Справа № 160/1271/25
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2025 року Справа № 160/1271/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТулянцевої І.В.
за участі секретаря судового засіданняЛемзіковій В.С.
представника позивача представника відповідача Клименка Е.Н. Логойка А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровсбькій областіпро визнання протиправним, скасування наказу та податкового повідомлення - рішення ,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ від 26.06.2024 року №2617-п про проведення фактичної перевірки;
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 26.06.2024 за № 2617-П призначено проведення фактичної перевірки магазину «Конфіскат» за адресою: АДРЕСА_1 , з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та дозвільних документів, дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торгівельної надбавки (націнки), дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками. Так, позивач зазначає, що у вищезазначеному наказі від 26.06.2024 за № 2617-П, як на підставу для призначення перевірки податковий орган посилається на пп. 80.2.2. та пп. 80.2.7. п. 80.2 ст. 80 ПК України, при цьому не зазначаючи про наявність та/або отримання якої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, може свідчити про можливі порушення позивачем законодавства, чи реквізити будь-яких документів або джерел інформації, які би могли слугувати приводом для призначення такої перевірки. Відсутність вказаних даних фактично виключає можливість позивача ідентифікувати передбачені законодавством підстави для призначення фактичної перевірки. Крім того, в оскаржуваному наказі не зазначено реквізити суб`єкта (ПІБ фізичної особи- платника податків), який перевіряється, що є прямим порушенням пп. 81.1. ст. 81 ПК України. Також позивачем наголошено, що період діяльності, який перевірявся відповідачем з 01.08.2021 року, хоча позивач зареєстрований як ФОП лише з 26.06.2023 року. При цьому, за результатами вказаної перевірки було складено акт фактичної перевірки №1908/04/36/07/08/РРО/ НОМЕР_1 від 08.07.2024 року, на підставі якого, в подальшому й було винесено відповідачем оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Також, позивачем зауважується, що вимоги ч. 12 ст. 3 ЗУ «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не поширюються на ФОП, які є платниками єдиного податку, не зареєстровані платниками ПДВ та не проводять спеціальну діяльність, а отже у нього відсутні обов`язки вести облік товарних запасів, а також підтверджувати документами витрати на придбання товарів/послуг. Крім того, акт фактичної перевірки №1908/04/36/07/08/РРО/ НОМЕР_1 від 08.07.2024 року не містить опису товару на суму 3579774,34, а також не містить факту продажу товару на зазначену суму. Позивач також зазначав, що під час фактичної перевірки ні її, ні будь-яку іншу особу яка мала повноваження її представника не було залучено для присутності, а відповідний запит стосовно надання документів їй особисто не вручався, а також на електронну пошту чи на податкову адресу не надсилався, а отже, враховуючи відсутність відповідного запиту контролюючого органу, позивача було протиправно притягнуто до відповідальності. З огляду на викладене, нарахування штрафних санкцій є неправомірним, а податкові повідомлення-рішення прийняті не на підставі та не у спосіб, що визначний чинним законодавством, тому також є протиправними та підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та відкрито провадження в адміністративній справі №160/1271/25, призначено цю справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 10 лютого 2025 року об 11:00 год.
06 лютого 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшло клопотання про закриття провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасувати наказ від 26.06.2024 року №2617-п про проведення фактичної перевірки
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Лемзікової В.С. №163 від 10 лютого 2025 року, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Тулянцевої І.В. у відпусці, справа № 160/1271/25, призначена на 10.02.2025 року на 11:00 год, знята з розгляду.
Наступне судове засідання призначено на 24.02.2025 року об 11:00 год.
24 лютого 2025 року до суду засобами електронного зв`язку від представника позивача адвоката Клименка Едуарда Наумовича надійшло клопотання про відкладення.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Лемзікової В.С. №222 від 24 лютого 2025 року, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Дніпрі об 11:00 год. справа № 160/1271/25, призначена на 24.02.2025 року на 11:00 год, знята з розгляду.
