Справа № 320/9807/23
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Лапій С.М. Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року Справа № 320/9807/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

за участі секретаря Бродацької І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у м. Києві від 24.02.2023 №206-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у м. Києві з 25.02.2023;

- стягнути на користь позивача розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на недотримання ГУ ДПС у м. Києві двомісячного строку повідомлення про зміни істотних умов праці та зазначав, що йому не було запропоновано продовжити виконувати роботу на посаді у нових умовах.

Також Позивач стверджував, що зміни в організації роботи управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у м. Києві були відсутні, а основні завдання управління контролю за підакцизними товарами залишились незмінними.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що за посадою начальника управління контролю за підакцизними товарами відбулась зміна основних посадових обов`язків, що є зміною істотних умов праці.

Також судом було встановлено дотримання Відповідачем порядку повідомлення Позивача про зміну істотних умов праці, оскільки ОСОБА_1 фактично не виконував свої посадові обов`язки, на які впливає зміна істотних умов праці.

Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги те, що Позивач, не погоджуючись з переведенням на запропоновані посади, подав заяву про звільнення із займаної посади у зв`язку зі зміною істотних умов державної служби.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Також ОСОБА_1 просить допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення його на посаді начальника управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у м. Києві та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування вимог скарги Апелянт наполягає на відсутності істотних змін в умовах праці, оскільки функція аналітично-інформаційного забезпечення здійснюється управлінням на постійній основі під час виконання своїх основних завдань, а зміни до підсистеми інформаційних баз ДПС не вносились. Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що зміни істотних умов праці стосувались виключно його та його посади - начальника управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у м. Києві.

При цьому, Апелянт стверджує, що запроваджені зміни не впливають на збільшення або зменшення обсягу роботи, рівень заробітної плати, графік роботу, не вимагали запровадження нових технологій та устрою управління, а посадова інструкція начальника управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у м. Києві до та після внесення змін не містить змін основних посадових обов?язків та прав.

Також ОСОБА_1 повторно зазначає, що йому не було запропоновано продовжити виконувати роботу на моїй посаді у нових умовах, оскільки перелік запропонованих йому посад для продовження роботи в ГУ ДПС у м. Києві не містив посаду начальника управління контролю за підакцизними товарами.

При цьому, Апелянт наполягає на тому, що звільнення з мотивів відмови працівника від продовження роботи у зв?язку зі змінами істотних умов праці може відбутися лише тоді, коли можливість продовження роботи за тією самою спеціальністю, кваліфікацією або посадою зберігається, але працівник не бажає продовжувати роботу.

Обґрунтовуючи вимоги скарги ОСОБА_1 посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постановах від 27 серпня 2024 року у справі № 521/1892/22, від 22 травня 2019 року у справі № 601/1513/18, від 02 жовтня 2019 року у справі № 752/346/18 , від 20 березня 2019 року у справі №317/4223/16-ц, від 21 липня 2021 року у справі № 221/7326/18, Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 761/24929/20, від 31 серпня 2022 року у справі № 840/4029/18, від 29 вересня 2022 року у справі № 465/6963/20.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2025 та від 08.07.2025 відкрито провадження за цією апеляційною скаргою, учасникам справи встановлено строк на подачу відзиву, та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу у якому він просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, наполягаючи на дотриманні ним вимог законодавства під час звільнення Позивача у зв?язку зі зміною істотних умов праці та акцентуючи увагу на тому, що ОСОБА_1 подав заяву про звільнення.

У судове засідання учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки представника Відповідача суд не відомо. Від представника Позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що адвокатом надається правнича допомога іншій особі в межах кримінального провадження, яке перебуває на розгляді Олександрійського районного саду Кіровоградської області , в межах якого призначено судове засідання на 22.09.2025 о 13:00.

Порадившись на місці, колегія суддів, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання, ухвалила відмовити у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання, оскільки представником Позивача не надано належних та допустимих у контексті ст. 73-74 КАС України доказів, що адвокат Козак О.С. є представником обвинуваченого у межах справи № 397/215/25. Окрім того, представник Позивача не був позбавлений права брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, враховуючи, що судове засідання у справі №320/9807/23 було призначено 25.09.2025 о 12:05, тобто за 55 хвилин до судового засідання у іншій справі.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював у Головному управлінні ДПС у м. Києві на посаді начальника управління контролю за підакцизними товарами.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України та введенням воєнного стану позивачем 12.05.2022 укладено контракт добровольця територіальної оборони.

Наказом ГУ ДПС у м. Києві від 16.06.2022 №456-о позивача увільнено від роботи з 16.06.2022 на час виконання обов`язків добровольця територіальної оборони із збереженням займаної посади та середньої заробітної плати.

Наказом ГУ ДПС у м. Києві від 13.07.2022 №222 «Про внесення змін до наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 20.06.2022 №117» відповідно до наказу ДПС від 04.02.2022 №92 «Про функціональні повноваження структурних підрозділів апарату та територіальних органів ДПС» та на виконання п. 2 ДПС від 12.06.2022 №441 «Про внесення змін до наказу ДПС від 04.02.2022 №92», внесено зміни до Положення про управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у м. Києві, затвердженого наказом Головного управління ДПС у м. Києві від 20.06.2022 №117.

