2025 року було подано скаргу на відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яку того ж дня було направлено на адресу ДМС України для розгляду. На період розгляду скарги УДМС України в Чернігівській області відповідачу було продовжено термін дії довідки про звернення за захистом в Україні №013476 до 17 червня 2025 року (лист від 19 березня 2025 року №7477.5-48/7477.1.2-25).

З огляду на те, що строк затримання відповідача, ухваленого рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2025 року (справа №303/1663/25, провадження 2-а/303/26/25), закінчувався 11 травня 2025 року, а рішення УДМС України в Чернігівській області за результатами розгляду скарги прийнято не було (лист УДМС України в Чернігівській області від 30.04.2025 №7401.6- 2333/74.2-25), з дотриманням вимог частин 11, 12 статті 289 КАС України ІНФОРМАЦІЯ_3 було подано адміністративний позов про продовження строку затримання відповідача до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2025 року (справа №303/3236/25, провадження 2-а/303/46/25) було ухвалено продовжити строк затримання відповідача до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, на З (три) місяці, а саме: до 11 серпня 2025 (включно).

За наявною інформацією Державною міграційною службою України (далі - ДМСУ) прийнято рішення про відхилення скарги відповідача на рішення УДМС України в Чернігівській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (від 19 травня 2025 року №04-25).

У свою чергу, 11 червня 2025 року відповідач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до УДМС України в Чернігівській області та ДМСУ, в якій просив визнати протиправним та скасувати наказ УДМС України в Чернігівській області від 10 березня 2025 року №31 про відмову відповідачу в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; визнати протиправним та скасувати рішення ДМСУ від 19 травня 2025 року №04-25 про відхилення скарги на рішення УДМС України в Чернігівській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов`язати УДМС України в Чернгівській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання відповідача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року позовну заяву відповідача прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №620/6687/25 (П/620/7039/25).

У зв`язку з чим, у відповідності до пункту 4.7 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказомМіністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, УДМС України в Чернігівській області відповідачу продовжено термін дії довідки про звернення за захистом в Україні до 17 вересня 2025 року (лист Чернігівського ПТПІ від 20 червня 2025 року №7477.4-111/7477.1.2-25).

Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2025 року (справа №620/6687/25, провадження П/620/7039/25) у задоволенні адміністративного позову відповідача до УДМС України в Чернігівській області, ДМСУ про визнання протиправним та скасування наказу, рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. Вказане рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Беручи до уваги вищевикладене, до моменту набрання рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2025 року у справі №620/6687/25 (провадження П/620/7039/25) законної сили остаточне рішення за заявою відповідача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, наразі не прийнято.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що наразі громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на підставі його заяви від 29 липня 2024 року перебуває у процедурі розгляду питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; остаточне рішення за заявою відповідача про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні не прийнято (рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2025 року року у справі №620/6687/25 не набрало законної сили), а тому у зв`язку з неможливістю прийняти рішення за заявою про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, у строк, визначений частиною першою ст.289 КАС України необхідно продовжити строк його затримання на чотири місяці, тобто до 20 грудня 2025 року.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі Закон №3773-VI).

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з абз.1 ч.2 ст.14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

За змістом ч.1 ст.15 цього Закону в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Так, ч.1 цієї статті передбачає, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Крім того, ч.2 ст.289 КАС України передбачає, що заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіального органу чи підрозділу, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України про державний кордон або про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, до завершення процедури розгляду такої заяви.

Відповідно до ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Продовження строку утримання особи в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства може бути лише при існуванні однієї з підстав:

1) наявність передбачених частиною тринадцятою ст.289 КАС України умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у визначений ч.11 вказаної статті Кодексу строк (шість місяців);

2) неможливість прийняти рішення за заявою про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2024 року в напрямку 203 прикордонного знаку, на околиці населеного пункту Дийда (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) в межах прикордонної смуги, на відстані близько 30 метрів до державного кордону був виявлений громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), 04 лютого 1992 року під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину, поза пунктами пропуску через державний кордон України.

21 червня 2024 року Центрально-південним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію громадянину російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 та виданої на його підставі посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 03 серпня 2017 року.

Крім того, на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 червня 2024 року (справа №303/5363/24) ухвалено затримати відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців, а саме: до 20 грудня 2024 року (включно).

