Справа № 520/14160/25
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 р. Справа № 520/14160/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Садова М.І., м. Харків, повний текст складено 03.07.25 по справі № 520/14160/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 12.02.2025 № 02 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи на посадах в митних органах з 12.05.1995 по 14.03.2023;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII з часу звернення за призначенням такої пенсії - з 06.02.2025 та здійснити розрахунок розміру пенсії з урахуванням розмірів складових заробітної плати в довідках, які видані Харківською митницею Державної митної служби України від 05.02.2025 № 7.14.22.53/58 та № 7.14.22.53/60 з 06.02.2025, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2025 частково задоволено позов.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 12.02.2025 № 02 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи з 12.05.1995 до 14.03.2023 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, пунктів 10, 12 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем, подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що відповідно до записів у трудовій книжці, з 12.05.1995р. по 14.03.2023р. позивач працював у органах митної служби. 02.11.1995 йому присвоєне персональне звання "Інспектор митної служби 3 рангу", з 14.11.1997 - "Інспектор митної служби 2 рангу", з 01.03.2000 р. - "Інспектор митної служби 1 рангу", з 01.04.2004 - "Інспектор митної служби 3 рангу", з 29.06.2004 року - "Інспектор митної служби 2 рангу", з 25.06.2005 - "Інспектор митної служби 1 рангу", з 24.12.2013 присвоєно спеціальне звання "Інспектор податкової та митної справи 1 рангу", з 24.12.2014 - достроково присвоєно спеціальне звання "Радник податкової та митної справи 3 рангу", з 01.08.2020 - присвоєно спеціальне звання "Радник митної служби 3 рангу", з 14.03.2023 - "Радник митної служби 2 рангу".

Наголошує, що ст. 25 Закону № 3723-ХІІ визначено сім категорій посад, залежно від яких встановлено ранги державних службовців, які, у свою чергу, є основним критерієм, котрий визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи до стажу, який дає право на призначення пенсії держслужбовця. З наведеного випливає, що Законом № 3723-ХІІ звужено коло осіб, які на даний час мають право на пенсію держслужбовця, та обмежено їх виключно тими особами, що працювали на посадах, віднесених до вказаних категорій посад. Такі посади визначені виключно ст. 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХП від 16.12.1993 та актами Кабінету Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням прийнято Рішення про відмову у перерахунку пенсії № 02 від 12.02,2025 року щодо переходу з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням довідок, виданих Харківською митницею № 7.14.22.53/59 від 05.02.2025, № 7.14.22.53/60 від 05.02.2025 та № 7.14.22.53/58 від 05.02.2024 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) у зв`язку з відсутністю стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, який необхідний для призначення пенсії відповідно до Закону України « Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 станом на 01.05.2016 року.

На думку апелянта, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатські області діяло в межах чинного законодавства, порядок дій було повністю дотримано, порушень з боку органів Пенсійного фонду України відсутні.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Зі змісту доводів апеляційної скарги встановлено, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог, тому оскаржене судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на пенсійному обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області.

Позивач 03.04.2023 звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

До вказаної заяви позивач додав копії всіх необхідних документів, зокрема: трудову книжку НОМЕР_1 заповнену 19.04.1983 та вкладиш до трудової книжки НОМЕР_2 (без дати заповнення); довідку від 16.03.2023 № 71422.02/34, видану Харківською митницею державної митної служби України про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років); довідку від 16.03.2023 № 71422.02/32, видану Харківською митницею державної митної служби України про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією); довідку від 16.03.2023 № 71422.02/33, видану Харківською митницею державної митної служби України про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Рішенням головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області від 11.04.2023 № 02 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії та переході на пенсію як держслужбовцю згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ у зв`язку з відсутністю правових підстав, а саме, оскільки у позивача відсутній стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, який необхідний для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

Не погоджуючись з вказаним рішенням про відмову у проведенні перерахунку пенсії та переході на пенсію як держслужбовцю згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, позивач звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з відповідною заявою.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 у справі № 520/11634/23, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2023, зокрема, зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 за його заявою від 03.04.2023 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, пунктів 10, 12 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

На виконання вказаного рішення суду у справі № 520/11634/23 ГУ ПФ України в Тернопільській області відмовило у призначені пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з недоцільністю, оскільки призведе до зменшення розміру пенсії. Розмір пенсії становитиму 2093,00 грн. Водночас до стажу державної служби зараховано періоди роботи в органах державної податкової служби та становить 22 роки 11 місяців 03 дні.

