Справа № 640/3235/20
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

25 вересня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/3235/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши в у письмовому провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Промобооронекспорт» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» Державне зовнішньоторгівельне та інвестиційне підприємство «Промоборонекспорт» (далі позивач) до Головного управління ДФС у м. Києві (далі відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому позивач просить суд:

- визнати бездіяльність ГУ ДФС у м. Києві щодо не складання та не подання відповідному органу Державної казначейської служби України висновку про повернення наміру сплачених сум грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 13638255,79 грн Дочірньому підприємству Державної компанії «Укрспецекспорт» Державному зовнішньоторговельному та інвестиційному підприємству «Промоборонекспорт» протиправною;

- зобов`язати ГУ ДФС у м. Києві підготувати висновок про повернення Дочірньому підприємству Державної компанії «Укрспецекспорт» Державному зовнішньоторговельному та інвестиційному підприємству «Промоборонекспорт» надміру сплачених сум грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 13638255,79 грн з Державного бюджету та направити такий висновок для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 10 січня 2018 року № 310 у період з 30 січня 2018 року по 30 березня 2018 року відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача.

За результатами документальної планової виїзної перевірки з питань податкового законодавства, валютного та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідачем складено Акт від 06 квітня 2018 року № 211/26-15-14-02-01-14/25662328, за висновками якого встановлено заниження податку на прибуток за 2016 рік на 8026683 грн. Відповідно до вказаного Акту, контролюючим органом надіслані на адресу позивача податкове повідомлення-рішення від 24 квітня 2018 року № 2 (далі ППР № 2) сума податкового зобов`язання та штрафних санкцій по податку на прибуток якого склав 10033353,75 грн. Правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення є предметом розгляду в адміністративній справі № 826/11596/18, рішення в якій не прийнято.

Таким чином, позовна заява щодо протиправності ППР № 2 на теперішній час знаходиться на розгляді Окружного адміністративного суду м. Києва, про що відповідачу відомо, оскільки він є стороною у справі.

26 вересня 2019 року до позивача надійшла податкова вимога від 16 вересня 2019 року № 11139-10 (код класифікації доходів бюджету 11020100, податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності) щодо термінової сплати податкового боргу у розмірі 13177255,79 грн. На підставі цієї податкової вимоги позивачем перераховані до бюджету кошти:

- 13177 255,79 грн (платіжним дорученням від 07 листопада 2019 року № 872);

- 461000,00 грн (платіжним дорученням від 15 листопада 2019 року № 896).

У зв`язку з цим, факт сплати позивачем суми податкового зобов`язання у розмірі 10033353,75 грн не є фактом його самостійного узгодження, а є надмірним сплаченням, яке належить поверненню платнику податку.

Позивачем до ГУ ДПС у м. Києві направлені заяви за № РОЕ-30.5/1987 від 03 грудня 2019 року, № РОЕ-30.7/27 від 14 січня 2020 року і № РОЕ-30.5/111 від 27 січня 2020 року про повернення надмірно сплачених грошових зобов`язань.

Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється повернути надмірно сплачені грошові кошти, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Заперечуючи проти задоволення вказаних позовних вимог, відповідач у березні 2020 року подав відзив на позовну заяву, вказуючи на те, що для максимальної зручності обробки заяв платників в процесі повернення коштів та унеможливлення виникнення помилок, ГУ ДПС у м. Києві рекомендує платникам податків здійснювати подання заяви в електронній формі за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційних систем (шляхом подання в «Електронному кабінеті» заяви за формою Л 302001).

Відповідна заява позивача в електронній формі до ГУ ДПС у м. Києві не подавалась. Таким чином, заява про повернення коштів подана платником податків до ГУ ДПС у м. Києві з порушенням вимог оформлення такої заяви, що передбачені Порядком.

Також, варто наголосити на тому, що відносно суми грошового зобов`язання триває судовий розгляду в Окружному адміністративному суді м. Києва.

У березні 2020 року позивач подав до суду відповідь на відзив, вказуючи на безпідставність доводів відповідача.

У квітні 2020 року ГУ ДПС у м. Києві подало заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що заява про повернення коштів подана платником податків з порушенням вимог оформлення такої заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року, залишеною в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 9 липня 2020 року, зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №826/11596/18.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року замінено позивача Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» Державне зовнішньоторгівельне та інвестиційне підприємство «Промоборонекспорт» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Промобооронекспорт» (ідентифікаційний код 25662328, 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36) (далі ТОВ «Компанія «Промобооронекспорт»).