Наступне судове засідання призначено на 03.03.2025 року об 11:30 год.
03 березня 2025 року до суду засобами електронного зв`язку від представника позивача адвоката Клименка Едуарда Наумовича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Лемзікової В.С. №255 від 03 березня 2025 року, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Дніпрі об 11:00 год. справа № 160/1271/25, призначена на 03.03.2025 року на 11:30 год, знята з розгляду.
Наступне судове засідання призначено на 24.03.2025 року о 12:00 год.
21 березня 2025 року до суду засобами електронного зв`язку від представника позивача адвоката Клименка Едуарда Наумовича надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року було задоволено заяву представника позивача адвоката Клименка Едуарда Наумовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в адміністративній справі №160/1271/25 та забезпечено участь представника позивача адвоката Клименка Едуарда Наумовича у судовому засіданні 24.03.2025 року об 12:00 год та наступних судових засіданнях, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у справі №160/1271/25.
У підготовчому судовому засіданні 24 березня 2025 року було оголошено перерву до 14.04.2025 року о 13:00 год.
14 квітня 2025 року до суду засобами електронного зв`язку від представника позивача адвоката Клименка Едуарда Наумовича надійшло клопотання про продовження строку підготовчого провадження та заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції
Крім того, 14 квітня 2025 року до суду засобами електронного зв`язку від представника позивача адвоката Клименка Едуарда Наумовича надійшли письмові пояснення, в яких останнім було підтримано власну правову позицію, викладену у позовній заяві та додатково зазначено, що сонцезахисні окуляри які були придбані контролюючим органом, по-перше не містять жодного маркування, не мають декларацію про відповідність, оскільки не вироблені як медичний виріб. Доказів такого маркування та декларації відповідачем не надано. Сонцезахисні окуляри є засобом індивідуального захисту відповідно ДСТУ ЕN 1836:2005 «Засоби індивідуального захисту очей «СОНЦЕЗАХИСНІ ОКУЛЯРИ ПРОТИВІДБЛИСКОВІ ФІЛЬТРИ ЗАГАЛЬНОГО ПРИЗНАЧЕННЯ (ЕN 1836:1997, ІDТ), затверджений наказом Держспоживстандарту України від 30 червня 2005 року № 156 з 2007-01-01, зі зміною дати чинності згідно з наказом № 82 від 11 квітня 2007. Таким чином твердження відповідача, що сонцезахисні окуляри придбані на суму 239 грн., є медичним виробом ґрунтується виключно з власних міркувань і будь-яким доказом не підтверджено. Жодний законодавчий акт України не містить визначення віднесення сонцезахисних окулярів до медичних виробів. Крім того, акт відмови від підпису від 28.07.2024 №000476/1 не може замінити належного повідомлення, оскільки не містить детального опису причин відмови, встановлення особи якій було вручено зазначені документи, а також не здійснено жодної фіксації з допомогою технічних засобів на підтвердження, що саме особисто позивач відмовився від отримання документів.
14 квітня 2025 року до суду засобами електронного зв`язку від представника позивача адвоката Клименка Едуарда Наумовича надійшли заперечення на клопотання про закриття провадження у справі.
14 квітня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву (повторний для позивача) та заява про закриття провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасувати наказ від 26.06.2024 року №2617-п про проведення фактичної перевірки (повторний для позивача).
У підготовчому судовому засіданні 14 квітня 2025 року було оголошено перерву до 21.04.2025 року о 12:00 год.
14 квітня 2025 року до суду засобами електронного зв`язку від представника позивача адвоката Клименка Едуарда Наумовича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Лемзікової В.С. №570 від 21 квітня 2025 року, у зв`язку з перебуванням судді Тулянцевої І.В. на лікарняному, справа №160/1271/25, призначена на 21.04.2025 року на 12:00 год, знята з розгляду.
