Справа № 640/17245/21
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року № 640/17245/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді головуючої Горобцової Я.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Київської міської ради, в якій позивач просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо прийняття рішення від 11.03.2021 №510/551;

- зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою згідно поданого клопотання К-20762.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.06.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.08.2021 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

На виконання положень Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.

13.06.2024 вказані матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 13.06.2024 справа розподілена судді Горобцовій Я.В.

Ухвалою суду від 29.07.2024 справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю відмови відповідача у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення та передачі у власність вказаної вище земельної ділянки з посиланням на те, що бажане місце розташування земельної ділянки не передбачене містобудівною документацією для зазначених позивачем цілей.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві наголошує, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені у наданому суду відзиві.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 10.10.2010 № Ю-3759 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,10 га на АДРЕСА_1 (далі - земельна ділянка) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд прийнято рішення Київської міської ради 22.05.2013 № 476/9533, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення Земельної ділянки.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.12.2013 у справі № 826/18224/13-а рішення Київської міської ради від 22.05.2013 № 476/9533 скасовано.

У подальшому, за результатами повторного опрацювання клопотання від 10.10.2010 № Ю-3759 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,10 га на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (далі - клопотання від 10.10.2010 № Ю-3759) прийнято рішення Київської міської ради від 20.04.2017 № 185/2407, яким відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення Земельної ділянки ОСОБА_1 у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2019 у справі № 826/15746/17, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2019 та постановою Верховного Суду від 04.03.2020, визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської ради від 20.04.2017 року № 185/2407, зобов`язано Київську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та прийняти рішення з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

У подальшому, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2019 у справі № 826/15746/17 повторно опрацьовано клопотання від 10.10.2010 № Ю-3759 та в результаті прийнято рішення Київської міської ради від 11.03.2021 № 510/551, яким відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення Земельної ділянки ОСОБА_1 у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішення від 11.03.2021 № 510/551 обґрунтовано відсутністю затвердженого детального плану або плану зонування території, на якій розташована Земельна ділянка, а також невідповідністю заявленої ініціативи містобудівній документації за функціональним призначенням, а саме: земельна ділянка належить до території багатоповерхової житлової забудови, що підтверджується витягом з містобудівного кадастру від 26.10.2020 № 11083/0/12-4/12-03-20.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Статтею 12 Земельного кодексу України (даті ЗК України) встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; д) організація землеустрою.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2 статті 116 ЗК України).

Частинами 3 та 4 статті 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частиною 1 статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до вимог частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з вимогами частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже перевірка на відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку здійснюється, у тому числі, на етапі вирішення питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У своєму клопотанні позивач визначила конкретну земельну ділянку, щодо якої вона просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою. При цьому в якості виду цільового призначення майбутнього використання цієї ділянки позивачем було зазначено «будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд».

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, визначена позивачем земельна ділянка віднесена до іншої категорії цільового призначення, а саме до земель багатоповерхової житлової забудови.

Так, стаття 19 ЗК України визначає категорії земель. Відповідно до її частини 1 землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії, зокрема землі лісогосподарського призначення, землі житлової та громадської забудови.

З наведеного вбачається, що визначене у клопотанні позивача цільове призначення обраної ним земельної ділянки не відповідає цільовому призначенню такої земельної ділянки, визначеному їй містобудівною документацією на місцевому рівні.

Тобто, у відповідності до вимог частини 7 статті 118 ЗК України відповідач правомірно відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою такої земельної ділянки через встановлену ним невідповідність місця розташування об`єкта вимогам містобудівної документації, а тому суд вважає необґрунтованими протилежні доводи позивача.

Беручи до уваги зазначене, суд вважає, що відповідачем, на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України), доведено правомірність прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.