На виконання положень Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399 справу передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року справу прийнято до провадження та продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Замінено відповідача у справі ГУ ДФС у м. Києві, на правонаступника Головне управлінням ДПС у м. Києві (далі ГУ ДПС у м. Києві).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судом встановлено наступне.

ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань податкового законодавства, про що складено акт від 06 квітня 2018 року № 211/26-15-14-02-01-14/25662328, яким встановлено порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5 П(С)БО 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року № 20, пункту 5, пункту 7 П(С)БО 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290, у результаті чого, занижено податок на прибуток, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на суму 8026683,00 грн, в тому числі за: 2016 рік на суму 8026683,00 грн.

За результатами проведеної перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 24 квітня 2018 року № 2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 10033353,75 грн, з яких за основним платежем 8026683,00 грн, штрафні санкції 2006670,75 грн.

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до ГУ ДФС у м. Києві, в якому просив суд визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 24 квітня 2018 року № 2 на суму податкового зобов`язання 10033353,75 грн і № 2 про застосування штрафу у розмірі 512,00 грн.

Відповідно до податкової вимоги від 16 вересня 2019 року № 11139-10 (код класифікації доходів бюджету 11020100, податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності) повідомлено позивача, що станом на 15 вересня 2019 року сума податкового боргу становить 13177255,79 грн, з яких основний платіж 7949004,35 грн, штрафні санкції 2006670,75 грн, пеня 3221580,69 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 07 листопада 2019 року № 872 позивачем сплачено кошти у розмірі 13177255,79 грн до бюджету в рахунок погашення податкового боргу.

Згідно з платіжним дорученням від 15 листопада 2019 року № 896 позивачем сплачено кошти у розмірі 461000,00 грн до бюджету в рахунок погашення податкового боргу.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення сплачених грошових зобов`язань та пені від 03 грудня 2019 року у розмірі: 13177255,79 грн (платіжне доручення від 07 листопада 2019 року № 872) і 461000,00 грн (платіжне доручення від 15 листопада 2019 року № 896). Заява отримана 04 грудня 2019 року вхід. № 520.6272.

Позивач звернувся з заявою про повернення сплачених грошових зобов`язань та пені від 27 січня 2020 року у розмірі 13177255,79 грн (платіжне доручення від 07 листопада 2019 року № 872) і 461000,00 грн (платіжне доручення від 15 листопада 2019 року № 896), яка отримана відповідачем.

Згідно з інтегрованої картки платника податків (код класифікації доходів бюджету 11020100, податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності) станом на 31 січня 2020 року зменшено борг на 10033353,80 грн, переплата 13255739,80 грн, суму пені зменшено на 3221580,69 грн.

Останнім рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року у справі № 826/11596/18 відмовлено у задоволенні адміністративного позову Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» Державне зовнішньоторговельне та інвестиційне підприємство «Промоборонекспорт».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2022 року у справі № 826/11596/18 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 квітня 2018 року № 2 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 2757541,05 грн, з яких: 2206032,84 грн за податковими зобов`язаннями, 551508,21 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) скасовано і прийнято у цій частині нову постанову, якою визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 24 квітня 2018 року № 2 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 2757541,05 грн, з яких: 2206032,84 грн за податковими зобов`язаннями, 551508,21 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2022 року у справі № 826/11596/18 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2021 року у нескасованій частині і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2022 року залишено без змін.

11 липня 2022 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2022 року у справі № 826/11596/18, приводячи розрахунок сум, що підлягають поверненню позивачу від ГУ ДПС у місті Києві за вказаним податковим зобов`язанням.

Відповідач виніс податкове повідомлення-рішення від 14 липня 2022 року № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на прибуток підприємств і організацій, шо перебувають у державній власності» на загальну суму 7275812,7 грн (у тому числі за основним платежем за податковим зобов`язаннями 5820650,16 грн, за штрафними /фінансовими санкціями 1455162,54 грн).

Листом від 08 серпня 2022 року № 46749/6/26-15-07-05-03 відповідач повідомив позивача про необхідність подання заяви із посиланням та у порядку, визначеними статтею 43 Податкового кодексу України.