Наступне судове засідання призначено на 12.05.2025 року о 15:00 год.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Лемзікової В.С. №686 від 12 травня 2025 року, у зв`язку з перебуванням судді Тулянцевої І.В. на лікарняному, справа №160/1271/25, призначена на 12.05.2025 року о 15:00 год, знята з розгляду.
Наступне судове засідання призначено на 26.05.2025 року о 15:00 год.
В підготовчому судовому засіданні 26.05.2025 року було вирішено закрити підготовче провадження по справі №160/12713022/25 та перейти до розгляду справи по суті, а також оголошено перерву до 09.06.2025 року о 13.00 год.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Сухотської Катерини Василівни про закриття провадження по справі №160/1271/25.
09 червня 2025 року до суду засобами електронного зв`язку від представника позивача адвоката Клименка Едуарда Наумовича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У судовому засіданні 09 червня 2025 року було оголошено перерву до 23.06.2025 року о 12:00 год.
У судовому засіданні 23 червня 2025 року було оголошено перерву до 21.07.2025 року о 10:00 год.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Лемзікової В.С. №1032 від 21 липня 2025 року, у зв`язку з перебуванням судді Тулянцевої І.В. у відпусці, справа №160/1271/25, призначена на 21.07.2025 року на 10:00 год, знята з розгляду.
Наступне судове засідання призначено на 31.07.2025 року о 10:00 год.
У судовому засіданні 31 липня 2025 року було оголошено перерву до 08.09.2025 року об 11:00 год.
В судових засіданнях представник позивача підтримав пред`явлений позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому та у письмових поясненнях доводи, просив повністю задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача у судових засіданнях пред`явлений позов не визнав та, посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву доводи, просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Наказом ГУ ДПС у Дніпропетровській області «Про проведення фактичної перевірки склад-магазину «Конфіскат» за адресою: м. Дніпро, вул. Миколи Міхновського, 8» від 26.06.2024 за № 2617-П, з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), та відповідно до ст. 191, ст. 20, пп. 69.22 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ, пп. 75.1.3, п. 75.1 ст. 75, на підставі пп.80.2.2 п. 80.2 ст.80 Податкового кодексу України, призначено проведення фактичної перевірки склад-магазину «Конфіскат» за адресою: м. Дніпро, вул. Миколи Міхновського, 8. Встановлено розпочати перевірку з 26.06.2024, тривалістю не більше 10 діб. Встановлено, що період діяльності, що перевіряється з 01.08.2021 р. по дату завершення фактичної перевірки з урахуванням вимог ст. 102 Податкового кодексу України.
На підставі наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 26.06.2024 за №2617-П та направлень на перевірку від 26.06.2024 року №5058 та №5062, посадовими особами ГУ ДПС у Дніпропетровській області 28.06.2024 о 15 год. 06 хв. розпочато проведення фактичної перевірки склад-магазину «Конфіскат» за адресою: м. Дніпро, вул. Миколи Міхновського, 8.
Посадовими особами ГУ ДПС у Дніпропетровській області на підставі п.п. 81.1 ст. 81 ПК України складено Акт відмови від підпису у направленнях від 28.06.2024 року №000476/1 про те, що посадові особи платника податків (його законні представники, особа, яка здійснювала розрахункові операції), відмовились від підпису у направленні на проведення фактичної перевірки від 28.06.2024 року №000476 (м. Дніпро, вул. Миколи Міхновського, 8, магазин «Конфіскат»).
В ході проведення перевірки посадовими особами Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на ім`я ФОП ОСОБА_1 було пред`явлено вимогу про надання документів, які необхідно було надати 02.07.2024 року о 10:00 м. Дніпро, вул. Високовольтна 24, проте від отримання письмової вимоги перевіряючих відмовились, про що зазначено у цій вимозі, копія якої міститься в матеріалах справи.