Матеріалами справи стверджується, що, перебуваючи в Чернігівському ПТПІ, 29 липня 2024 року відповідач звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України, яку було направлено для розгляду до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі №620/12168/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2025 року зобов`язано УДМС України в Чернігівській області прийняти заяву відповідача від 29 липня 2024 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та надати рішення за результатами її розгляду.

17 лютого 2025 року УДМС України в Чернігівській області прийняло до розгляду заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та видало іноземному громадянину довідку про звернення за захистом в Україні № НОМЕР_5 терміном дії до 17 березня 2025 року, що підтверджується листом від 18 лютого 2025 №7401.6-1012/74.2-25.

Разом з тим, зі змісту листа УДМС України в Чернігівській області від 10 березня 2025 року №7401.6-1352/74.2-25 вбачається, що 10 березня 2025 року УДМС України в Чернігівській області прийнято рішення про відмову відповідачу в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

При цьому, 11 червня 2025 року громадянин російської федерації ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до УДМС України в Чернігівській області та ДМСУ, в якій просив визнати протиправним та скасувати наказ УДМС України в Чернігівській області від 10 березня 2025 року №31 про відмову відповідачу в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; визнати протиправним та скасувати рішення ДМСУ від 19 травня 2025 року №04-25 про відхилення скарги на рішення УДМС України в Чернігівській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов`язати УДМС України в Чернгівській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання відповідача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з відомостями з ЄДРСР 25 липня 2025 року Чернігівським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі №620/6687/25, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Однак, не погоджуючись з рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 липня 2025 року, 18 серпня 2025 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду та ухвалою суду апеляційної інстанції від 11 вересня 2025 року справу №620/6687/25 витребувано з суду першої інстанції.

Таким чином, судове рішення у справі №620/6687/25 не набрало законної сили.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на момент розгляду цієї справи відповідач на підставі його заяви від 29 липня 2024 року перебуває у процедурі розгляду питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, тому вказані обставини дають підстави для продовження строку затримання та його перебування в ПТПІ.

Крім того, колегія суддів повторно зазначає, що прийняття судом рішення про продовження строку затримання особи у розумінні ст.289 КАС України пов`язується не тільки з неможливістю ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення її примусового видворення, а й з неможливістю прийняти рішення за заявою про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, у строк, визначений частиною першою ст.289 КАС України.

З матеріалів справи вбачається, що 20 червня 2024 року в напрямку 203 прикордонного знаку, на околиці населеного пункту Дийда (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області), в межах прикордонної смуги, на відстані близько 30 метрів до державного кордону був виявлений громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), 04 лютого 1992 року під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину, поза пунктами пропуску через державний кордон України.

21 червня 2024 року Центрально-південним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби України було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію громадянину російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 та виданої на його підставі посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 03 серпня 2017 року.

Колегія суддів вважає необхідним також зазначити, що дозвіл на імміграцію громадянину російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 та видана на його підставі посвідка на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 від 03 серпня 2017 року скасовані, що свідчить про те, що у відповідача відсутні будь-які законні підстави перебувати на території України, у особи відсутні будь-які документи, що посвідчують особу та надають право законно перетнути державний кордон. Крім того, у випадку звільнення відповідача з ПТПІ ДМС України останній продовжить перебувати на території України незаконно.

Ст.77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки у відповідача відсутні будь-які законні підстави перебувати на території України, у особи відсутні будь-які документи, що посвідчують особу та надають право законно перетнути державний кордон та у зв`язку з вирішенням питання про прийняти рішення за заявою про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні наявні достатні підстави для продовження строку його затримання на чотири місяці.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції неправильно зазначено кінцеву дату продовження строку затримання, а саме: останнім днем затримання мало бути 11 грудня 2025 року, а не 20 грудня 2025 року, то колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки матеріалами справи стверджується, що відповідач був затриманий 20 червня 2024 року, а тому кінцева дата затримання визначена правильно.

Доводи апелянта про скасування рішення про його примусове видворення і, як наслідок, відсутність підстав для його затримання, колегія суддів відхиляє, оскільки при зверненні з цим позовом у суд для продовження строків затримання позивач покликається на вирішення питання про прийняти рішення за заявою про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні та встановлених обставин відсутності будь-яких законних підстав перебування на території України, а також документів, що посвідчують особу та надають право законно перетнути державний кордон.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.195, 243, 271, 272, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 серпня 2025 року у справі №303/5970/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. Б. Заверуха
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 24 вересня 2025 року.