Справа № 320/28017/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії № 63 від 01.04.2022 р.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову у призначенні пенсії № 63 від 27.04.2022 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити з 20.12.2021 року ОСОБА_1 державну пенсію як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням страхового стажу 29 років 3 місяці 28 днів, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії № 63 від 01.04.2022 р.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову у призначенні пенсії № 63 від 27.04.2022 р.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити з 20.12.2021 року ОСОБА_1 пенсію за віком за ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням страхового стажу 29 років 7 місяців 3 дні.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Відповідач вказує про те, що страховий стаж позивача складає 23 роки 10 місяців 27 днів із необхідних 28 років.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18.03.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із заявою про призначення пенсії за віком з 20.12.2021 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

До заяви про призначення пенсії позивачем було надано, зокрема,

- трудову книжку НОМЕР_1 від 01.09.1978,

- військовий квиток серія НОМЕР_2 , виданий 13.05.1998 ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- архівні довідки №179/1/11380 від 01.12.2021, № 179/1/1402 від 14.02.2022 №179/1/1696 від 21.02.2022 видані галузевим державним архівом Міністерства оборони України,

- посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1989-1990 роках категорії 3 серії НОМЕР_3 від 25.01.1993.

За принципом екстериторіальності, заяву позивача від 18.03.2022 розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та прийнято рішення № 63 від 01.04.2022 р., яким позивачеві відмовлено призначенні пенсії відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796 вказуючи на те, що позивачу необхідно мати страховий стаж 28 років, та встановлено страховий стаж 23 роки 10 місяців 27 днів.

Зазначене рішення надіслано на адресу позивача супровідним листом Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 22.04.2022 №2200-0204-8/26264.

21.04.2022 ОСОБА_1 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком, додав до неї документи.

За принципом екстериторіальності, заяву позивача від 21.04.2022 розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, яким прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 63 від 27.04.2022 р. у зв`язку із не підтвердження необхідного страхового стажу.

ГУ ПФУ в Чернівецькій області у вказаному рішенні зазначено про встановлений страховий стаж з урахуванням кратності 23 роки 10 місяців 29 днів, при необхідному стажі 28 років. Вказуючи також на положення ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796, зазначає про те, що страховий стаж не менше 15 років, визначений ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застосовується до осіб які працювали у зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів; у зоні відчуження у 1987 році від 10 до 14 календарних днів; у зоні відчуження у 1988 році не менше 30 календарних днів; на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві не менше 14 календарних днів у 1986 році. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Відповідно до наявних в електронній пенсійній справі документах заявник працював у зоні відчуження у 1989-1990 роках.

Зазначене рішення надіслано на адресу позивача супровідним листом від 28.04.2022 №2200-0204-8/27722.

Вважаючи відмову у призначенні пенсії за віком протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що позивач не має нести відповідальність та для нього не мають становити негативні наслідки не можливість надання до пенсійного органу довідки щодо застосування спрощеної системи оподаткування при здійсненні підприємницької діяльності за період з 28.07.1998 по 31.12.2003, враховуючи що позивач здійснював свою діяльність в м. Севастополі в АРК та після окупації даної території АРК у 2014 році був змушений виїхати до території України (довідка ВПО від 18.11.2015 № щодо переміщення 1 вересня 2014 року в с. Стуфчинці, Хмельницького району). Відтак, вимагати від особи додаткових документів за встановлених обставин, про які відомо було відповідачам, суд вважає протиправним, такі дії порушують конституційні права та гарантії особи на доведення явних фактів, які можуть бути підтверджені іншими достатніми документами.

Суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено наявність страхового стажу не менше 28 років, а відповідачами не спростовано та не надано інших достатніх та належних доказів на спростування наявності у позивача необхідного страхового стажу для призначення спірної пенсії.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладені приписи, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) у солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за умови наявності страхового стажу у відповідній кількості, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Згідно з п. 1 абз. 1 ст. 9 Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків.