За результатами проведеної фактичної перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Дніпропетровській області складено акт фактичної перевірки, який зареєстрований в органі ДПС від 08.07.2024 за №1908/04/36/07/08/РРО/ НОМЕР_1 , згідно з яким проведеною фактичною перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1
- п. 1,2,12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (із змінами та доповненнями);
- п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України.
Відповідно до Акту, що засвідчує факт відмови від отримання другого примірника акту (довідки) фактичної перевірки або неможливості його вручення та підписання від 05.07.2024 року №000476/2, ФОП ОСОБА_1 відмовилась від ознайомлення та підписання акту фактичної перевірки магазину «Конфіскат» м. Дніпро, вул. Миколи Міхновського, 8, проведеної з 28.06.2024 по 05.07.2024
На підставі висновків акту перевірки від 08.07.2024 за №1908/04/36/07/08/РРО/ НОМЕР_1 , Головним управління ДПС у Дніпропетровській області було винесено:
Незгода позивача з вказаним податковим повідомленням-рішенням стала підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України в редакції на час спірних відносин).
Відповідно до п. 1.1 статті 1 ПК України, цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Пунктом 19-1.1 статті 19-1 ПК України передбачено, що контролюючі органи виконують такі функції: здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері.
Згідно з пунктами 61.1, 61.2 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними устатті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.
Підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 61 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється зокрема шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Згідно зі статтею 80 ПК Українипередбачений наступний порядок проведення фактичної перевірки.
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.
Статтею 81 ПК України передбачені умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.
Посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.
Керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов`язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).
Згідно з пп. 20.1.11 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів.
Суд наголошує, що у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності передбачених пунктом 80.2 ст.80 ПК України підстав для її проведення (правова підстава) та пред`явлення документів, визначених пунктом 81.1 статті 81 ПК України (формальна підстава).
Податковий кодекс України пов`язує початок фактичної перевірки, яка здійснюється без попередження платника податків, але у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції, саме з врученням платнику податків або таким особам під розписку копії наказу про проведення перевірки. Право приступити до проведення фактичної перевірки посадові особи контролюючого органу мають за умови пред`явлення уповноваженій особі платника податку направлень на проведення такої перевірки та своїх службових посвідчень. Невиконання цих вимог не дає посадовим особам контролюючого органу права приступати до проведення фактичної перевірки та дозволяє платнику не допустити їх до проведення перевірки.
Отже, фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) проведена посадовими особами Головного управління ДПС у Дніпропетровській області відповідно до рішення керівника контролюючого органу, а саме наказу «Про проведення фактичної перевірки склад-магазину «Конфіскат» за адресою: м. Дніпро, вул. Миколи Міхновського, 8» від 26.06.2024 за № 2617-П.
Листом ДПС України №3113/8 від 28.05.2024 року, з метою виконання функцій, визначених законом, та протидії порушенням в частині проведення розрахунків при продажу товарів, було доручено підрозділам податкового аудиту головних управлінь ДПС провести фактичні перевірки торгівельних об`єктів мережі «КОНФІСКАТ».
Щодо відсутності у наказі посилань на будь-які повідомлення/інформацію про порушення позивачем законодавства, чи інші підстави, що спричинили необхідність призначення фактичної перевірки позивача, суд зазначає таке.
У постанові від 20.12.2024 у справі № 560/2963/23, Верховний Суд розглядаючи справу у подібних відносинах вказав, що саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки. У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.
Тому, наведені вище доводи позивача суд вважає необґрунтованими.
Доводи позивача про те, що наказ про проведення фактичної перевірки містить лише формальне цитування статей ПК України без зазначення конкретної підстави проведення такої перевірки, відповідно, наказ не відповідає положення ПК України та контролюючий орган не мав права проводити фактичну перевірку, є безпідставними з огляду на наступне.
