Справа № 560/10805/25
Суддя: Драновський Я.В.
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

24 вересня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Драновського Я.В. розглянувши адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТООФІС" до Хмельницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Хмельницької митниці, в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів від 23.12.2024 № UA400000/2024/000284/2 та від 26.12.2024 №UA400000/2024/000293/2, №UA400000/2024/000294/2, № UA400000/2024/000295/2.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскільки декларант надав митному органу документи в повному обсязі, без розбіжностей, які мали б вплив на правильність визначення митної вартості, ці документи підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за ці товари, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, - відповідач не дотримався порядку визначення митної вартості товару, передбаченого статтею 57 МК України.

Також, зазначає, що з огляду на те, що всупереч пункту 1 частини 2 статті 55 МК України рішення про коригування митної вартості товару не містять обґрунтувань причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, такі рішення є протиправними.

Ухвалою суд відкрив провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що оскаржувані рішення прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормами Митного кодексу України та інших підзаконних нормативних актів, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача подав до суду заперечення (на відповідь на відзив), в якому зазначає, що під час митного оформлення декларантом не надано жодних документів, які б усували виявлені розбіжності та підтверджували включення складових митної вартості товарів. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив таке.

25.10.2022 між продавцем компанією «GLOBALCOM» Sp.z.o.o., Республіка Польща та покупцем Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕНТООФІС» укладено зовнішньоекономічний контракт № 1-RGJ, до якого 01.03.2022 підписано додаткову угоду №1, а 14.11.2023 додаткову угоду № 2.

У відповідності до пункту 1 контракту у редакції додаткової угоди від 01.03.2023 № 1 продавець продає, а позивач купує спортивний одяг, взуття та аксесуари у кількості, асортименті і за цінами, вказаними в проформа-інвойсі або інвойсі.

Згідно з пунктом 2 контракту у редакції додаткової угоди від 01.03.2023 № 1 поставка товару здійснюються на умовах DAP відповідно до Інкотермс 2020. Моментом переходу права власності на товар вважається момент передачі товару покупцеві в: DAP Україна, смт.Калинівка, вул. Індустріальна, 5.

У межах вказаного контракту Позивачем були придбані товари: фітнес-станції, велотренажери, орбітреки, лави для пресу та для жиму.

З метою митного оформлення товарів Хмельницькій митниці уповноваженим представником Позивача ТОВ «ТРАНСПОРТНО-МИТНИЙ ТЕРМІНАЛ-1» (далі - декларант) було подано митні декларації від 23.12.2024 № 24UA48U4 (довідковий номер 31855), а також від 26.12.2024 № 24UA46U3 (довідковий номер 31856), №24UA53U0 (довідковий номер 31856) та № 24UA54U0 (довідковий номер 31855).

З урахуванням відомостей рахунку-фактури (інвойс) (Commercial invoice) від 09.12.2024 № I/000090/24 на загальну суму 172 546 доларів США у графі 22 зазначених чотирьох митних декларацій декларантом було вказано вартість товарів 55 295, 34 660, 45 291 та 37 300 доларів США відповідно. У графі 12 поданих митних декларацій також заявлено митну вартість товарів 2 315 538,95 грн, 1 450 947,32 грн, 1 895 985,43 грн та 1561463,79 грн відповідно.

Однак, надані декларантом документи відповідач не визнав достатніми для підтвердження митної вартості товару, і в електронних повідомленнях декларанту, що направлялись двічі стосовно кожної з трьох митних декларацій, з посиланням на частини 2 та 3 статті 53 Митного кодексу України попросив надати додаткові документи.

В подальшому митним органом прийняті рішення про коригування митної вартості товарів від 23.12.2024 № UA400000/2024/000284/2 та від 26.12.2024 №UA400000/2024/000293/2, № UA400000/2024/000294/2 та № UA400000/2024/000295/2, в яких зазначено, що документи містять розбіжності та не підтверджують усі числові значення складових митної вартості, а заявлений рівень митної вартості ставить під сумнів задекларовану митну вартість товарів.