Позивач 06.02.2025 звернувся (за місцем реєстрації) до ГУ ПФ в Харківській області із заявою про перерахунок пенсії та переходу з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» із необхідними додатками.

Після реєстрації заяви в ГУ ПФ України в Харківській області така за принципом екстериторіальності розглянута ГУ ПФ України у Закарпатській області.

За результатами розгляду вказаної заяви, ГУ ПФ України у Закарпатській області ухвалено рішення від 12.02.2025 № 02, яким відмовлено позивачу у перерахунку пенсії та переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з урахуванням довідок, виданих Харківською митницею Державної митної служби України від 05.02.2025 № 7.14.22.53/58 та № 7.14.22.53/60, у зв`язку з відсутністю стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, який необхідний для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» станом на 01.05.2016.

Позивач зазначає, що незважаючи на рішення суду від 27.06.2023 у справі № 520/11634/23, де суд зробив висновок про зарахування всіх періодів роботи (служби) позивача до стажу державної служби починаючи із 12.05.1995 до 14.03.2023 та рішення ГУ ПФ України в Тернопільській області, яке зарахувало до стажу державної служби періоди роботи в органах державної податкової служби та встановило, що стаж, який дає право на призначення пенсії держслужбовця становить 22 роки 11 місяців 03 дні позивачу відмовлено у призначенні пенсії з підстави відсутності стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Позивач вважає таке рішення протиправним та таким що підлягає скасуванню, а тому з метою захисту порушених прав звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач розглядаючи заяву позивача про перехід на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» протиправно не зарахував до стажу державної служби роботу позивача в митних органах та прийняв рішення про відмову у переведенні на пенсію за віком згідно з Закону України «Про державну службу», а тому рішення головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 12.02.2025 № 02 є протиправним, у зв`язку із чим таке підлягає скасуванню.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" № 889-VIII.

Відповідно до п. 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про державну службу" № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Так, пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про державну службу" № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтями 25 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII, але у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про державну службу № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Тобто за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України № 3723-XII, але у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18 та постановах Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 560/2398/19, від 01.12.2020 у справі № 466/6057/17.

Відповідно до рішення пенсійного органу від 12.02.2025 № 02 періоди роботи в митних органах не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, який необхідний для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015.

Отже, для вирішення питання щодо правомірності відмови пенсійного органу у переведенні позивача на пенсію державного службовця необхідно з`ясувати, чи відноситься робота в митних органах до стажу на відповідних посадах державної служби.

Відповідно до статті 1 Закону України № 3723-XII, який був чинним протягом тривалих періодів роботи позивача на відповідних посадах в митних органах, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апаратів щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Пунктом 2 статті 546 Митного кодексу України від 13.03.2012 за № 4495-VІ встановлено, що митниця є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, має окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк із зображенням Державного Герба України та із своїм найменуванням і діє відповідно до Конституції України, цього Кодексу, інших нормативно-правових актів та на підставі положення, яке затверджується наказом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику. Правовий статус посадових осіб органів доходів і зборів визначається Митним кодексом України.

Положеннями частини першої статті 569 Митного кодексу України визначено, що працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.

Частиною 3 статті передбачено, що правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

З системного аналізу викладеного вбачається, що митна служба України є складовою частиною системи органів виконавчої влади України і складається з митних органів, митних організацій. Митна служба України є органом виконавчої влади і здійснює функції в галузі митної справи відповідно до Конституції України, законодавства про зовнішньоекономічну діяльність, митного законодавства та інших нормативних актів.

Аналогічні норми, що визначали статус митних органів в Україні, їх функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, були визначені Митним кодексом України від 11.07.2002 за № 92-IV та спеціальним Законом України «Про митну справу в Україні» від 25.06.1991 за № 1262-XII.

Приписами статті 4 Закону України «Про митну справу в Україні» від 25.06.1991 за № 1262-XII (у редакції від 21.03.2000) визначено, що Кабінет Міністрів України організовує і забезпечує здійснення митної справи. Безпосереднє керівництво митною справою покладається на Державну митну службу України, яка є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом. Положення про Державну митну службу України затверджується Президентом України.