Так, судом встановлено, що в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, який підставою для проведення фактичної перевірки визначає наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Окрім цього, в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем також покладено пункт 69.27 підрозділу Х «Інші перехідні положення» ПК України, яким зокрема визначено, що фактична перевірка проводиться за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримання у встановленому законодавством порядку від державних органів або органів місцевого самоврядування інформації, що свідчить про можливі порушення платником податків законодавства про ціни і ціноутворення; отримання письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.
Відповідачем в наказі «Про проведення фактичної перевірки склад-магазину «Конфіскат» за адресою: м. Дніпро, вул. Миколи Міхновського, 8» від 26.06.2024 за №2617-П жодним чином не обґрунтовано, що саме зумовило необхідність проведення перевірки, наявність (отримання) якої безпосередньо інформації стало приводом для її проведення, в наказі відсутні належні посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки. У наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства та на підставі яких відомостей або документів (дата, номер) були встановлені можливі факти сумнівності у діяльності позивача.
У справі №420/9909/23 (постанова від 26.03.2024) Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду висловив таку правову позицію:
«…єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.
Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.
Верховний Суд у складі Судової палати вважає, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України».
Як встановлено судом, правовими підставами для проведення перевірки позивача були п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України, що повністю узгоджується із формулюванням мети перевірки, що зазначена в наказі «здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та дозвільних документів, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цій та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками».
Верховний Суд у постанові від 19 листопада 2024 року по справі № 160/2202/24 якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.
Отже, суд у цій справі вважає, що контролюючим органом дотримано приписи статті 81 ПК України щодо форми та змісту наказу «Про проведення фактичної перевірки склад-магазину «Конфіскат» за адресою: м. Дніпро, вул. Миколи Міхновського, 8» від 26.06.2024 за № 2617-П.
Відповідно, відсутні підстави для визнання протиправним та скасування наказу від 26.06.2024 року №2617-п, а позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Щодо встановленого контролюючим органом в ході фактичної перевірки порушення позивачем норм п.85.2 ст. 85 ПК України, то суд вважає на наступне.
Абзацом другим пункту 121.1 статті 121 ПК України передбачена відповідальність платника податків за незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, , у вигляді штрафу в розмірі 1020,00 гривень.
Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Положеннями пункту 85.4 статті 85 ПК України передбачено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
Статтею 85 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.
При цьому, стаття 85 ПК України не визначає обов`язкові вимоги до запиту контролюючого органу про надання документів у межах проведення перевірки, натомість визначає обов`язок платника податків надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
Як вищевстановлено судом, наказом ГУ ДПС в Дніпропетровській області «Про проведення фактичної перевірки склад-магазину «Конфіскат» за адресою: м. Дніпро, вул. Миколи Міхновського, 8» від 26.06.2024 за № 2617-П, з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), та відповідно до ст. 191, ст. 20, пп. 69.22 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ, пп. 75.1.3, п. 75.1 ст. 75, на підставі пп.80.2.2 п. 80.2 ст.80 Податкового кодексу України, призначено проведення фактичної перевірки склад-магазину «Конфіскат» за адресою: м. Дніпро, вул. Миколи Міхновського, 8.
В ході проведення перевірки посадовими особами Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на ім`я ФОП ОСОБА_1 було пред`явлено вимогу про надання документів, які було запропоновано надати до перевірки за перевіряємий період з 01.08.2021 по дату закінчення перевірки, а саме: книги обліку розрахункових операцій; документи, щодо обліку товарних запасів, у порядку визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку, первинні документи на прибуття товарно-матеріальних цінностей; розрахунковікнижки; контрольні стрічки РРО; документи на повернення товару та грошей; пояснення по помилково проведеним розрахункам в РРО; виписки банків, виписки банків по терміналу; договори на обслуговування РРО з сервісними центрами; договір оренди; копія паспорта посадової особи та продавця; накладні на прибуття ТМЦ,ТТН; договори про трудові відносини з найманими працівниками або накази про прийняття працівників на роботу.
