Справа № 420/10009/25
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 протиправною, зобов`язати виплатити ОСОБА_1 гарантовану державою одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби (за повних два календарних роки служби (початок служби 04.03.2022 р. кінець служби 20.10.2024 р.), що складає в сумі 25 690 (двадцять п`ять тисяч шістсот дев`яносто) грн. (закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» , (підпункт 1, пункту 2, Ст.15 );

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток, з розрахунку 19 912 грн/місяць, за весь час затримки виплати гарантованої державою одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби при звільненні.(Ст.116; Ст.117 КЗпП України).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що після звільнення позивача з військової служби відповідачем всупереч положень пп.1, п.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивачу протиправно не виплачено при звільненні одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 14.04.2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 05.05.2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі та визначено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

До суду від відповідача надійшов відзив на позову заяву, в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що як вбачається з документів, які додаються до дійсного відзиву на позовну заяву, ОСОБА_1 з 04.03.2022р. по 16.12.2023 року проходив військову службу за призовом осіб офіцерського складу, тобто за цей період у відповідності до п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутні правові підстави нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

16.12.2023р. ОСОБА_1 було укладено контракт для проходження військової служби понад граничний термін з 16.12.2023р. на один рік. 20.10.2024р. ОСОБА_1 звільнений з військової служби.

Таким чином сумарно позивач проходив військову службу за контрактом 10 місяців 4 дні, у зв`язку з чим відсутній повний календарний рік служби, за яким має бути нарахована та виплачена грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 20.10.2024р. №302, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , командира 2 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з подальшим переоглядом.

Військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та виплачено на день звільнення з військової служби старшому лейтенанту ОСОБА_1 додаткову винагороду, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Враховуючи вищевикладене, вбачається відсутність протиправності у діях посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 виконувались в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

03.06.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою від 02.09.2025 року у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про зупинення провадження у справі №420/10009/25 відмовлено.

За приписами ч.5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №38 від 03.04.2022 року старшого лейтенанта ОСОБА_1 призначено на посаду командира 1 міноментого взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , з 04.03.2022 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення. В якості підстави для зарахування зазначено: Укази Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 25.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію».

16.12.2023р. ОСОБА_1 укладено контракт для проходження військової служби понад граничний термін з 16.12.2023р. на один рік.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №302 від 20.10.2024р. старшого лейтенанта ОСОБА_1 , командира 2 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з подальшим переоглядом.

Відповідно до вказаного наказу Військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та виплачено на день звільнення з військової служби старшому лейтенанту ОСОБА_1 додаткову винагороду, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, грошову компенсацію за неотримане речове майно

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу при звільненні одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутніть підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

У свою чергу, спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 15 Закону № 2011-XI військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби, зокрема за станом здоров`я.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

При цьому, частина шоста статті 2 Закону № 2232-XII визначає такі види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Таким чином, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

Під час розгляду справи судом встановлено, а сторонами не заперечується, що позивач призваний на військову службу за мобілізацією як особа офіцерського складу.

Тобто, позивач, як військовослужбовець, що проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, не має права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої абзацом 1 пункту 2 статті 15 Закону № 2011- XI.

При цьому, як встановлено судом, 16.12.2023р. ОСОБА_1 укладено контракт для проходження військової служби понад граничний термін з 16.12.2023р. на один рік.

20.10.2024р. ОСОБА_1 звільнений з військової служби. Таким чином, сумарно, відповідач проходив військову службу за контрактом 10 місяців 4 дні, у зв`язку з чим, відповідно, відсутній повний календарний рік служби, за яким має бути нарахована та виплачена грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6)розсудливо; 7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1-2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами наведені позивачем доводи, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача не стягується.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.

.