Справа № 240/798/25
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Житомир справа № 240/798/25

категорія 109020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Керівника Коростенської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, Державної екологічної інспекції Поліського округу до Іршанської селищної ради Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся Керівник Коростенської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Іршанської селищної ради щодо неприйняття рішень про віднесення земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами :05:002:0883, :05:002:0885, :05:002:0741, :05:002:0737, :05:002:0731, :05:002:0732 загальною площею 80,2077 га до самозалісених земель;

- зобов`язати Іршанську селищну раду розглянути на сесії ради подання Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів від 17.11.2023 за № 04-17/1059, від 22.03.2024 за № 04-17/328 та прийняти за результатами розгляду рішення про віднесення земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами :05:002:0883, :05:002:0885, :05:002:0741, :05:002:0737, :05:002:0731, :05:002:0732 загальною площею 80,2077 га до самозалісених у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в порушення вимог Земельного кодексу України відповідач без розгляду питання на сесії ради відмовив у задоволенні подань Центрального МУЛМГ, не вчиняє дії щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність земельних ділянок, зазначених у додатку до названих подань, до угідь самозалісеної ділянки. Така бездіяльність органу місцевого самоврядування, на думку прокурора, завдає шкоди інтересам держави, оскільки може призвести до передачі вказаних земель приватним особам та суб`єктам господарювання для ведення сільськогосподарського виробництва, що в свою чергу матиме наслідком знищення та вирубку зелених насаджень, що на них знаходяться.

Ухвалою суду позов прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з наданням відповідачу строку для подання відзиву на позов.

У встановлений строк відповідач відзиву на адміністративний позов не подав, а тому в силу ч.6 ст.162 КАС України справа розглядається за наявними матеріалами.

Державне агентство лісових ресурсів України подало заяву, де підтримує заявлені прокурором позовні вимоги.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який наразі триває. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Відповідно до наказів Житомирського окружного адміністративного суду головуючий суддя Шуляк Л.А. перебувала у щорічній відпустці в періоди з 09.01.2025 по 10.01.2025, з 03.02.2025 по 07.02.2025, з 20.03.2025 по 21.03.2025, з 02.06.2025 по 18.06.2025, з 15.08.2025 по 05.09.2025 включно та на навчанні в період з 10.02.2025 по 14.02.2025 включно.

Дану справу розглянуто у порядку ст.263 КАС України із складанням судового рішення відповідно до ч.4 ст.243 та ч.5 ст.250 КАС України.

Суд, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Центральним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів на адресу Іршанської селищної ради скеровано листи (клопотання/подання) від 17.11.2023 за № 04-17/1059, від 22.03.2024 за № 04-17/328 про прийняття рішень щодо віднесення земельних ділянок орієнтовною площею 2890,4 га, які знаходяться на території даного органу місцевого самоврядування, до самозаліснених.

В додаток до вказаних листів на адресу Іршанської селищної ради Управлінням скеровано картографічні матеріали місць розташування самозалісених земельних ділянок, серед яких зазначалося про необхідність віднесення до самозаліснених, окрім інших, земельних ділянок з кадастровими номерами :05:002:0883, :05:002:0885, :05 :002:0741, :05 :002:0737, :05:002:0731, :05:002:0732 загальною площею 80,2077 га.

Іршанською селищною радою, без винесення даного питання на сесію ради в задоволенні подань Центрального міжрегіонального управлінням лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів від 17.11.2023 за № 04-17/1059, 22.03.2024 за № 04-17 /328 листами від 01.12.2023 за № 1453/05-22, 11.04.2024 за № 614/05-22 відмовлено.

Прокурор, не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Щодо представництва інтересів держави прокурором, суд враховує, що питання такого представництва врегульовано статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до частини 3 названої статті Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

За змістом ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Отже, прокурор у визначених законом випадках наділений повноваженнями здійснювати представництво інтересів держави або конкретної особи шляхом звернення до суду з позовом, якщо таке представництво належним чином обґрунтоване.

Прокурор в обґрунтування підстав для подання вказаного позову вказує, що бездіяльність органу місцевого самоврядування, на переконання заступника прокурора, завдає шкоди інтересам держави, що закріплені у Законі України "Про Основні засади (стратегію) державної екологічної політики України на період до 2030 року", Указі Президента України "Про деякі заходи щодо збереження та відновлення лісів" та низці інших нормативно-правових актів, може призвести до передачі вказаних земель приватним особам та суб`єктам господарювання для ведення сільськогосподарського виробництва, що в свою чергу матиме наслідком знищення та вирубку зелених насаджень, що на них знаходяться. Отже, у цьому випадку, охоронюваний законом інтерес полягає в збереженні лісових масивів за рахунок належного документального оформлення прав на них.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.2022 № 1003 «Деякі питання реформування управління лісової галузі» територіальним органом Державного агентства лісових ресурсів на території Житомирської та Київської областей є Центральне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства.