Вказані документи необхідно було надати 02.07.2024 року о 10:00 м. Дніпро, вул. Високовольтна 24, проте від отримання письмової вимоги перевіряючих відмовились, про що зазначено у цій вимозі, копія якої міститься в матеріалах справи.
Натомість позивач не надав ані до податкового органу, ані до суду обґрунтовані та переконливі пояснення щодо не пов`язаності цих документів з предметом перевірки, а також неможливості подання витребуваних документів.
Щодо доводів позивача про не складання контролюючим органом акту про ненадання документів до перевірки, суд зазначає наступне.
Приписами пункту 85.6 статті 85 ПК України передбачено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Відповідач у справі не заперечує, що акт який би засвідчував факт відмови позивача надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу не складався, що свідчить про не дотримання відповідачем вимог п.85.6 статті 85 ПК України у спірних правовідносинах, натомість такий недолік, на думку суду, не може бути підставою для визнання неправомірними результатів перевірки, адже не складання відповідного акту не призвело до: не повідомлення позивача про результати перевірки, неправильних висновків за результатами такої перевірки та не порушило право платника податків на оскарження результатів такої перевірки тощо.
При цьому, суд також зважає, що вказана письмова вимога перевіряючих про надання платником податків документів є додатком №4 до Акту фактичної перевірки від 08.07.2024 за №1908/04/36/07/08/РРО/ НОМЕР_1 .
Позивачем під час розгляду справи не заперечувався той факт, що витребувані податковим органом документи не були надані ним ані під час проведення фактичної перевірки, ані після її завершення.
Крім того, в матеріалах справи містяться фотознімки на яких зображено, що особі, яка одягнута в жилетці з маркуванням «Конфіскат» вручено вказану письмова вимога перевіряючих про надання платником податків документів. Також на наступних фотознімках вказана особа має бейдж склад-магазину «Конфіскат» з ім`ям «Ольга», а також здійснює дії, щодо повернення грошових коштів за чеком, виданим, за результатами проведення контролюючим органом контрольної розрахункової операції з придбання окулярів сонцезахисних на суму 239,00 грн.
Також позивач не надав ані до податкового органу, ані до суду обґрунтовані та переконливі пояснення щодо неможливості подання цих документів.
Слід зазначити, що за усталеною практикою Верховного Суду порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень може бути підставою для скасування такого рішення, проте, лише за умови, що таке порушення вплинуло або об`єктивно могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення. Тобто, не кожне порушення, допущене суб`єктом владних повноважень, вважається таким, що безумовно впливає на правильність та обґрунтованість висновків такого суб`єкта.
Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення". Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Застосовуючи до спірних в цій справі правовідносин наведені вище висновки Верховного суду, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, суд вважає не складання відповідачем акта відмови уповноважених представників ФОП Дербіда, яка здійснює свою діяльність у склад-магазині «Конфіскат» за адресою: м. Дніпро, вул. Миколи Міхновського, 8, у наданні копій затребуваних документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу формальним порушенням процедури, яке не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення, оскільки таке процедурне порушення не призвело б до наявності іншого рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Таким чином, на думку суду, є правомірним та обґрунтованим висновок відповідача про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п.85.2 ст.85 ПК Україна, за яке передбачена відповідальність п.121.1 ст.121 ПК України.
Щодо встановленого контролюючим органом в ході фактичної перевірки порушення позивачем норм п. 1, 2, 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», то суд зазначає на наступне.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг регулюються Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" № 265/95-ВР.
Закон України від 06.07.1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями) (далі - Закону України №265/95-ВР) визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Закону України від 06.07.1995 року №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;
надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Розрахунковим документом, який підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, є документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну (стаття 2 Закону України № 265/95-ВР).
Отже, суб`єкти господарювання зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та видавати (в паперовому вигляді та/або електронній формі) розрахунковий документ встановленої форми та змісту, що підтверджує виконання розрахункової операції.