Позивач повторно звернувся до ГУ ДПС у м. Києві із заявою від 11 серпня 2022 року про повернення надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені.

Відповідно до листа від 06 жовтня 2022 року № 12370/6/99-00-19-03-03-06 ДПС України повідомило позивача про те, що грошові зобов`язання позивача за податковими повідомленням-рішенням від 24 квітня 2018 року № 2 на суму 10033353,75 грн, з яких 8026683,00 грн податкові зобов`язання та 2006670,75 грн штрафні санкції виключено з обліку по строку 16 січня 2020 року у зв`язку з оскарженням. На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2022 року у справі № 826/11596/18 та на підставі податкового повідомлення-рішення від 14 липня 2022 року № 2 ГУ ДПС у місті Києві здійснено донарахування податкових зобов`язань з указаного платежу у розмірі 5820650,16 грн, штрафних санкцій у розмірі 1455162,54 грн. За результатами донарахування за вказаним податковим повідомленням -рішенням загальна сума надміру сплачених грошових зобов`язань товариства з податку на прибуток складала 4068276,18 грн.

Листом від 11 жовтня 2022 року № 58481/6/26-15-07-05-03 відповідач повідомив позивача, що податковим повідомленням-рішенням від 14 липня 2022 року № 2 зобов`язано позивача сплатити 7275812,70 грн, з яких: 5820650,16 грн за податковим зобов`язанням та 1455162,54 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень податкове повідомлення-рішення від 14 липня 2022 року № 2 на суму 7275812,70 грн оскаржується в судовому порядку справа № 640/18140/22.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано позовні вимоги, суд виходить з наступного.

У частині другій статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За положеннями підпунктів 16.1.2, 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що грошове зобов`язання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Надміру сплачені грошові зобов`язання це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату (підпункт 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 43.1-43.4 статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Пунктом 43.5 статті 43 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій.

Порядком про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 (далі Порядок № 787 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено алгоритм дій державних органів та їх взаємовідносини в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення платежів у національній валюті здійснюється на рахунки одержувачів коштів, відкриті в банках або органах Казначейства, вказані у поданні або заяві платника. Повернення платежів фізичним особам, які не мають рахунків у банках, може здійснюватись шляхом повернення у готівковій формі коштів за чеком органу Казначейства з відповідних рахунків, відкритих у банках на ім`я органу Казначейства, або з відповідних рахунків банку чи підприємства поштового зв`язку, вказаних у поданні або заяві платника (його довіреної особи).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Таким чином, необхідною обставиною для повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках податкового органу як переплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється контролюючими органами, є факт ухвалення податковим органом висновку про повернення надмірно сплачених сум податку.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 814/3223/15.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені (далі Порядок № 60) дія цього Порядку не поширюється на:

- відшкодування податку на додану вартість;

- повернення авансових платежів (передоплати), помилково та/або надміру внесених платниками податків за власним бажанням, як попереднього грошового забезпечення сплати майбутніх митних та інших платежів, що сплачуються до/або під час митного оформлення, та грошової застави;

- повернення митних та інших платежів, що сплачуються до/або під час митного оформлення;

- повернення помилково та/або надміру перерахованих (унесених) платниками коштів, сплачених шляхом надання при митному оформленні податкового векселя;

- повернення суми акцизного податку, внесеної в рахунок погашення податкових векселів;

- виконання рішень судів щодо безспірного списання коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджетів.

Згідно з пунктами 1, 2 розділу ІІ Порядку № 60 повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються територіальним органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку (далі податкова декларація)), поданої до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Заява може бути подана платником до територіального органу ДФС в електронній формі за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційних систем та з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу.

У заяві платник зазначає назву помилково та/або надміру сплаченого податку, збору, платежу, його суму, дату сплати і реквізити з платіжного документа, за якими кошти перераховано до бюджету (код класифікації доходів бюджету, бюджетний рахунок, на який перераховано кошти, код ЄДРПОУ територіального органу Казначейства, на ім`я якого відкрито рахунок, та МФО Казначейства), та визначає напрям(и) перерахування помилково та/або надміру сплачених коштів, що повертаються:

- на поточний рахунок платника податку в установі банку;

- на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДФС, незалежно від виду бюджету;

- у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Додатково до заяви платник може подати копію платіжного документа, на виконання якого помилково та/або надміру сплачений платіж перераховано до бюджету.