Відповідно до статті 7 зазначеного Закону, посадовим особам митних органів України присвоюються спеціальні звання, які встановлюються законами України.

Статтею 5 Закону визначено, що створення, реорганізація та ліквідація митниць, спеціалізованих митних управлінь та організацій, установ і навчальних закладів здійснюється Державною митною службою України за погодженням з Міністерством фінансів України.

Із системного аналізу вказаних норм убачається, що посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в митних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері митної політики), фінансуються за рахунок державного бюджету, а відповідно одержують заробітну плату - дійсно перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

У свою чергу, Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 за № 283, також було передбачено зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах суддів, слідчих, а також час служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, що входили або входять до структури Міністерства внутрішніх справ (далі по тексту - Порядок № 283).

Так, згідно з абзацами третім та п`ятим пункту 2 Порядку № 283 (чинного, до набрання законної сили Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 за № 889-VIII) було встановлено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Водночас період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні званим) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом митної служби на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи та час досягнення зазначеного віку.

Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Процедуру присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів та осіб, уповноважених їх присвоювати, визначено Порядком присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 за № 839 (далі за текстом - Порядок № 839).

Згідно з пунктом 9 Порядку № 839 посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.

Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.

За приписами пункту 4 Порядку № 839 до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.

Постановою Кабінету Міністрів України «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» від 20.04.2016 № 306 (далі за текстом - Постанова Кабінету Міністрів України № 306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Наведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, у даному випадку митного органу, віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Отже, спеціальні звання посадових осіб органів державної митної служби прирівнюються до рангів державного службовця, визначених Постановою Кабінету Міністрів України № 306.

Згідно з пунктами 343.1, 343.2 та 343.3 статті 343 Податкового кодексу України посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової та митної справи; державний радник податкової та митної справи I рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи I рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи I рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи.

Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України. У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується.

Пунктом 344.1 статті 344 Податкового кодексу України визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Водночас період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Отже, посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в митних органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг віку 60 років, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 19.04.1983 та вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_2 (а.с. 26-37), вбачається, що він проходив службу в органах митної служби:

- 12.05.1995 - прийнятий на посаду інспектора Магістральної митниці 1 (підстава: наказ № 86-к від 12.05.1995) (запис № 21);

- 08.06.1995 - прийняв присягу державного службовця (підстава: наказ № 222-2 від 05.06.1995) (запис № 22);

- 02.11.1995 - присвоєно персональне звання "Інспектор митної служби ІІІ рангу" (підстава: наказ ДМСУ № 541-к від 02.11.1995) (запис № 23);

- 15.04.1997 - звільнений з займаної посади в зв`язку з ліквідацією Магістральної митниці відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (підстава: наказ № 28-к від 15.04.1997) (запис № 24);

- 16.04.1997 - прийнятий на посаду інспектора митниці Державної митної служби України зі збереженням персонального звання "Інспектор митної служби ІІІ рангу" (підстава: наказ № 29-к від 15.04.1997) (запис № 25);

- 14.11.1997 - присвоєно персональне звання "Інспектор митної служби II рангу" (підстава: наказ ДМСУ № 514-к від 14.11.1997) (запис № 26);

- 01.03.2000 - присвоєно персональне звання "Інспектор митної служби І рангу" (підстава: наказ ДМСУ № 106-к від 01.03.2000) (запис № 27);

- 16.09.2003 - переведений на посаду старшого інспектора митного поста "Гоптівка" (підстава: наказ № 273-к від 16.09.2003) (запис № 28);

- 01.04.2004 - переведений па посаду провідного інспектора сектору експлуатації технічних засобів митного контролю митного поста "Гоптівка" (підстава: наказ № 63-к від 31.03.2004) (запис № 29);

- 01.04.2004 - присвоєно спеціальне звання "Інспектор митної служби 3 рангу" (підстава: наказ ДМСУ № 287-к від 30.03.2004) (запис № 30);

- 29.06.2004 - присвоєно спеціальне звання "Інспектор митної служби 2 рангу" (підстава: наказ ДМСУ № 610-к від 29.06.2004) (запис № 31);

- 16.06.2005 - переведений на посаду провідного інспектора пасажирського відділу митного поста "Гоптівка" (підстава: наказ № 175-к від 15.06.2005) (запис № 32);