Згідно з пунктом 3 розділу І Положення №13 за відсутності у фіскальному чеку хоча б одного з обов`язкових реквізитів, такий документ не приймається як розрахунковий.
Пункт 1 статті 17 Закону №265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків: 1) непроведення розрахункової операції через РРО; 2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки; 3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа. Перші два обов`язки суб`єкта господарювання випливають зі змісту пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, а третій - з пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення, за яке настає відповідальність за пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР.
У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції, однак, її непроведення через РРО, та/або здійснення розрахункової операції на більшу суму, ніж проведено через РРО.
У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту.
Закон №265/95-ВР встановлює безпосередній зміст обов`язку суб`єктів господарювання і порядок його виконання, а Положення №13 - форму його реалізації (форму і зміст документів, які є складовими звітності).
За змістом норм Положення №13 слід розрізняти недолік реквізиту у розрахунковому документі від відсутності відповідного реквізиту взагалі. У першому випадку дійсно неможливо стверджувати, що документ втрачає статус розрахункового, натомість, у другому випадку безпосередньо Положення №13 вказує, що такий документ не прийматиметься як розрахунковий.
Такий висновок відповідає правовій позиції, наведеній у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 року у справі №500/6845/21 у подібних правовідносинах.
За правилами пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому, суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Відповідно до пункту 296.1 статті 296 ПК України фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.
Суд враховує, що позивач є фізичною особою - підприємцем 2 групи та перебуває на спрощеній системі оподаткування, про що зазначено податковим органом в акті фактичної перевірки.
Таким чином, в силу п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", п. 296.1 ст.296 ПК України має право вести облік у довільній формі, вимоги щодо ведення обліку товарних запасів та здійснення продажу лише тих товарів, що відображені в такому обліку, на позивача не розповсюджуються.
Втім, виключення становлять обставини здійснення продажу технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння.
Однак, доводи відповідача про те, що вказані реалізовані сонцезахисні окуляри є товаром медичного призначення та, як наслідок, про обов`язок позивача вести облік товарних запасів, не приймаються судом, оскільки є безпідставними, виходячи з наступного.
Для класифiкацiї (кодування) товарiв використовують Митний тариф України, який систематизовано згiдно з Українською класифiкацiєю товарiв зовнiшньоекономiчної дiяльностi (УКТЗЕД), складеною на основi Гармонiзованої системи опису та кодування товарiв, та затверджено Законом України вiд 19.10.2022 № 2697-IX «Про Митний тариф України». Структура десятизнакового цифрового кодового позначення товарiв в УКТ ЗЕД включає код групи (першi два знаки), товарної позицiї (першi чотири знаки), товарної пiдпозицiї (першi шiсть знакiв), товарної категорiї (першi вiсiм знакiв), товарної пiдкатегорiї (десять знакiв).
Кодування (класифiкацiя) товарiв здiйснюється вiдповiдно до вимог УКТЗЕД та є технiчним прийомом, що дозволяє представити товар, що класифiкується, у виглядi групи знакiв (код товару), встановлених цим класифiкатором. Щоб уникнути неправильної класифiкацiї необхiдно враховувати, що УКТЗЕД складається з трьох складових частин:
- основних правил iнтерпретацiї УКТЗЕД;
- примiток до раздiлiв та груп УКТЗЕД (роздiл, група, позицiя, пiдпозицiя, категорiя, пiдкатегорiя);
- текстового опису групувань УКТЗЕД та їх цифрового позначення.
