Справа № 400/7980/25
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 р. № 400/7980/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , ,
до відповідачаГоловне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, ,
провизнання протиправним та скасування рішення від 10.12.2025 №13, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 (далі позивачка) до та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач ) про:

Визнати протиправними та скасувати рішення відповідача від 10.12.2024 року № 13 щодо відмови в перерахунку пенсії за віком;

зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.10.1991 по 09.11.1996 року та повторно розглянути заяву позивачки про перерахунок пенсії;

зобов`язанням відповідача подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення.

Позов обґрунтовано позивачем тим, що:

факт трудової діяльності позивача з 01.10.1991 по 09.11.1996 року підтверджується записами № 28,29,30 у трудовій книжці;

наданих 04.12.2024 р. документів разом із заявою про перерахунок пенсії, було достатньо, і Відповідач, відповідно до норм діючого законодавства України, повинен був перерахувати пенсію Позивачці з 04.12.2024 року;

недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для посадової особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка до таких порушень не мала будь-якого відношення;

записи у трудовій книжці про початок та завершення трудових відносин вносились уповноваженими особами підприємств, організацій, де вона працювала;

відповідач не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити мій страховий стаж.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 263 КАС України (без виклику сторін у судове засідання).

У відзиві на позовну заяву від 08.08.2025 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволені відмовити в повному обсязі, оскільки:

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 13 від 10.12.2024 про відмову у перерахунку пенсії щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.10.1991 по 09.11.1996 в малому підприємстві «Учбовий центр з підготовки менеджерів», оскільки в трудовій книжці без номеру, виданій 11.10.1967, запис про звільнення, згідно наказу № 108 - К від 09.11.1996 завірено печаткою іншого підприємства, а саме: Міжнародний інститут управління. Історична довідка про перейменування відсутня. За умови підтвердження стажу та надання інформації про перейменування та реорганізацію підприємства заяву буде переглянуто. Враховуючи, що за спірний період записи трудової книжки позивача внесено з порушеннями порядку №637, стаж не підтверджено та потребує його перевірки.

Питання перерахунку та врахування спірного періоду роботи позивача розглядалась органами Пенсійного фонду України раніше. Про це свідчить обґрунтована відповідь Головного управління Пенсійного фонду в Херсонській області від 17.04.2024 року №3478-2572/Ч-02/6-2100/24 щодо порушеного питання. Відповідь наявна в матеріалах судової справи, оскільки надано позивачем до позову. Таким чином позивачу було відомо, про неврахування стажу ще у квітні 2024року.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі її обставини в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив.

04.12.2024 року Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058). 10.12.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 13 про відмову в перерахунку пенсії щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.10.1991 по 09.11.1996 року.

За наслідками розгляду заяви Позивача від 04.12.2024 про перерахунок пенсії та доданих до неї документів, до страхового стажу не зараховано період роботи з: 01.10.1991 по 09.11.1996 в малому підприємстві «Учбовий центр з підготовки менеджерів», оскільки в трудовій книжці без номеру, виданій 11.10.1967, запис про звільнення, згідно наказу № 108-К, від 09.11.1996 завірено печаткою підприємства, а саме: Міжнародний інститут управління.

Вважаючи вищенаведене рішення про відмову у призначені пенсії протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом. Він переконаний, що відповідачі порушили його право на отримання пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (далі Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Абзацом тридцять шостим статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування.

Згідно з абзацом першим пункту 1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV цей Закон набирав чинності з 01.01.2004.

Тому страховий стаж обчислюється за період роботи:

до 31.12.2003 на підставі документів і в порядку, визначених законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, тобто Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

після 01.01.2004 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Отже, періоди роботи позивача до 31.12.2003 можуть бути зараховані до страхового стажу лише на підставі документів і в порядку, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом «а» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відтак у разі наявності трудової книжки страховий стаж за періоди роботи до 31.12.2003 встановлюється на підставі відповідних записів у ній.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до 09.06.2021) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з абзацом першим пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов до висновку, що печатка з назвою іншого підприємства не може бути підставою для не зарахування відповідних періодів роботи до страхового стажу позивача.

Відтак не зарахування до стажу періоду з 01.10.1991 по 09.11.1996 роки є протиправним.

Позивач надав уточнюючу довідку № 1 від 13.02.2025 засвідчена печаткою, яка не містить коду ЄДРПОУ підприємства.

Також представником позивачки було направлено запити у місця роботи, а також архіви за різними адресами (копії в додатках). Однак відповідь отримано лише з Міністерства освіти і науки України, в якої вбачається, що трудові договори, особові картки працівників зберігаються в архіві закладу освіти чи установи протягом 75 років після звільнення, однак Міністерство освіти і науки не зберігає архівні документи закладів освіти і науки.

Згідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 11.11.2022р. №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» (далі Наказ №309 від 22.12.2022р.), с. Іванівка Дар`ївської сільської територіальної громади Херсонської області з 11.11.2022 потрапило до ПЕРЕЛІКУ 01.05.2023 територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). У зв`язку з активними бойовими діями на території Дар`ївської сільської територіальної громади Херсонської області протягом 2022-2023 року архіви Малого підприємства «Учбовий центр з підготовки менеджерів» не збереглися.

У позовній заяві позивач просив про застосування судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати до суду звіт про його виконання.

Згідно з частиною першою статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже встановлення судового контролю є правом суду, а не обов`язком. Тобто зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися залежно від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.

Позивач будь-яких доказів щодо наміру відповідача ухилитися від виконання рішення суду не надав. Розглянувши матеріали справи, суд не встановив підстав для встановлення судового контролю.

Відтак, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 382 КАС України в адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Тому заява представника позивача про встановлення судового контролю підлягає задоволенню.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Квитанцією від 24.07.2025, що міститься в матеріалах справи, підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 968,96 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову, а тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м.Одеса, Одеська область, 54012; ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у перерахунку пенсії від 10.12.2024 року № 13.

3. Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області:

зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу при перерахунку пенсії періоди її роботи з 01.10.1991 по 09.11.1996 року;

повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 04.12.2024 з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду.

4. В решті позовних вимог-відмовити.

5. Задовольнити клопотання представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням цього рішення суду.

6. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подати до Миколаївського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 у справі № 400/7980/25 в місячний строк з дня набрання законної сили цим рішенням.

7. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

8. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

9. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

10. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 24 вересня 2025 року