Відповідно до граф 28 та 30 оскаржуваних рішень заявлену декларантом митну вартість товару відповідачем збільшено, а саме: згідно з рішенням № 284 з 55 295 доларів США до 86 431,4 доларів США; згідно з рішенням № 293 щодо товару № 1 з 31 160 доларів США до 41 564,17 доларів США, щодо товару № 2 з 3 500 доларів США до 4 053,49 доларів США; згідно з рішенням № 294 з 45 291 доларів США до 57 292,84 доларів США; згідно з рішенням № 295 щодо товару № 1 з 13 800 доларів США до 30 498,94 доларів США, щодо товару № 2 з 23 500 доларів США до 33 603,33 доларів США за курсом НБУ на день прийняття рішень.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваними рішеннями митного органу, подав митні декларації зі сплатою різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, заявленою декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною відповідачем від 23.12.2024 №24UA80U0 у розмірі 417 238,72 грн, від 27.12.2024 №24UA61U7 у розмірі 146 726,12 грн, від 27.12.2024 №24UA62U6 у розмірі 160 708,28 грн, від 27.12.2024 №24UA63U5 у розмірі 358 890,26 грн, що підтверджується інформацією графи «В» (Подробиці розрахунків) вказаних декларацій.

Всього позивачем сплачено різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, заявленою декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною відповідачем в оскаржуваних рішеннях, у розмірі 1 083 563,38 грн

Не погоджується з рішеннями Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарі позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.

Згідно з ст. 49 Митного кодексу України №4495-VI від 13.03.2012 (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Частинами 8 - 11 статті 52 МК України визначено, що у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.

Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Відтак, стаття 53 МК України містить опис двох підстав, за яких митний орган може зобов`язати декларанта надати додаткові документи:

- у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Згідно з частиною п`ятою статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до частини 1 - 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 54 МК України Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною 7 статті 54 МК України визначено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

З аналізу вищенаведених наведених норм слідує, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Водночас, наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митний орган зобов`язаний доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає Митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не усі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду викладеному у постанові від 13.10.2021 у справі №804/15600/15.

Згідно з положеннями ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, у чому такі розбіжності полягають, і головне, який вони мають вплив на митну вартість оцінюваного товару (чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана), недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Щодо доводів відповідача про те, що заявлений декларантом рівень митної вартості товару не відповідає мінімальному рівню, за яким здійснювалось митне оформлення подібних товарів, суд зазначає наступне.

Верховний Суд у постанові від 21.10.2021 в справі № 420/4820/19 вказав, що наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом.

В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованою особою та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що заявлялись до митного оформлення цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Наявність в інформаційних базах даних митниці інформації про те, що у попередні періоди аналогічні чи подібні товари були оформлені у митному відношенні із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення декларантом, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 31.03.2020 у справі № 826/12344/15.

Відтак, відомості з інформаційних систем митних органів не можуть слугувати беззаперечним джерелом інформації про митну вартість конкретного товару та бути підставою для здійснення коригування.

Щодо посилання відповідача на пункт 5 зовнішньоекономічного контракту, яким передбачена 100 % передоплата за товар, хоча банківські платіжні документи до митного оформлення не подано, суд враховує наступне.

Згідно з додатковою угодою від 01.03.2023 № 1 до контракту від 25.10.2022 № 1 - RGJ, копія якої була надана відповідачу, до пункту 5 контракту «Умови оплати» внесені зміни, у відповідності до яких платежі здійснюються покупцем шляхом 100% передоплати вартості товару, зазначеної в проформа-інвойсі або інвойсі до відвантаження товару, або відтермінування оплати до 90 днів від дати випуску коносаменту або CMR на партію товару, зазначену в проформа-інвойсі або інвойсі.

Відповідно до офіційного перекладу рахунку-фактури (iнвойси) (Commercial invoice) від 09.12.2024 № I/000090/24, у правому верхньому куті цього документу наявна інформація: «Умови оплати: 90 днів з дати виставлення рахунку-фактури».