Суд зазначає, що підпунктом 9 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Технічного регламенту щодо медичних виробів» від 02.10.2013 № 753, дія якого поширюється на медичні вироби та допоміжні засоби до них (далі - медичні вироби) надано визначення поняттю «медичний виріб» як будь-який інструмент, апарат, прилад, пристрій, програмне забезпечення, матеріал або інший виріб, що застосовуються як окремо, так і в поєднанні між собою (включаючи програмне забезпечення, передбачене виробником для застосування спеціально для діагностичних та/або терапевтичних цілей та необхідне для належного функціонування медичного виробу), призначені виробником для застосування з метою забезпечення діагностики, профілактики, моніторингу, лікування або полегшення перебігу хвороби пацієнта в разі захворювання, діагностики, моніторингу, лікування, полегшення стану пацієнта в разі травми чи інвалідності або їх компенсації, дослідження, заміни, видозмінювання або підтримування анатомії чи фізіологічного процесу, контролю процесу запліднення та основна передбачувана дія яких в організмі або на організм людини не досягається за допомогою фармакологічних, імунологічних або метаболічних засобів, але функціонуванню яких такі засоби можуть сприяти.
Однак, відповідачем жодним чином не доведено, що реалізовані позивачем сонцезахисні окуляри, призначені виробником для застосування з метою забезпечення діагностики, профілактики, моніторингу, лікування або полегшення перебігу хвороби пацієнта в разі захворювання, діагностики, моніторингу, лікування, полегшення стану пацієнта в разі травми чи інвалідності або їх компенсації, дослідження, заміни, видозмінювання або підтримування анатомії чи фізіологічного процесу тощо.
Пунктом 9 Технічного регламенту передбачено, що введення в обіг та/або в експлуатацію медичних виробів дозволяється тільки в разі, коли вони повністю відповідають вимогам цього Технічного регламенту, за умови належного постачання, встановлення, технічного обслуговування та застосування їх за призначенням.
Відповідно до абз. 4 Додаток 7 до Технічного регламенту, виробник наносить на медичні вироби маркування знаком відповідності технічним регламентам згідно з вимогами законодавства і видає декларацію про відповідність. До декларації включається інформація про один або декілька медичних виробів, зокрема назва, код або інше однозначне позначення таких медичних виробів. Декларація зберігається виробником. Маркування знаком відповідності технічним регламентам наноситься разом з ідентифікаційним номером органу з оцінки відповідності, який виконує завдання, зазначені в цьому додатку.
Доказів того, що сонцезахисні окуляри, які були реалізовані позивачем містили маркування, мали декларації про відповідність товару відповідач не надав, як і будь-яких інших доказів, що спірний товар є медичним засобом.
Поряд з цим, сонцезахисні окуляри є засобом індивідуального захисту відповідно ДСТУ ЕN 1836:2005 «Засоби індивідуального захисту очей «СОНЦЕЗАХИСНІ ОКУЛЯРИ, ПРОТИВІДБЛПСКОВІ ФІЛЬТРИ ЗАГАЛЬНОГО ПРИЗНАЧЕННЯ (ЕN 1836:1997, IDТ), затверджений наказом Держспоживстандарту України від 30 червня 2005 року № 156 з 2007-01-01, зі зміною дати чинності згідно з наказом № 82 від 11 квітня 2007 року.
Цей стандарт визначає фізичні властивості (механічні, оптичні тощо) для сонцезахисних окулярів і противідблискових фільтрів слабкої сили, що не є окулярами, призначуваними лікарями, а призначені для захисту від сонячного випромінювання загального призначення, для суспільного і внутрішнього використання, включаючи використання на дорогах і під час водіння автомобіля.
Таким чином, враховуючи те, що вказані сонцезахисні окуляри не є виробом медичного призначення, відсутні підстави для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій відповідно статті 20 Закону України від 06.07.95 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Окремо суд зазначає, що в судовому засіданні представник відповідача не зміг надати пояснення щодо того, яким чином та на підставі яких документів перевіряючими був визначений розмір вартості товарів 3579535,34 грн., які не обліковані у встановленому порядку.
При прийнятті рішення суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 9, 73-78, 90, 139, 243, 246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 22 вересня 2025 року.

Суддя І.В. Тулянцева