- 25.06.2005 - присвоєно спеціальне звання "Інспектор митної служби 1 рангу" (підстава: наказ ДМСУ № 1112-к від 01.07.2005) (запис № 33);

- 01.03.2006 - переведений на посаду провідного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста "Гоптівка" (підстава: наказ № 79-к від 27.02.2006) (запис № 34);

- 01.06.2007 - переведений на посаду провідного інспектора сектору експлуатації технічних засобів митного контролю митного поста "Гоптівка" як такого, що успішно пройшов стажування (підстава: наказ " 151к від 21.05.2007) (запис № 35);

- 29.04.2008 - звільнений з займаної посади в порядку переведення до Харківської митниці по п. 5 ст. 36 КЗпП України (підстава: наказ № 143-к від 24.04.2008) (запис № 36);

- 01.05.2008 - прийнятий на роботу на посаду провідного інспектора сектору експлуатації технічних засобів митного контролю митного поста "Гоптівка" Харківської митниці у порядку переведення з Магістральної митниці (підстава: наказ ХМ № 878-к від 29.04.2008) (запис № 37);

- 31.05.2010 - звільнений з займаної посади у порядку переведення до Харківської обласної митниці у відповідності до п. 5 ст. 36 КЗпП України (підстава: наказ ХМ № 322-к від 29.05.2010) (запис № 38);

- 01.06.2010 - прийнято на роботу на посаду провідного інспектора сектору експлуатації технічних засобів митного контролю відділу митного оформлення "Гоптівка" митного поста "Автомобільний" Харківської обласної митниці у порядку переведення з Харківської митниці (підстава: наказ ХОМ № 69-к від 30.05.2010) (запис № 39);

- 20.01.2012 - переведено на посаду старшого інспектора сектору № 4 митного поста "Гоптівка" (підстава: наказ ХОМ № 31-к від 18.01.2012) (запис № 40);

- 23.04.2012 - переведено на посаду старшого інспектора митного поста "Гоптівка" (підстава: наказ ХОМ № 387-к від 19.04.2012) (запис № 41);

- 01.06.2013 - Харківську обласну митницю реорганізовано шляхом приєднання до Харківської митниці Міндоходів (підства: Постанова КМУ № 229 від 20.03.2013) (запис № 42);

- 01.06.2013 - прийнято на роботу на посаду головного інспектора митного поста "Гоптівка" Харківської митниці Міндоходів у порядку переведення з Харківської обласної митниці відповідно до ст. 32 ч. 3 ст. 36 КЗпП України, як такого який був зарахований до кадрового резерву на цю посаду (підстава: наказ № 9-о від 01.06.2013) (запис № 43);

- 01.06.2013 - присвоєно 11 ранг державного службовця (запис № 44);

- 02.12.2013 - переведено на посаду головного державного інспектора митного поста "Гоптівка" (підстава: наказ ХММ № 320-о від 20.11.2013) (запис № 45);

- 24.12.2013 - присвоєно спеціальне звання "Інспектор податкової та митної справи І рангу" (підстава: наказ ХММ № 376-о від 24.12.2013) (запис № 46);

- 24.12.2014 - присвоєно достроково спеціальне звання - радник податкової та митної справи III рангу (підстава: наказ ХММ № 509-о від 24.12.2014) (запис № 47);

- 25.12.2014 - Харківську митницю Міндоходів реорганізовано шляхом приєднання до Харківської митниці ДФС (підстава: ПКМУ від 06.08.2014 № 311, наказ МДЗУ від 08.12.2014 № 54) (запис № 48);

- 25.12.2014 - прийнято на роботу до Харківської митниці ДФС в порядку переведення з Харківської митниці Міндоходів на посаду головного державного інспектора митного поста "Готівка" (підстава: наказ ХМ ДФС № 06-о від 24.12.2014) (запис № 49);

- 25.02.2016 - переведено на посаду головного державного інспектора митного поста "Щербаківка" (підстава: наказ ХМ ДФС № 77-о від 23.02.2016) (запис № 50);

- 08.06.2019 - переведено на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення "Готівка" митного посту "Магістральний" (підстава: наказ ХМ ДФС № 149-о від 07.06.2019) (запис № 51);

- 07.12.2019 - звільнено з займаної посади в порядку переведення до Слобожанської митниці Держмитслужби, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про державну службу», п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (підстава: наказ ХМ ДФС № 351-о від 04.12.2019) (запис № 52);