З урахуванням викладеного імпортовані позивачем товари мають бути оплачені до 9 березня 2025 року.

Отже, банківські платіжні документи не були подані до митного оформлення, оскільки товари, яких стосуються оскаржувані рішення, на момент їх митного оформлення не були оплачені покупцю у відповідності до умов контракту.

Попередню оплату товару у розмірі 53 000 доларів США позивачем здійснено на підставі проформа-інвойсу від 02.09.2024 № 209/24 на суму 11 000 доларів США та проформа-інвойсу від 05.09.2024 № 2011/24 на суму 42 000 доларів США трьома платежами, що підтверджують банківські платіжні документи від 05.09.2024 №33679 (91365,15 доларів США, з яких 11 000 доларів США на підставі проформа-інвойсу від 02.09.2024 № 209/24), від 08.10.2024 № 42886 (24 000 доларів США), від 10.09.2024 № 92178 (18 000 доларів США).

Остаточний розрахунок Позивача з продавцем товарів відбувся трьома платежами, що підтверджують банківські платіжні документи від 11.12.2024 №05618, від 05.02.2025 № 33737 та від 11.02.2025 №44515.

Поряд з цим слід зазначити, що твердження відповідача, що до митного оформлення не подано документи передбачені зовнішньоекономічним контрактом, а саме пакувальний лист, проформу-інвойс є безпідставним, оскільки згідно з пунктом 3 частини 2 статті 53 МК України документом, який підтверджує митну вартість товарів, є рахунок-фактура (інвойс) або рахунок- проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).

Використання під час здійснення поставки товарів саме рахунків-фактур (інвойсів) є вибором продавця, на який він має право.

З урахуванням викладеного та з огляду на надання відповідачу в пакетах документів рахунку-фактур (інвойсів) (Commercial invoice) від 09.12.2024 № I/000090/24, а також усіх інших товаросупровідних документів суд зазначає, що відсутність в пакеті документів проформа-інвойс та пакувальний лист не могли містити жодної інформації, додаткової до наявної у наданих відповідачу документах.

Відносно доводів відповідача, що відповідно до поданого рахунку-фактури, наданого виробником товару посереднику, умови поставки передбачені FOB XIAMEN, P.R. CHINA, ставить під сумнів включення до ціни товару вартості транспортування з Китаю до Польщі, суд враховує наступне.

Рахунок-фактуру (інвойс) виробника товарів, на який посилається відповідач, адресовано компанії «GLOBALCOM» Sp.z.o.o. (Польща), в якої позивачем придбані товари на підставі зовнішньоекономічного контракту від 25.10.2022 № 1-RGJ.

Поставки товарів, яких стосуються оскаржувані рішення, здійснено на підставі виданих продавцем товарів компанією «GLOBALCOM» Sp.z.o.o. рахунків-фактур (інвойсів) від 096.12.2024 № I/000090/24, який згідно з пунктом 3 частини 2 статті 53 є документами, що підтверджують митну вартість товарів.

Рахунок-фактура (інвойс) від 19.10.2024 №GPI-2405056 був вказаний у графі 44 митних декларацій, яких стосуються оскаржувані рішення, як інвойс виробника товарів, що був доданий декларантом ініціативно, як свідчення прозорості поставки товарів.

Умови поставки «FOB XIAMEN», інформацію про що містить рахунок-фактура, на який посилається Відповідач, за правилами Інкотермс означають, що продавець (у даному випадку виробник товарів) виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна у визначеному порту відвантаження - XIAMEN. Подальші витрати, пов`язані з транспортуванням товарів, несе покупець, у даному випадку компанія «GLOBALCOM» Sp.z.o.o.

Згідно з додатковою угодою від 01.03.2023 № 1 до контракту від 25.10.2022 № 1- RGJ, копія якої була надана Відповідачу, до пункту 4 контракту «Ціна та загальна сума Контракту» внесені зміни, у відповідності до яких ціна товару включає в себе вартість упаковки, маркування та робіт по їх виконанню, митного оформлення у країні експорту та інших витрат згідно встановлених умов поставки DAP Україна, смт Калинівка, вул.Індустріальна, 5.