Вказане свідчить про право платника податків подати заяву про повернення надміру сплачених коштів в довільній формі та паперовій або електронній формі.

З урахуванням вказаного, суд відхиляє посилання відповідача на необхідність подачі позивачем зазначеної заяви в електронній формі відповідного шаблону.

Пунктом 5 розділу ІІ Порядку № 60 встановлено, якщо за результатами розгляду заяви підрозділом територіального органу ДФС, що виконує функції з адміністрування відповідного податку, збору, платежу, встановлено правомірність повернення коштів, працівник цього підрозділу вносить до Журналу відмітку про правомірність повернення відповідної суми коштів.

Внесення до Журналу відмітки про правомірність повернення коштів здійснюється не пізніше 18:00:

- дев`ятого робочого дня до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви у разі повернення платежів, належних державному бюджету;

- одинадцятого робочого дня до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви у разі повернення платежів, належних місцевим бюджетам, та платежів, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами.

У разі якщо за результатами розгляду заяви правомірність повернення коштів не встановлено, у строки, визначені абзацами другим-четвертим цього пункту, підрозділ територіального органу ДФС, що виконує функції з адміністрування відповідного податку, збору, платежу, готує та направляє платнику письмове повідомлення з відмовою у поверненні коштів із зазначенням причини такої відмови.

Відповідно до пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Зміст вказаних норм дає підстави для висновку, що обов`язковою передумовою повернення платнику податків надміру/помилково сплачених коштів є одночасна наявність наступних обставин: 1) відсутність у такого платника податкового боргу; 2) подання платником податків заяви про повернення коштів протягом 1095 днів від дня виникнення переплати; 3) відповідність поданої заяви вимогам пункту 43.4 ПК України.

За наслідками подання відповідної заяви контролюючий орган у визначені законом строки повинен або підготувати висновок про повернення такої суми, або надати письмову відмову у поверненні коштів з бюджету.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 18 лютого 2021 у справі № 818/881/16.

Отже аналіз наведених правових норм у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що поверненню підлягають грошові кошти, що обліковуються за платником податку як переплата з обов`язкових платежів, за умови подання заяви про повернення коштів на рахунок платника податків у визначений законом строк.

Із матеріалів справи вбачається, що станом на момент звернення позивача із заявою про повернення сплачених грошових зобов`язань та пені від 03 грудня 2019 року податковий борг за податковими повідомленнями-рішеннями № 2 на суму 10033353,75 грн, з яких 8026683,00 грн нараховано за податковими зобов`язаннями та 2006670,75 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) і № 2 на суму 512,00 грн, були не узгоджені.

Водночас, за результатами судового розгляду справи № 826/11596/18 податкове повідомлення-рішення від 24 квітня 2018 року № 2 в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності у розмірі 2757541,05 грн, з яких: 2206032,84 грн за податковими зобов`язаннями, 551508,21 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) скасовано, тобто не набуло статусу податкового боргу, отже ці кошти є надміру сплаченими.

Суд звертає увагу, що звертаючись до суду з цим адміністративним позовом, позивач вказує на сплату ним суми податкового зобов`язання у розмірі 10033353,75 грн, яке не є фактом його самостійного узгодження, а є надмірним сплаченням, яке підлягає поверненню платнику податку.

Таким чином, заявляючи позовні вимоги щодо зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві підготувати висновок про повернення надміру сплачених сум грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 13638255,79 грн, позивач обґрунтовує надмірну сплачену суму 10033353,75 грн за податковими повідомленнями рішеннями.

Отже, з урахуванням результатів судового розгляду справи № 826/11596/18 за податковим повідомленням-рішенням від 24 квітня 2018 року № 2 на суму 10033353,75 грн, позивач має право на повернення надміру сплачених коштів у розмірі 2757541,05 грн (платіжне доручення від 07 листопада 2019 року № 872 на суму 13177255,79 грн).

Суд вказує, що позивачем податкова вимога від 16 вересня 2019 року № 11139-10 на суму податкового боргу у розмірі 13177255,79 грн, з яких основний платіж 7949004,35 грн, штрафні санкції 2006670,75 грн, пеня 3221580,69 грн, не оскаржена. Доказів її оскарження на момент розгляду справи не надано.