Відповідно до Положення про міжрегіональні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, затвердженого наказом Міндовкілля від 29.09.2022 № 404, Центральне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства підпорядковується Держлісагентству та є його територіальним органом, який забезпечує, зокрема, ведення моніторингу лісів, бере участь у виконанні загальнодержавних програм відтворення лісів тощо.

Центральне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства зобов`язане вживати заходи щодо подання клопотань до органів виконавчої влади чи місцевого самоврядування стосовно прийняття рішень про віднесення земельних ділянок до самозалісених.

Водночас згідно із Положенням про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014№ 521, Держлісагентство є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства і відповідно до покладених на нього завдань у межах повноважень, передбачених законом, організовує та контролює виконання в його територіальних органах Конституції та законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, наказів Міндовкілля; має право одержувати безоплатно від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань.

Відповідно до приписів пункту "а" частини 1 статті 202 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" від 25 червня 1991 року №1264-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами нерезидентами вимог законодавства: про використання та охорону земель; про охорону, захист, використання та відтворення лісів; про охорону, утримання і використання зелених насаджень; про використання, охорону і відтворення рослинного світу.

Підпунктом "й" названої правової норми до компетенції зазначеного органу виконавчої влади також належить вжиття в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України через Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, відповідно до Положення про державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Уряду від 19 квітня 2017 року №275, є Державна екологічна інспекція України (далі Держекоінспекція).

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 названого Положення, Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань звертається до суду із позовом щодо визнання протиправними дій чи бездіяльності фізичних і юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб, про визнання недійсними індивідуальних актів або їх окремих частин, правочинів, що порушують вимоги законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Пунктом 7 зазначеного Положення передбачено, що Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Наказом Держекоінспекції від 20 лютого 2023 року №32 затверджено Положення про Державну екологічну інспекцію Поліського округу, юрисдикція якої поширюється, у тому числі, на Житомирську область.

Враховуючи положення ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», листами від 16.10.2024 Коростенська окружна прокуратура повідомила Держлісагентство та Центральне міжрегіональне управління лісовоrо та мисливського господарства про протиправну бездіяльність Іршанської селищної ради.

В указаних листах окружна прокуратура просила повідомити, чи вживалися цими органами державної влади заходи для захисту порушених інтересів держави.

Згідно із інформацією, наданою Держлісаrенством та Центральним міжрегюнальним управлінням лісового та мисливського господарства, заходи для усунення вказаних порушень закону в судовому порядку ними не вживалися.

Також Коростенська окружна прокуратура 16.10.2024 направила на адресу ДЕІ Поліського округу повідомлення в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про виявлені порушення вимог природоохоронного законодавства, що вчинені Іршанською селищною радою.

На адресу Коростенської окружної прокуратури надійшла відповідь ДЕІ Поліського округу, у якій зазначено, що визнання бездіяльності Іршанської селищної ради щодо невіднесення земельних ділянок до самозалісених не відноситься до повноважень інспекції.

Таким чином, Держлісагентство, Центральне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства, Державна екологічна інспекція Поліського округу, уповноважені на захист інтересів держави у сфері охорони самосійних лісів, не здійснювали захист таких інтересів.

Отже, нездійснення суб`єктами владних повноважень захисту законних інтересів держави відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" є підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру та пред`явлення відповідного позову, враховуючи, що інтереси держави на цей час залишаються незахищеними.

Суд, дослідивши вказані прокурором підстави, вважає їх обґрунтованими та достатніми для здійснення представництва інтересів держави у даній справі.

Щодо бездіяльності Іршанської селищної ради, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 1 Лісового кодексу України визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно частини 12 цієї правової норми самозалісена ділянка земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

Згідно зі статтею 7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів" від 20 червня 2022 року №2321-ІХ внесені зміни до Земельного кодексу України, а саме главу 11 доповнено статтею 57-1 "Самозалісені землі", якою визначений порядок віднесення земельних ділянок до самозалісених.

Так, згідно із ч.2 ст.57-1 Земельного кодексу України, віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісеної ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності органом, який здійснює розпорядження нею.

Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. ст. 57-1 Земельного кодексу України, віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність всіх їі угідь до угідь самозалісеної ділянки. Земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру.

Віднесення земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється без розроблення документації із землеустрою.

Крім того, з метою реалізації вказаної норми ч. 4 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» доповнено абз. 4, яким передбаченого, що відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви органу місцевого самоврядування, який відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України приймає рішення про передачу земельних ділянок комунальної власності у власність, - щодо зміни угідь на угіддя самозалісеної.

Указами Президента України від 07.06.2021 №228/2021 «Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів», від 29.09.2022 № 675/2022 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 29 вересня 2022 року «Про охорону, захист, використання та відновлення лісів України в особливий період», передбачено проведення ідентифікації самозалісених та придатних для створення лісів земельних ділянок державної та комунальної форм власності, з метою їх подальшого використання для досягнення оптимальної лісистості України.