Згідно з Інкотермс за умовами DAP продавець несе ризики за вантаж до моменту його доставки в місце призначення. Всі транспортні витрати лягають на продавця, у той час як митне оформлення оплачує покупець.

Отже, за умовами контракту усі витрати, пов`язані з доставкою імпортованого позивачем товару, підлягають включенню продавцем компанією «GLOBALCOM» Sp.z.o.o. до ціни товарів.

Щодо доводів відповідача, що подані до митного оформлення документи не містять усіх, визначних частиною 10 статті 58 МКУ, числових значень складових митної вартості, а саме, підтвердженої вартості транспортування, комісійної та брокерської винагороди, страхування.

Поставку оцінюваних товарів здійснено на умовах поставки DAP Україна, смт. Калинівка, відповідно до яких усі витрати, пов`язані з доставкою товарів до місця призначення покладено на продавця. Усі зазначені витрати за умовами контракту продавець включає до ціни товарів.

А тому, витрати, на які посилається відповідач, є витратами продавця, включені ним до ціни товарів і не мають додаватись до цієї ціни.

Що стосується митної декларації країни відправлення від 21.10.2024 №00644692, то цей документ видано в Китаї на етапі продажу товарів їх виробником (китайською компанією SHANGHAI G-STAR SPORTS CO., LTD) - покупцю, яким виступала польська компанія «GLOBALCOM» Sp.z.o.o..

Однак в Україну поставки товарів, яких стосуються оскаржувані рішення, здійснено на підставі зовнішньоекономічного контракту від 25.10.2022 № 1-RGJ між позивачем та польською компанією «GLOBALCOM» Sp.z.o.o. Жодних договірних відносин з китайською компанією SHANGHAI G-STAR SPORTS CO., LTD позивач не має. У графі 2 «Відправник/Експортер» митних декларацій, наданих Відповідачу з метою митного оформлення імпортованих Позивачем товарів, цю компанію вказано як відправника цих товарів, одночасно з польською компанією «GLOBALCOM» Sp.z.o.o. (доповнення № 1), що є експортером.

З вищезазначеного слідує, що згадувана відповідачем митна декларація країни відправлення містить інформацію, що відображає зміст договірних відносин між китайським виробником товарів та польською компанією «GLOBALCOM» Sp.z.o.o., що їх придбала та продала позивачу.

Копія митної декларації країни відправлення була отримана позивачем від продавця товару польської компанії «GLOBALCOM» Sp.z.o.o. та надана відповідачу не для підтвердження митної вартості товарів, а як свідчення походження цих товарів і прозорості операції купівлі-продажу.

Отже, викладені вище доводи відповідача не можуть бути підставою для сумнівів у достовірності визначеного розміру митної вартості товарів та винесення оскаржуваних рішень.

Суд звертає увагу, що не наведення відповідачем в оскаржуваних рішеннях належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товарів, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування ним додаткових документів, зокрема, перекладу декларації країни відправлення, без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 05.03.2019 у справі №815/143/17, від 09.04.2019 у справі №825/1575/17.

Отже, виявлені митним органом розбіжності є формальними та несуттєвими, які не впливають на рівень заявленої митної вартості.

Таким чином, наданими документами підтверджується, що позивач під час митного оформлення надав відповідачу необхідні документи, які належним чином ідентифікували оцінювані товари, містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору (контракту) згідно з вимогами частин четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України, і у митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було достатніх підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження задекларованої митної вартості.

Натомість, відповідачем не надано суду належних доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення, були недостатніми чи такими, що у своїй сукупності спростовували достовірність заявленої позивачем інформації.

Відповідач протилежне суду не довів.

Отже, на думку суду, відповідачем у відповідності до вимог статті 78 КАС України не доведено правомірності оскаржуваних рішень про коригування митної вартості від 23.12.2024 № UA400000/2024/000284/2 та від 26.12.2024 №UA400000/2024/000293/2, №UA400000/2024/000294/2, № UA400000/2024/000295/2.