Внесеними змінами в Положення про управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у м. Києві доповнено функцією 84.2 з відповідними процедурами: «Функція 84.2, «Аналітично-інформаційне забезпечення контрольно- перевірочної роботи» містить такі процедури:

84.2.1 інформаційно-аналітичне забезпечення проведення перевірок за даними інформаційних баз даних ДПС;

84.2.2 документування результатів перевірки на кожному етапі її проведення, у т.ч. за допомогою підсистеми «Податковий аудит» ІКС «Податковий блок», з метою формування оперативних звітних показників;

84.2.3 аналіз матеріалів контрольно-перевірочної роботи, інформації про схеми мінімізації, порушення податкового та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на органи ДПС, виявлені при проведенні контрольно-перевірочної роботи;

84.2.4 підготовка та надання звітності щодо результатів контрольно - перевірочної роботи.».

На підставі заяви Позивача від 20.02.2023 про вихід на роботу наказом ГУ ДПС у м. Києві від 23.02.2023 №201-о «Про вихід на роботу ОСОБА_1 » позивач з 24.02.2023 приступив до виконання службових обов`язків на посаді начальника управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у м. Києві у зв`язку із розірванням контракту добровольця територіальної оборони.

Під час виходу на роботу 24.02.2023 відповідачем ОСОБА_1 вручено повідомлення про зміну істотних умов державної служби, відповідно до якого позивача повідомлено, що на виконання наказу ДПС від 12.06.2022 №441 «Про внесення змін до наказу ДПС від 04.02.2022 №92», відповідно до ст. 43 Закону України «Про державну службу», Положення про управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у м. Києві, затвердженого наказом Головного управління ДПС у м. Києві від 20.06.2022 №117 (зі змінами) про зміну істотних умов державної служби за посадою начальника управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у м. Києві, яку позивач обіймає, а саме зміну основних посадових обов`язків - доповненням новою основною функцією 84 та її процедурами 1 - 4. Згідно зі ст. 43 Закону України «Про державну службу» Позивач має право на свій розсуд погодитися зі зміною істотних умов державної служби або відмовитися від продовження проходження державної служби на нових умовах.

Також у повідомленні вказано, що позивач може подати до ГУ ДПС у м. Києві заяву про переведення на інші запропоновані йому посади (додаток до повідомлення про зміну істотних умов державної служби) не пізніше як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач з вказаним повідомленням ознайомився 24.02.2023 та цією ж датою написав заяву про звільнення із займаної посади у зв`язку із зміною істотних умов державної служби з 24.02.2023.

На підставі його заяви про звільнення, повідомлення про зміну істотних умов державної служби та листа - погодження ДПС України відповідачем 24.02.2023 винесено наказ №206-о «Про звільнення ОСОБА_1 », яким відповідно до ст. 43, п. 6 ч. 1, ч. 3 ст. 83 Закону України «Про державну службу» позивача з 24.02.2023 звільнено з посади начальника управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у м. Києві та припинено державну службу у зв`язку з незгодою на проходження державної служби внаслідок зміни її істотних умов, згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньої місячної заробітної плати.

Позивач, вважаючи протиправним наказ Відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Нормативно - правове обґрунтування.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі по тексту - Закон №889-VIII), якщо інше не передбачено цим Законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється:

1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);

2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);

3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);

4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону);

5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону);

6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);

7) у разі виходу державного службовця на пенсію або досягнення ним 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;

8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади";

9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).

Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 6 і 7 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Відповідно до ст. 43 Закону №889-VIII, зміною істотних умов державної служби вважається зміна: належності посади державної служби до певної категорії посад; основних посадових обов`язків; умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу;місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 30 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

Відповідно до частини третьої статті 32 КЗпП України зміна істотних умов праці - зміна систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Переглядаючи оскаржуване рішення суду з урахуванням доводів Апелянта про відсутність зміни істотних умов праці за посадою начальника управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у м. Києві, колегія суддів зазначає, що зміна істотних умов служби передбачає зміну умов проходження служби на конкретній посаді державної служби, яку обіймає державний службовець, та нерозривно з нею пов`язана. Після настання цих змін та надання відповідної згоди він буде обіймати фактично ту ж посаду, проте із відповідними змінами (зокрема, розширення або звуження кола посадових обов`язків, зменшення окладу, переміщення посади в інший структурний підрозділ державного органу).

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 25.11.2021 у справі № 160/9533/19.

Як правильно встановлено судом першої інстанції наказом ГУ ДПС у м. Києві від 13.07.2022 №222 внесено зміни в Положення про управління контролю за підакцизними товарами Головного управління ДПС у м. Києві, зокрема, доповнено функцією 84.2 з відповідними процедурами: «Функція 84.2, «Аналітично-інформаційне забезпечення контрольно-перевірочної роботи».

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що посадові обов`язки безпосередньо начальника управління були розширені, що є зміною істотних умов державної служби у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 43 Закону №889-VIII.

