Справа № 260/2234/25
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/2234/25 пров. № А/857/27559/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року, головуючий суддя Дору Ю.Ю., ухвалене у м. Ужгород, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ в Чернігівській області, третя особа - ГУПФУ в Закарпатській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФУ в Чернігівській області від 23.02.2024 року № 73; зобов`язати ГУПФУ у Чернігівській області повторно розглянути з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом, заяву ОСОБА_1 , від 23.02.2024 року про призначення пенсії за віком.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що згідно оскаржуваного рішення до страхового стажу було зараховано 32 роки 8 місяців та 7 днів. Натомість оскаржуваним рішенням визначено, що стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017 року становить 6 років 9 місяців та 29 днів. До стажу роботи який дає право на пенсію за вислугу років не зараховано період роботи з 01.04.2004 року по 11.10.2017 року відповідно до архівної довідки від 29.12.2023 року № 866/07-01, виданої архівним відділом Хустської районної військової адміністрації Закарпатської області, оскільки не надана довідка відповідно до п. 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (додаток 5). Рішенням комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області відмовлено у зарахуванні до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років вищевказаного періоду роботи, оскільки організація не ліквідована.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 73 від 23.02.2024 року про відмову у призначенні пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 лютого 2024 року про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Чернігівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що до заяви про призначення пенсії позивачем не додано довідку за формою, передбаченою додатком № 5 Порядку № 637, відтак спеціальний стаж роботи за період з 01.04.2004 року по 11.10.2017 року не підтверджено. Звертає увагу, що надана архівна довідка від 29.12.2023 року №866/07-01, видана архівним відділом Хустської районної військової адміністрації Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області не може розглядатися як така, яка підтверджує стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, оскільки не відповідає вимогам Порядку № 637. Отже, згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж позивача становить 32 роки 8 місяців 7 днів; стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, станом на 11.10.2017 6 років 9 місяців 29 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 15 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах (за вислугу років) як працівнику, зайнятому на лісозаготівельних роботах.

За принципом екстериторіальності вказана заява з доданими документами була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області. Рішенням від 23.02.2024 року № 73 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області позивачу було відмовлено в призначенні пенсії.

Згідно оскаржуваного рішення до страхового стажу було зараховано 32 роки 8 місяців та 7 днів. Водночас оскаржуваним рішенням визначено, що стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017 року становить 6 років 9 місяців та 29 днів. До стаду роботи який дає право на пенсію за вислугу років не зараховано період роботи з 01.04.2004 по 11.10.2017 відповідно до архівної довідки від 29.12.2023 року № 866/07-01, виданої архівним відділом Хустської районної військової адміністрації Закарпатської області, оскільки не надана довідка відповідно до п. 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Рішенням комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області відмовлено у зарахуванні до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років вищевказаного періоду роботи, оскільки організація не ліквідована.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано відповідачу трудову книжку із належним чином зробленими записами в ній про періоди роботи. Із врахуванням ст. 48 Кодексу законів про працю та п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» відповідач мав зарахувати період роботи з 01.04.2004 року по 11.10.2017 року на підставі даних трудової книжки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Як передбачено статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Пунктом 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення "Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсій за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з пунктом "в" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України після досягнення 55 років і при стажі роботи на зазначеній роботі 12 років 6 місяців (станом на 11.10.2017 року).

Список професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583. Згідно вказаного списку правом на пенсію за вислугу років користуються, зокрема, трактористи на лісозаготівельних дільницях, трелювання та вивезення лісу.

Відповідно до статті 48 Кодекс законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

За змістом статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 2.4. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 до заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 2.1 цього розділу, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії.

З матеріалів справи слідує, що позивачем до заяви про призначення пенсії було додано трудову книжку серії НОМЕР_1 від 03.06.1991 року. Згідно записів трудової книжки позивача вбачається, що 03.06.1991 року позивач прийнятий лісорубом Іршавського лісогоспу на підставі наказу №110-к від 03.06.1991 року, 29.06.1999 року звільнений по переводу в ТзОВ «Нова Довжанський ЛХ Лід» (наказ №22 к від 03.06.1999 року) вказані записи скріплені печаткою підприємства та підписом відповідальної особи.

Згідно із записом №3 30.06.1999 року позивач прийнятий трактористом на трелювання лісу в ТзОВ «Нова Довжанський ЛХ Лід» (наказ №42 к від 29.06.1999 року)

Згідно із записом №5 31.03.2004 звільнений по переводу (наказ №25- від 31.03.2004 року)

Згідно із записом № 6 від 01.04.2004 року прийнятий на роботу по переводу трактористом на трелювання лісу філії № 5 ТзОВ «Ено Меблі Лтд» (наказ № 104-к від 01.04.2004 року)

Згідно із записом № 7 31.05.2018 року позивач звільнений з роботи за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України (наказ №12-к від 30.05.2018 року)

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що записи в трудовій книжці позивача про прийняття та звільнення з роботи у спірні періоди містять дати прийому, звільнення з роботи, номери наказів, посаду на якій позивач працювала, а також завірені підписом відповідальної особи. Вказані записи скріплені однією печаткою під записом про звільнення.

Відтак, згідно із записами трудової книжки позивач перебував на посадах працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, в тому числі з 01.04.2004 року по 11.10.2017 року.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що посади зазначені у трудовій книжці позивача віднесені до Списку професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 583

Як вірно зазначив суд першої інстанції, з врахуванням ст. 48 Кодексу законів про працю та п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» відповідач повинен зарахувати період роботи з 01.04.2004 року по 11.10.2017 року на підставі даних трудової книжки.

Щодо доводів відповідача про те, що надана архівна довідка від 29.12.2023 року №866/07-01, видана архівним відділом Хустської районної військової адміністрації Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області не може розглядатися як така, яка підтверджує стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, оскільки не відповідає вимогам Порядку № 637, то колегія суддів не приймає такі доводи до уваги зазначає, що відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відтак, обов`язок надання уточнюючої довідки підприємства виникає за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.04.2004 року по 11.10.2017 року, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року у справі №260/2234/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
Т. В. Онишкевич