Враховуючи встановленні обставини, наявні у матеріалах справи докази та виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України , суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 16 253,45 грн, тому ці витрати, враховуючи задоволення позову, слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької митниці.

Також, представник позивача подав клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу та витрати на здійснення перекладу письмових доказів українською мовою в загальному розмірі 26200,00 грн.

У запереченні на клопотання представника позивача щодо судових витрат представник відповідачів зазначає, що сума заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу є значно завищеною та неспівмірною зі складністю справи.

Щодо цього суд звертає увагу на таке.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно абз.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, згідно ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Отже, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частинах 1 та 3 статті 139 КАС України. Разом із тим, у частині 9 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з п.1-2 ч.1ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є, зокрема:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено уст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Отже, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду: копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №02/24/33540678 від 15.02.2024; копію рахунку №17-06 від 17.06.2025; копію платіжної інструкції №1377 від 17.07.2025.

При цьому предмет спору відноситься до справ незначної складності та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви/відповіді на відзив, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Дана категорія справ є поширеною. Обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

До позовної заяви адвокатом додані документи, які були в наявності у позивача. Отже, справа не вимагала вжиття дій щодо збирання доказів.

Суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2021 року по справі № 520/9115/19 та від 03 червня 2022 року по справі № 640/18492/18 викладено правову позицію, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

У постанові Верховного Суду від 04 червня 2021 року по справі № 380/887/20 зазначено, що судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відтак, суд дійшов висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та непропорційним до предмета спору, а тому розмір таких витрат належить зменшити до 5000 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, на користь позивача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Відносно стягнення витрат, понесених за переклад документів, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) витрати сторін та їх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5)пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ст. 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).

З матеріалів справи встановлено, що послуги з перекладу документів були надані ТОВ "Київське обласне бюро перекладів".

Загальна вартість послуг перекладу документів склала 6200,00 грн. Вказане підтверджується рахунками №06-74/727688 від 22.06.2025, №06-57/727619 від 16.06.2025 та копіями платіжних інструкцій №482 та №483 від 27.06.2025.

Відповідно до ст. 15 КАС України судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасників судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Стаття 10 Конституції України визначає, що державною мовою в Україні є українська мова.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами. Частинами першою, другою статті 94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. З огляду на зазначені норми, всі докази повинні бути надані суду державною мовою.

Суд розцінює понесені позивачем витрати на залучення перекладача для перекладу письмових доказів як один із різновидів витрат, пов`язаних із розглядом справи, а саме - витрати пов`язані із залученням перекладачів, оскільки такі були понесені для забезпечення повного та всебічного дослідження доказів судом та встановлення фактичних обставин справи.

Однак, відносно понесених позивачем витрат на переклад документів з китайської на українську мову у сумі 1800 грн, суд зазначає про їхню безпідставність, оскільки в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано суду доказів здійснення такого перекладу.

Відтак, суд дійшов висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат за послуги перекладу документів підлягає стягненню з відповідача частково, а саме у сумі 4400 грн.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в загальному розмірі 25 653,45 грн, з них: судовий збір в сумі 16 253,45 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн та витрат за послуги перекладу документів в сумі 4400 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів від 23.12.2024 № UA400000/2024/000284/2 та від 26.12.2024 №UA400000/2024/000293/2, №UA400000/2024/000294/2, № UA400000/2024/000295/2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької митниці на користь товариства з обмеженою відповідальністю "РЕНТООФІС" судовий збір у сумі 25 653 (двадцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят три) грн. 45 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕНТООФІС" (вул. Євгена Чикаленка, 23А, м. Київ,01024 , код ЄДРПОУ - 33540678)
Відповідач:Хмельницька митниця (вул. Пілотська, 2, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29010 , код ЄДРПОУ - 43997560)

Головуючий суддя Я.В. Драновський