Колегія суддів відзначає, що на користь вказаного висновку свідчить також наявність змін і в посадовій інструкції державного службовця за посадою начальника управління контролю за підакцизними товарами, затвердженої 13.07.2022, яка передбачає зміну основних посадових обов`язків, а саме доповнення її обов`язками аналітично-інформаційного забезпечення контрольно-перевірочної роботи /т.1 а.с. 37-38/. Доводи Апелянта про відсутність таких змін у посадовій інструкції спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Твердження ОСОБА_1 , що функція 84.2. «Аналітично-інформаційне забезпечення контрольно-перевірочної роботи» жодним чином не впливає на виконання управлінням контролю за підакцизними товарами своїх основних завдань, колегія суддів вважає неаргументованими, оскільки Апелянт не надає жодних належних та допустимих у контексті ст. 73-74 КАС України доказів, які дозволяли б стверджувати, що управління та безпосередньо начальник управління виконували усі процедури, передбачені функцією 84.2 до внесення відповідних змін до їх посадових обов`язків. Позаяк, у посадовій інструкції від 22.12.2020 такі основні посадові обов`язки у державного службовця за посадою начальника управління контролю за підакцизними товарами відсутні/т. 1 а.с. 35-36/.

Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції наказом ГУ ДПС у м. Києві № 81 від 02.05.2022 введено в дію Організаційну структуру ГУ ДПС у м. Києві та затверджено Перелік індексів структурних підрозділів ГУ ДПС у м. Києві при цьому здійснено скорочення на 17 шт. од. загальної штатної чисельності ГУ ДПС у м. Києві, а наказом ГУ ДПС у м. Києві від 02.05.2022 № 81 збільшено на 3 шт. од. штатну чисельність в управлінні контролю за підакцизними товарами. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає неаргументованими доводи Апелянта про те, що зміни умов праці були запровадженні лише щодо ОСОБА_1 . Позаяк, такі обставини спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність змін умов праці за посадою начальника управління контролю за підакцизними товарами.

Зазначені висновки суду не суперечать правовій позиції Верховного Суду, викладеній зокрема у постановах від 27 серпня 2024 року у справі № 521/1892/22, від 22 травня 2019 року у справі № 601/1513/18, від 02 жовтня 2019 року у справі № 752/346/18 , від 20 березня 2019 року у справі №317/4223/16-ц, від 21 липня 2021 року у справі № 221/7326/18, Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 761/24929/20, від 31 серпня 2022 року у справі № 840/4029/18, від 29 вересня 2022 року у справі № 465/6963/20.

Водночас, апеляційний суд відзначає, що в разі згоди працівника зі зміною істотних умов праці, він продовжує виконувати свою роботу, але вже за новими умовами. Переведення може мати місце у випадку, коли державний службовець не бажає продовжувати службу на відповідній посаді після змін істотних умов і погоджується на пропозицію суб`єкта призначення обійняти іншу посаду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що йому не було запропоновано продовжити виконувати роботу за його посадою у нових умовах, оскільки перелік запропонованих йому посад для продовження роботи в ГУ ДПС у м. Києві не містив посаду начальника управління контролю за підакцизними товарами.

Надаючи оцінку таким доводам Апелянта, колегія суддів зазначає, що у повідомленні про зміну істотних умов державної служби від 24.02.2023 ОСОБА_1 було повідомлено, зокрема, що «згідно зі статтею 43 Закону України «Про державну службу» Ви маєте право на свій розсуд погодитися зі зміною істотних умов державної служби або відмовитися від продовження проходження державної служби на нових умовах.»

Так, відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 43 Закону України «Про державну службу» якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що Апелянт не був позбавлений права продовжити виконання посадових обов`язків за посадою начальника управління контролю за підакцизними товарами з урахуванням зміни умов праці, позаяк таке право гарантоване законом. Відтак, безпідставним є посилання Апелянта на відсутність посади начальника управління контролю за підакцизними товарами у переліку запропонованих йому посад для переведення, оскільки, у разі згоди на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби, підстави для переведення відсутні.

При цьому, у повідомленні також зазначено, що ОСОБА_1 може подати до Головного управління ДПС у м. Києві заяву про переведення на інші запропоновані посади, що свідчить про створення роботодавцем додаткових гарантій для Позивача щодо працевлаштування у разі його відмови від проходження служби за займаною ним посадою, що передбачено абз. 2. ч. 4 ст. 43 Закону України «Про державну службу».

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, Апелянт подав на ім`я в.о. начальника ГУ ДПС у м. Києві заяву про звільнення з займаної посади у зв`язку зі зміною істотних умов державної служби /т.1 а.с. 33/, у зв`язку з чим Відповідачем був прийнятий наказ від 24.02.2023 №206-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Та обставина, що після увільнення Апелянта на його посаду було призначено іншу особу не спростовує дотримання Відповідачем процедури звільнення у зв`язку зі зміною істотних умов служби, а відтак, не спростовує правильність висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи всі доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, колегія суддів враховує висновки Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Суд зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Отже, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що судом повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 березня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 24.09.2025.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев