Справа № 160/19515/25
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 вересня 2025 рокуСправа № 160/19515/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Златіна С.В.

за участі секретаря судового засідання Дубина Ю.О.

представника позивача Слісаренко О.А.

представника відповідача Борисенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області про залишення позовної заяви без розгляду та про залишення позовної заяви без руху, а також клопотання представника ОСОБА_1 про поновлення строку звернення з позовом до суду у справі № 160/19515/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на посаді, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:

визнати протиправним (незаконним) та скасувати наказ про застосування дисциплінарного стягнення №023 від 12.05.2025 року Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, згідно з яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

визнати протиправним (незаконним) та скасувати наказ про застосування дисциплінарного стягнення №049 о/с від 13.05.2025 року, що прийнятий у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення та згідно з яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції;

поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого відділу Управління ГУНП в Дніпропетровській області та допустити негайне виконання рішення суду в цій частині;

стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ НП в Дніпропетровській області судові витрати по справі на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 25000 грн.

Ухвалою суду від 07.07.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

До позовної заяви позивач додав клопотання про поновлення строку звернення з даним позовом до суду. Клопотання обгрунтовано тим, що позивач не отримував від відповідача оскаржувані накази під час звільнення зі служби. Позивач 19.05.2025 року письмово звернувся до відповідача стосовно надання копій оскаржуваних наказів. Постанова Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05.06.2025 року у справі № 214/3443/25 набрала законної сили 17.06.2025 року і з саме цієї дати у позивача виникло право на оскарження у суді прийнятих відповідачем наказів про звільнення позивача зі служби.

Відповідач подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду через пропуск позивачем строку звернення з позовом до суду. Клопотання обгрунтовано тим, що позивач довідався про існування оскаржуваних наказів саме 13.05.2025 року під підпис. Строк звернення до суду становить 15 днів; позивач не навів поважних та незалежних від нього причин для поновлення строку звернення з позовом до суду.

Відповідач також подав клопотання про залишення позовної заяви без руху, оскільки позивач повинен сплатити судового збір за оскарження наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

У судовому засіданні позивач підтримав клопотання про поновлення строків звернення з позовом до суду та просив відмовити у задоволенні клопотань відповідача.

Відповідач просив суд залишити позов без розгляду та відмовити у задоволенні клопотання позивача.

Розглянувши клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та без руху, клопотання позивача про поновлення строку звернення з позовом до суду, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Згідно вимог ч.5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Отже, чинне законодавство України, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлено досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17рп/2011 визнано, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційний прав на судовий захист і доступ до правосуддя.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Також практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Позивач звернувся з позовом до суду 01.07.2025 року через засоби поштового зв`язку.

Позивач ознайомився з оскаржуваними наказами 13.05.2025 року, що підтверджується його підписом на розписці про доведення до відома наказу ГУ ПН у Дніпропетровській області від 12.05.2025 року № 023 та підписом позивача на послужному списку про те, що позивач отримав трудову книжку та наказ ГУ НП у Дніпропетровській області від 13.05.2025 ркоу № 049 о/с , які міститься у матеріалах справи.

Таким чином, судом встановлено, що позивач пропустив строк звернення з позовом до суду: строк звернення до суду сплив 29.05.2025 року.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України:

«…для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Відтак, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що отримання позивачем листа відповідача від 08.11.2019 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 5 років після отримання пенсії за серпень 2014 року.».

За загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

У постанові Верховного Суду в справі № 500/1912/22 від 29.09.2022 зазначено, що «причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, що безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування».

Водночас згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 «запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку».

Суд зазначає, що на всій території України з 24.02.2022 року запроваджено воєнний стан. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що запроваджений на всій території України воєнний стан слугував підставою для пропуску строку звернення з позовом до суду.

Факт набрання законної сили постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05.06.2025 року у справі № 214/3443/25, на думку суду, не може слугувати поважною підставою для поновлення строку звернення з позовом до суду, оскільки у позивача не було об`єктивних та непереборних підстав, які завадили йому саме подати (надіслати) позов до суду у встановлений строк; постанова Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05.06.2025 року у справі № 214/3443/25 є лише одним з доказів у справі та могла бути отримана після подання позовної заяви позивачем до суду.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що підпис про отримання оскаржуваних наказів не належить позивачу, оскільки у матеріалах справи містяться відповідні розписки, які підтверджують факт отримання позивачем оскаржуваних наказів саме 13.05.2025 року; позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що підпис на вказаних розписках не належить позивачу (наприклад, висновок експерта, інформацію про перебування позивача 13.05.2025 року в іншому місці тощо).

Враховуючи те, що позивачем не доведено належними та допустимими засобами доказування наявності фактів, які безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення позивачем процесуальних дій у визначений законом строк, тобто подання позовної заяви до суду, то суд не вважає наведені позивачем докази такими, що підтверджують існування поважних причин пропуску строку звернення з позовом до суду, а тому відмовляє у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення з позовом до суду.

За вказаних обставин, оскільки позивач пропустив строк звернення з позовом до суду, то суд залишає позовну заяву без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст. 240 КАС України

Щодо клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху через не сплату позивачем судового збору, то суд зазначає наступне.

Предметом спору є скасування наказів відповідача про звільнення позивача та поновлення на посаді.

Згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За вказаних обставин, позивач звільнений від сплати судового збору у даній категорії справ, а тому суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху через не сплату позивачем судового збору

Керуючись ст. 121, 240,256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 про поновлення строку звернення з позовом до суду залишити без задоволення.

Клопотання Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на посаді залишити без розгляду.

Клопотання Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській про залишення позовної заяви без руху залишити без задоволення.

Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала про залишення позовної заяви без розгляд може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Златін