Прийняття Верховною Радою України Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів» від 20.06.2022 № 2321-ІХ, який набрав чинності 10.07.2022, створило передумови для ідентифікації та збереження самосійних лісів.

Відповідно до Положення "Про Державне агентство лісових ресурсів України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 521 від 08 жовтня 2014 року, Державне агентство лісових ресурсів України (Держлісагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства.

У свою чергу, відповідно до Положення "Про Центральне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства", затвердженого наказом Держлісагенства України від 09 листопада 2022 року №1005, управління є територіальним органом Держлісагенства. Завданням управління є реалізація повноважень Держлісагенства України на території Київської та Житомирської областей та міста Києва.

З наведеного вбачається, що Центральне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Керуючись наведеним нормами, з метою збереження самосійних лісів та подальшого ведення лісового господарства на цих територіях Центральне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України звернулось до Іршанської селищної ради із поданнями від 17.11.2023 за № 04-17/1059, від 22.03.2024 за № 04-17/328 про прийняття рішень щодо віднесення земельних ділянок орієнтовною площею 2890,4 га, які знаходяться на території даного органу місцевого самоврядування, до самозаліснених.

В додаток до вказаних листів на адресу Іршанської селищної ради Управлінням скеровано картографічні матеріали місць розташування самозалісених земельних ділянок, серед яких зазначалося про необхідність віднесення до самозаліснених, окрім інших, земельних ділянок з кадастровими номерами :05:002:0883, :05:002:0885, :05 :002:0741, :05 :002:0737, :05:002:0731, :05:002:0732 загальною площею 80,2077 га.

Іршанською селищною радою, без винесення даного питання на сесію ради в задоволенні подань Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів від 17.11.2023 за № 04-17/1059, 22.03.2024 за № 04-17 /328 листами від 01.12.2023 за № 1453/05-22, 11.04.2024 за № 614/05-22 Управлінню відмовлено.

При цьому зазначено, що відповідно до рішення 13 сесії ради 8 скликання від 10.03.2022 року №308 «Про проведення інвентаризації земель територїї Іршанської селищної ради» селищною радою у 2024 році за наявності фінансування планується проведення інвентаризації земель Іршанської територіальної громади. Тільки після проведення даних робіт буде можливість розглянути питання по суті та визначити земельні ділянки, які відносяться до самозаліснених та не перебувають у приватній власності, постійному користуванні тощо.

Надаючи оцінку таким діям відповідача, слід врахувати наступне.

Відповідно до Конституції України систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР).

Частина перша статті 10 цього Закону визначає, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Положеннями статей 46, 59 Закону № 280/97-ВР передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, розгляд та вирішення питання про віднесення або про відмову у віднесенні земельних ділянок до самозалісених ділянок за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства приймається органом місцевого самоврядування виключно на пленарному засіданні сільської, селищної, міської ради у формі рішення.

Враховуючи, що відповідач не виносив подання Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів від 17.11.2023 за № 04-17/1059, 22.03.2024 за № 04-17/328 на розгляд сесії ради (у пленарне засідання), то суд приходить до висновку про допущену протиправну бездіяльність Іршанської селищної ради, що полягає у нерозгляді на сесії селищної ради вказаних подань.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача розглянути ці подання та прийняти за результатами розгляду рішення про віднесення земельних ділянок до самозалісених у порядку, визначеному частинами 2, 3, 4 статті 57-1 ЗК України, то суд зауважує таке.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом вказаної правової норми, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Адміністративний суд лише здійснює контроль за легітимністю прийняття рішень.

Зважаючи на викладене вище, враховуючи, що у спірних відносинах відповідач не реалізував своїх повноважень, оскільки у спосіб, встановлений законом, не розглянув подання Центрального міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів від 17.11.2023 за № 04-17/1059, 22.03.2024 за № 04-17/328, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача прийняти за результатами розгляду рішення про віднесення земельної ділянки до самозалісених у порядку, визначеному частинами 2, 3, 4 статті 57-1 ЗК України, є такими, що виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

У даному випадку належним способом захисту порушених прав є зобов`язання Іршанської селищної ради розглянути подання Центрального міжрегіонального управлінням лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів від 17.11.2023 за № 04-17/1059, 22.03.2024 за № 04-17/328 та за результатами такого розгляду прийняти відповідний акт у формі рішення.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності своєї бездіяльності, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачем у справі є суб`єкт владних повноважень, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Іршанської селищної ради, що полягає у нерозгляді на сесії селищної ради подань Центрального міжрегіонального управлінням лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів від 17.11.2023 за № 04-17/1059, 22.03.2024 за № 04-17/328 щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених.

Зобов`язати Іршанську селищну раду розглянути на сесії сільської ради подання Центрального міжрегіонального управлінням лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів від 17.11.2023 за № 04-17/1059, 22.03.2024 за № 04-17/328 щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених та за результатами такого розгляду прийняти відповідне рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено: 23 вересня 2025 р.

23.09.25