Посилання позивача на оскарження податкового повідомлення-рішення від 14 липня 2022 року № 2 на суму 7275812,70 грн у судовому порядку (справа № 640/18140/22) суд відхиляє, оскільки вказане рішення податкового органу прийнято на виконання судового рішення у справі № 826/11596/18 та положень Податкового кодексу України.

Також суд зауважує, що у разі скасування податкового повідомлення-рішення від 14 липня 2022 року № 2 у позивача виникне право на отримання надміру сплачених коштів.

Сплачена сума коштів у розмірі 13638255,79 грн (13177255,79 грн за платіжним дорученням від 07 листопада 2019 року № 872 та 461000,00 грн за платіжним дорученням від 15 листопада 2019 року № 896) відповідно до інтегрованої картки платника зарахована.

Так, зміст інтегрованої картки платника податків вказує на наявність переплати позивачем до 15 серпня 2019 року.

15 серпня 2019 року позивачу збільшено борг на суму 7913660,00 грн та пеню у розмірі 3221581,00 грн. Сплативши кошти у розмірі 13177255,79 грн з 07 листопада 2019 року борг позивача зменшився. Також, сплачуючи кошти у розмірі 461000,00 грн за платіжним дорученням від 15 листопада 2019 року № 896 за позивачем рахувалась переплата з 07 листопада 2019 року у розмірі 1200892,35 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, звертаючись із заявою про повернення надміру сплачених коштів, має право на повернення надміру сплачених коштів у розмірі 3218541,05 грн, яка складається з 2757541,05 грн (за результатами розгляду справи № 826/11596/18) та 461000,00 грн через відсутність податкового боргу (переплата станом на 07 листопада 2019 року), що не спростовано відповідачем.

В іншій частині позовних вимог треба відмовити виходячи з мотивів викладених у рішенні суду.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до статті 43 Податкового кодексу України звернувся до відповідача з відповідними заявами щодо повернення на поточний рахунок позивача переплати з податку на прибуток підприємств.

У свою чергу, відповідач у порушення вимог статті 43 Податкового кодексу України і Порядку № 60 висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету не підготував і не подав відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини наголошує, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Вирішення питання про надання висновку не забезпечує погашення заборгованості держави перед боржником, а сприяє лише частковому відновленню порушеного права. Неприпустимою є відмова особі в задоволенні позовних вимог лише на тій підставі, що така особа прагне відновити порушене право у повному обсязі. До того ж наявність рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати висновок про суму податку, яка підлягає поверненню платникові з бюджету, та примусове виконання такого рішення не виключає виникнення подальшого спору щодо цієї ж суми надмірно сплачених авансових внесків у разі неперерахування коштів на рахунок платника на підставі виданого висновку.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Відтак, суд акцентує увагу на тому, що з метою забезпечення належного захисту прав позивача, наявні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача надміру сплачених сум грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств.

Аналогічні правові висновки висловлено Верховним Судом у постановах від 03 березня 2020 року у справі № 814/3691/15, від 28 травня 2020 року у справі № 816/2206/17 і від 09 червня 2020 року у справі № 805/3048/15-а та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 826/7380/15.

З огляду на вказане і виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 КАС України).

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

З огляду на те, що позовні вимоги носять немайновий характер і позов підлягає частковому задоволенню відповідно до частини першої статті 139 КАС України суд присуджує позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 291 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Промобооронекспорт» (ідентифікаційний код 25662328, місцезнаходження: вул. Дегтярівська, 36, м. Київ, 04119) до Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 44116011, місцезнаходження: вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві щодо не складання та не подання відповідному органу Державної казначейської служби України висновку про повернення надміру сплаченого Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Промобооронекспорт» до державного бюджету України податку на прибуток у розмірі 3218541,05 грн (три мільйона двісті вісімнадцять тисяч п`ятсот сорок одна гривня п`ять копійок).

Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві підготувати висновок про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Промобооронекспорт» надміру сплачених сум грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 3218541,05 гривня (три мільйона двісті вісімнадцять тисяч п`ятсот сорок одна гривня п`ять копійок) з Державного бюджету та направити такий висновок для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України.

Відмовити у задоволенні інших позовних вимог.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Промобооронекспорт» судовий збір у розмірі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Кисіль