Статтею 10 зазначеного Закону передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 15.11.1989 р. по 10.03.1990 р., під час проходження військової служби у військовій частині № НОМЕР_4 , позивач був відряджений для проходження спецзборів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30-ти кілометрову зону, в військову частину № НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 , що підтверджено архівною довідкою Галузевого Державного Архіву МО України № 179/1/11380 від 01.12.2021 р.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 14 Закону № 796-ХІІ учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження в 1988-1990 роках не менше 30 календарних днів віднесені до категорії 3.

Так, позивач має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1989-1990 роках категорії 3 серії НОМЕР_3 , видане 25.01.1993.

Статтею 49 Закону №769-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом №796-ХІІ або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років.

Статтею 55 Закону №796-ХІІ визначені умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до статті 55 №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

- які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - зменшується пенсійний вік на 10 років;

- які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів - зменшується пенсійний вік на 8 років;

- які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році - зменшується пенсійний вік на 5 років.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям проводиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Згідно з пунктом 13 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Таким чином, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії за статтею 55 Закону №796-XII із зменшенням пенсійного віку - є страховий стаж та те, чи працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, у зоні відчуження у визначені вказаною норми періоди такої праці та за вказаними календарними днями. Та, призначення і виплата пенсій особам, які працювали або проживали та територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-ХІІ. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Так, позивач досягнув віку 60 років та має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1989-1990 роках і відповідне посвідчення.

Апелянт наполягає на відсутності у позивача необхідного страхового стажу, який має становити не менше 28 років станом на заявлену дату призначення спірної пенсії.

В свою чергу позивач, з доводами якого погодився суд першої інстанції, вказував про наявність страхового стажу 29 років 03 місяці 28 днів, підтвердженого належними документами, та заперечували висновки пенсійного органу про непідтвердження страхового стажу під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Відповідно до п.п.2 п.2.1 Порядку № 22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системок оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

3 16.07.1998 р. по 26.04.2017 р. позивач був зареєстрований як фізична особа- підприємець і здійснював діяльність у сфері роздрібної торгівлі одягом у спеціалізованих магазинах із застосуванням спрощеної системи оподаткування, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серія В01 № 422550, а також інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань.

Згідно з п.4 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 р. «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (у відповідній редакції яка діяла на момент набуття права на пенсію (на 20.12.2021 р.) періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Отже, час ведення позивачем підприємницької діяльності з 28.07.1998 р. по 31.12.2003 має підтверджуватись довідкою про реєстрацію ФОП, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Так, згідно відомостей з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань позивач проживав у м. Севастополь, та був зареєстрований ФОП 16.07.1998, дата запису 10.03.2006, номер запису 0003631, вид діяльності за КВЕД 47.71 та 47.72 (роздрібна торгівля одягом, взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах, взятий на облік як платник податків 17.12.2007, припинено діяльність 26.04.2017 та знятий з обліку 27.04.2017. Зазначені відомості відображені відповідно в Генічеській ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області (ВЕЗ Крим, Ленінський район, м. Севастополя).

Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207, Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими російською федерацією з 20 лютого 2014 року, та у зв`язку з військовою агресією рф та введенням в країні воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, Укрпоштою повністю припинено поштове співробітництво та обмін поштою з країною агресором, поштові відправлення у цю країну не приймаються і не відправляються.

З листа Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 04.04.2019 № 1517/ФОП/21-22-54-18 вбачається, що позивач як фізична особа-підприємець на податковому обліку в Головному управлінні ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з 26.04.2017 не перебуває. Інформація про систему оподаткування та сплату податків, зборів та інших обов`язкових платежів з моменту 01.01.1998 року до 31.12.2003 року (у запитувані терміни) відсутня. В електронних базах платників податків ГУ ДФС у Херсонській області, АРК Крим та м. Севастополі наявна інформація з 2012 року. На паперових носіях документи не передавались.