- 08.12.2019 - призначено на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення "Готівка" митного поста "Магістральний" Слобожанської митниці Держмитслужби в порядку переведення з Харківської митниці ДФС (підстава: наказ СМУ № 8-о від 05.12.2019) (запис № 53);

- 08.12.2019 - присвоєно 6 ранг державного службовця (підстава: наказ СМД № 8-о від 05.12.2019) (запис № 54);

- 01.08.2020 - присвоєно спеціальне звання: Радник митної служби 3 рангу (підстава: наказ СМД № 240-о від 31.07.2020) (запис № 55);

- 04.08.2020 - переведено на посаду головного державного інспектора митного поста "Готівка" (підстава: наказ СМД № 241-о від 31.07.2020) (запис № 56);

- 02.11.2020 - переведено на посаду головного державного інспектора митного поста "Щербаківка" (підстава: наказ СМД № 413-о від 26.10.2020) (запис № 57);

- 12.07.2021 - звільнено за займаної посади в порядку переведення до Харківської митниці, відповідно до ст.ст. 41, 89 ЗУ «Про державну службу», ст. 36 КЗпП України (підстава: наказ № 293-о від 29.06.2021) (запис № 58);

- 13.07.2021 - призначено на посаду головного державного інспектора митного поста "Гоптівка" Харківської митниці у порядку переведення зі Слобожанської митниці Держмитслужби (підстава: наказ № 8-о від 30.06.2021) (запис № 59);

- 14.03.2023 - присвоєно наступне спеціальне звання - радник митної служби II рангу (підстава: наказ № 136-о від 07.03.2023) (запис № 60);

- 14.03.2023 - припинено державну службу та звільнено з займаної посади у зв`язку з досягненням 66-річного віку, відповідно до п.4 ч.12 ст. 91, п.7 ч.1 та ч.3 ст. 83 ЗУ «Про державну службу», ст. 38 КЗпП України (підстава: наказ № 138-о від 07.03.2023) (запис № 61).

Зважаючи на те, що як Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 за № 889-VIII, так і нормами Законів України «Про державну службу» № 3723-XII та № 509-ХІІ та Порядку № 283, було передбачено зарахування до стажу державної служби роботу (службу) на посадах керівних працівників і спеціалістів в митних органах, враховуючи те, що позивач з 12.05.1995 працював в митних органах, прийняв присягу державного службовця, обіймав відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері митної політики), те, що йому присвоювались відповідні ранги державних службовців та спеціальні звання у визначеному Законом України від 25.06.1991 за № 1262-XII порядку, а також те, що він одержував заробітну плату за виконувану роботу за рахунок державного бюджету, і з отримуваної заробітної плати проводились відрахування відповідних (страхових, соціальних) внесків до спеціальних фондів державного бюджету, то всі періоди роботи (служби) позивача на зазначених посадах підлягають зарахуванню до стажу державної служби.

Крім того, колегія суддів зауважує, що у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2024 у справі № 520/11634/23, суд дійшов висновку, що згідно з Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 року до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в апараті органів митного контролю, а згідно з Митним кодексом України працівники митних органів є державними службовцями, а отже законодавством, яке діяло в період роботи (служби) позивача, визначено, що період проходження служби в митних органах зараховується до стажу державної служби. В митних органах позивач працював у період з 12.05.1995 до 14.03.2023, а отже станом на 01.05.2016 року позивач працював на посаді державного службовця, стаж державної служби позивача складав більше 20 років, а тому позивач має право на пенсію згідно з Закону України Про державну службу.

Згідно з ч.4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України", № 40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), № 21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі «Джорджевич проти Хорватії» (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» (Van Oosterwijck v Belgium), № 7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях українських судів. Зокрема, у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі № 2а-204/12).

Враховуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої іенстанції, що відповідач розглядаючи заяву позивача про перехід на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» протиправно не зарахував до стажу державної служби роботу позивача в митних органах та прийняв рішення про відмову у переведенні на пенсію за віком згідно з Закону України «Про державну службу», а тому рішення головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 12.02.2025 № 02 є протиправним, у зв`язку із чим таке підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду у даній справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2025 по справі № 520/14160/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді А.О. Бегунц В.Б. Русанова