Справа № 420/10257/25
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/10257/25

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 у справі № 420/10257/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01 квітня 2025 року №8533-7910/H-02/8-1500/25 щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці періодів: -1 рік, 11 місяців, 12 днів служби в Радянській Армії, т.т. з 16 листопада 1980 року по 28 жовтня 1982 року; - 2 роки 5 місяців, що становить половину строку стаціонарного навчання в Одеському Державному університеті ім. І.І. Мечнікова з 01 вересня 1983 року до 01 липня 1988 року; 01 рік 01 місяць 24 дні з 01 серпня 1988 року до 25 вересня 1989 року, в якості стажиста Балтського районного народного суду Одеської області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці періодів роботи: -1 рік, 11 місяців, 12 днів служби в Радянській Армії, т.т. 3 16 листопада 1980 року по 28 жовтня 1982 року; 2 роки 5 місяців, що становить половину строку стаціонарного навчання в Одеському Державному університеті ім. І.І. Мечнікова з 01 вересня 1983 року до 01 липня 1988 року; - 01 рік 01 місяць 24 дні з 01 серпня 1988 року до 25 вересня 1989 року, в якості стажиста Балтського районного народного суду Одеської області; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 76% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що отримує довічне грошове утримання судді у відставці. 17 березня 2025 року позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою про зарахування йому до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці: період строкової служби в армії, навчання в університеті та період роботи стажистом в районному суді. Однак листом ГУ ПФУ в Одеській області безпідставно відмовило позивачу в зарахування до стажу відповідних періодів, що зумовило позивача звернутися до суду із даним позовом.

27.04.2025 до суду від ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді часу проходження строкової військової служби, періоду навчання, тощо, а тому, виплата щомісячного грошового утримання судді у відставці проводиться у розмірі, передбаченому Законом №1402 на момент відповідного розрахунку. Суддівський стаж та стаж роботи на посаді судді не є тотожними поняттями та включають до себе різні складові. Стаж роботи на посаді судді має вичерпний перелік посад, який визначено ст. 137 Закону №1402-VIII. Натомість до суддівського стажу включається стаж на посадах судді та стаж (досвід) робота (професійна діяльність), вимога щодо якої визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (п. 2 ст. 137 Закону №1402-VIII) відповідно до положень п. 1 та п. 6 ст. 69 Закону №1402-VIII. З набранням чинності Законом №1402, який визначив, що грошове утримання суддям виплачується з розрахунку 50% від суддівської винагороди, у Головного управління відсутні правові підстави для його обчислення Позивачу на будь-яких інших умовах. Отже, спеціальний закон містить вичерпний перелік посад, які зараховуються до суддівського стажу для обрахування довічного грошового утримання судді у відставці. Тому відсутні правові підстави для зарахування до стажу судді у відставці, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, періодів проходження військової служби з 16.11.1980 по 28.10.1982, навчання з 01.09.1983 по 01.07.1988 та роботи 01.08.1988 по 25.09.1989 на посаді стажера Балтського районного суду Одеської області.

29.04.2025 до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 03.06.2025 у справі № 420/10257/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив.

Визнав протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01 квітня 2025 року №8533-7910/H-02/8-1500/25 щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці періодів: 01 рік 11 місяців 12 днів (16.11.1980 - 28.10.1982); половину навчання в Одеському державному університеті 2 роки і 5 місяців (01.09.1983 - 01.07.1988); та 01 рік 01 місяць 24 дні (01.08.1988 - 25.09.1989) в якості стажиста Балтського районного народного суду Одеської області.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці періодів роботи: 01 рік 11 місяців 12 днів (16.11.1980 - 28.10.1982); половину навчання в Одеському державному університеті 2 роки і 5 місяців (01.09.1983 - 01.07.1988); та 01 рік 01 місяць 24 дні (01.08.1988 - 25.09.1989) в якості стажиста Балтського районного народного суду Одеської області.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 76% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді.

Стягнув з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не врахував, що заява позивача від 17.03.2025 була складена у довільній формі;

- суд першої інстанції не звернув увагу, що спеціальний закон містить вичерпний перелік посад, які зараховуються до суддівського стажу для обрахування довічного грошового утримання судді у відставці. Тому відсутні правові підстави для зарахування до стажу судді у відставці, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, періодів роботи: 01 рік 11 місяців 12 днів (16.11.1980 - 28.10.1982); половину навчання в Одеському державному університеті 2 роки і 5 місяців (01.09.1983 - 01.07.1988); та 01 рік 01 місяць 24 дні (01.08.1988 - 25.09.1989) в якості стажиста Балтського районного народного суду Одеської області;

- суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що розмір грошового утримання, має бути здійснений відповідно до ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402, виходячи з розрахунку 50% (66% з урахуванням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2025 по справі № 420/25547/24) від суми суддівської винагороди з врахуванням лише суддівського стажу роботи Позивача, а не у розмірі 76%, як зобов`язано у рішенні суду;

- інші доводи відтворюють зміст відзиву на позовну заяву.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення. Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що в період з 26 вересня 1989 року і до 22 лютого 2018 року ОСОБА_1 відповідно до рішення Одеської обласної ради від 15 вересня 1989 року та постанови Верховної Ради України №1101-XIV від 23 вересня 1999 року перебував на посаді судді Балтського районного суду Одеської області.

Відповідно до постанови Вищої Ради Правосуддя №583/0/15-18 від 22 лютого 2018 року позивача звільнено з посади судді Балтського районного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Рішенням Балтського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеської області, починаючи з 02 березня 2018 року, ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, розмір якого неодноразово перераховувався в зв`язку із зміною суддівської винагороди, та відповідно до рішень судів, із зміною законодавства, - з встановленням грошового утримання щомісячно в розмірі 66 % від суддівської винагороди, тобто відсоток визначений відповідачем виходячи тільки із стажу безпосередньої роботи на посаді судді Балтського районного суду Одеської області (28 років 05 місяців 5 днів).

Відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 №420/97/20 позивачу було здійснено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з встановленням грошового утримання щомісячно в розмірі 66% від суддівської винагороди відповідно стажу роботи на посаді судді Балтського районного суду Одеської області, (28 років).

Позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з урахуванням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2025 по справі № 420/25547/24 із розрахунку 66% (за 28 років на посаді судді) відповідно до Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі Закон).

17.03.2025 позивач звернувся до Головного управління із заявою про зарахування до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці: -1 рік, 11 місяців, 12 днів служби в Радянській Армії, т.т. з 16 листопада 1980 року по 28 жовтня 1982 року; - 2 роки 5 місяців, що становить половину строку стаціонарного навчання в Одеському Державному університеті ім. І.І. Мечнікова з 01 вересня 1983 року до 01 липня 1988 року; 01 рік 01 місяць 24 дні з 01 серпня 1988 року до 25 вересня 1989 року, в якості стажиста Балтського районного народного суду Одеської області, а також здійснити відповідний перерахунок розміру довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 76% грошового утримання працюючого судді на відповідній посаді.

Головне управління листом-відповіддю на звернення № 8533-7910/Н-02/8-1500/25 від 01.04.2025 було надано роз`яснення стосовно пенсійного забезпечення позивача, відповідно до якого Законом визначені вихідні дані для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч. 3 ст. 142 Закону). Відповідно до статті 137 Закону до стажу роботи судді зараховується робота на посадах: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя. Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України: 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Тобто, розмір суддівської винагороди судді обчислюється виходячи зі стажу роботи на посаді судді. Отже, відсутні правові підстави для зарахування до стажу судді у відставці, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, періодів проходження військової служби з 16.11.1980 по 28.10.1982, навчання з 01.09.1983 по 01.07.1988 та роботи 01.08.1988 по 25.09.1989 на посаді стажера Балтського районного суду Одеської області.

Позивач, зважаючи на протиправність відмови ГУ ПФУ в Одеській області в зарахуванні вищезазначених періодів до стажу, звернувся до суду із даним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з набранням чинності Законом України Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів у зв`язку з прийняттям Закону України Про Вищий антикорупційний суд, яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Суд акцентував увагу на те, що саме такий правовий висновок викладено в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.

За таких підстав, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Статус судді у відставці регулюється нормами Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402).

Щомісячне довічне грошове утримання, як зазначено у ч. 3 ст. 142 Закону № 1402, виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, для того аби визначити розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці необхідним є з`ясування його стажу роботи.

Згідно із ст. 137 Закону № 1402 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом 4 п. 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402 встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

До набрання чинності Законом № 1402 дані правовідносини регулювались Законом України Про статус суддів від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону № 2862 кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Згідно із абзацом 2 ч. 4 ст. 43 Закону № 2862 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно із ст. 1 Указу Президента України Про додаткові заходи щодо соціального заходу суддів від 10.07.1995 № 584/95 (далі - Указ Президента України № 584/95) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до п. 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді від 03.09.2005 № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, на юридичних факультетах вищих навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

Так, враховуючи зміст положень абз. 4 п. 34 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402, стаж роботи судді, призначеного на посаду до набрання чинності цим Законом, має визначатися відповідно до законодавства, що діяло на день його призначення.

Верховний Суд у постановах від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17, від 13.11.2019 у справі № 521/2593/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 13.02.2020 у справі № 592/5433/17, від 24.03.2020 у справі № 559/512/17, від 29.04.2020 у справі № 426/12415/16-а та від 15.11.2021 у справі № 580/6051/20 дійшов висновку, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 № 2453, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби. Невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Матеріалами справи встановлено, що на день обрання позивача на посаду народного судді Балтського народного суду Одеської області (26.09.1989) діяв Закон Української РСР від 5 червня 1981 року № 2022-Х Про судоустрій Української РСР (далі Закон № 2022-Х), який не встановлював права судді на відставку.

Так, Законом № 2022-Х не було врегульовано питання визначення стажу роботи на посаді судді, тому в цьому випадку під час визначення стажу роботи на посаді судді підлягає застосуванню законодавство, яке діяло на день обрання позивача суддею безстроково.

На день обрання позивача на посаду судді Балтського районного суду Одеської області безстроково (23 вересня 1999 року) питання визначення стажу роботи на посаді судді регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ Про статус суддів (далі Закон № 2862-XII).

Частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції Закону України від 5 серпня 2018 року) установлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз зазначеної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів у зв`язку з прийняттям Закону України Про Вищий антикорупційний суд, яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Саме такий правовий висновок викладено в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції Закону України від 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 2862-ХІІ (у редакції чинній на день обрання мене суддею безстроково (23 вересня 1999 року)), суддею може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Враховуючи вищенаведене, до спеціального стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, належить врахувати службу позивача в радянській армії 01 рік 11 місяців 12 днів (16.11.1980 - 28.10.1982); половину навчання в Одеському державному університеті 2 роки і 5 місяців (01.09.1983 - 01.07.1988); та 01 рік 01 місяць 24 дні (01.08.1988 - 25.09.1989) в якості стажиста Балтського районного народного суду Одеської області.

За таких підстав, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що неврахування відповідачем спірних періодів до стажу роботи суддею мало наслідком призначення довічного грошового утримання судді у відставці із помилкового розрахунку загального проценту пенсії від заробітку 66% суддівської винагороди.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п. п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994.

При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх ( див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001)

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 у справі № 420/10257/25 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді А.Г. Федусик Г.В. Семенюк