Суд першої інстанції правильно вказав, що період ФОП з 28.07.1998 р. по 31.12.2003 р. (5 років 5 місяців 04 дні) зараховується за п. 4 Порядку №637 свідоцтвом ФОП та відомостями з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, з 01.12.2004 р. по 31.12.2004 р. (1 місяць) та з 01.04.2010 р. по 31.12.2013 р. (3 роки 9 місяців) період підтверджується даними в електронному кабінеті Веб-порталу ПФУ щодо сплати страхових внесків, оскільки позивач не має нести відповідальність та для нього не мають становити негативні наслідки неможливість надання до пенсійного органу довідки щодо застосування спрощеної системи оподаткування при здійсненні підприємницької діяльності за період з 28.07.1998 по 31.12.2003, враховуючи, що позивач здійснював свою діяльність в м. Севастополі в АРК та після окупації даної території АРК у 2014 році був змушений виїхати до території України (довідка ВПО від 18.11.2015 № щодо переміщення 1 вересня 2014 року в с. Стуфчинці, Хмельницького району).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підтвердження страхового стажу позивача щодо здійснення підприємницької діяльності за період з 28.07.1998 р. по 31.12.2003, який становить 5 років 05 місяців 04 дні.

Отже, страховий позивача становить:

1) з 01.09.1978 р. по 05.08.1979 р. (11 місяців 04 днів) - Теофіпольський хлібокомбінат, слюсар, підтверджено трудовою книжкою НОМЕР_1 записи № 1-4. стор 2-3 та довідкою Теофіпольської райспоживспілки № 43 від 24.10.2016 р.;

2) з 06.08.1979 р. по 05.07.1996 р. (16 років 10 місяців 30 днів) - військова служба, що підтверджено військовим квитком серія НОМЕР_2 стор.5-6 та трудовою книжкою запис № 5, стор. 4-5;

3) з 15 11.1989 р. по 10.03.1990 р. (04 місяці 03 дні) - період участі в ліквідації аварії на ЧАЕС.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону №796 час роботи, служби (в тому числі державної) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи, стажу державної служби, вислуги років, яка надає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб": до 1 січня 1988 року - у потрійному, а з 1 січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (у тому числі за списком № 1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги з обчислення стажу роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відтак, страховий стаж за вказаний період обчислений згідно ч.1 ст. 56 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у полуторному розмірі враховуючи саме дні виїзду в зоні відчуження виходячи з наступного розрахунку: 82 дні (з 15.11.1989 р. по 10.03.1990 р.) x 1,5 =123 дні, що становить 04 місяці 3 дні, що підтверджуються архівною довідкою Галузевого Державного Архіву МО України № 179/1/11380 від 01.12.2021 р.

4) з 06.07.1996 р. по 27.07.1998 р. (02 роки 21 день) - Мале виробничо-торгове підприємство "Марія", комерційний директор, що підтверджується трудовою книжкою записи № 6-7, стор.4-5;

5) з 28.07.1998 р. по 31.12.2003 р. (05 років 05 місяців 04 дні) підтверджено свідоцтвом ФОП та відомостями з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, листом ГУ ДФС у Херсонські області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 04.04.2019 № 1517/ФОП/21-22-54-18;

6) з 01.12.2004 р. по 31.12.2004 р. (1 місяць) підтверджується даними в електронному кабінеті Веб-порталу ПФУ щодо сплати страхових внесків;

7) з 01.04.2010 р. по 31.12.2013 р. (3 роки 9 місяців 1 день) період підтверджується даними в електронному кабінеті Веб-порталу ПФУ щодо сплати страхових внесків.

Відтак, позивачем підтверджено наявність страхового стажу не менше 28 років, а відповідачами не спростовано та не надано інших достатніх та належних доказів на спростування наявності у позивача необхідного страхового стажу для призначення спірної пенсії.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні пенсії № 63 від 01.04.2022, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову у призначенні пенсії № 63 від 27.04.2022 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити з 20.12.2021 року позивачу пенсію за віком за ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням страхового стажу 29 років 7 місяців 3 дні.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна