Справа № 140/2925/25
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року ЛуцькСправа № 140/2925/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави до Волинської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Волинський краєзнавчий музей про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Луцької окружної прокуратури (далі - позивач, Луцька окружна прокуратура) в інтересах держави звернувся з позовом до Волинської обласної ради ( далі відповідач, Волинська обласна рада), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Волинський краєзнавчий музей (далі третя особа, Волинський краєзнавчий музей) про визнання протиправним та скасування рішення від 12.09.2024 № 27/33 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (зміна цільового призначення).

Позов обґрунтований тим, що відповідачем, у межах наданих повноважень, відповідно до частини 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру, виявлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0912, яка розташована в с. Олика, вул. Замкова, 28 перебуває у власності Волинської обласної ради та у постійному користуванні Волинського краєзнавчого музею.

На вказаній земельній ділянці, розташована пам`ятка архітектури національного значення Замок Радзивілла (мур) 1564 року, взята на облік відповідно до Постанови Міністрів УРСР від 24.08.1963 № 970, під охоронним номером 117.

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дана земельна ділянка за категорією віднесена до земель житлової та громадської забудови з цільовим призначенням для обслуговування будівництва та обслуговування закладів культурно просвітницького обслуговування (03.05).

Волинським краєзнавчим музеєм на виконання рішення обласної ради від 01.04.2022 №15/20 «Про припинення права постійного користування земельних ділянок, надання у постійне користування земельних ділянок та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» замовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (зміна цільового призначення) «для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код03.03)» на «для будівництва та обслуговування закладів культурно просвітницького обслуговування (код 03.05)» на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0912, яка розташована в с. Олика, вул. Замкова, 28.

Оспорюваним рішенням Волинська обласна рада затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (зміна цільового призначення) з «для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код03.03)» на «для будівництва та обслуговування закладів культурно просвітницького обслуговування (код 03.05)».

З посиланням на норми ЗК України, Закону України «Про охорону культурної спадщини» прокурор стверджує, що вказане рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в силу вказаних нормативних актів, а саме ст.34 зазначеного закону, зважаючи на наявність на земельній ділянці пам`ятки архітектури, дана земельна ділянка відноситься до земель історико-культурного призначення, а не земель «для будівництва та обслуговування закладів культурно просвітницького обслуговування (код 03.05)».

Прокурор зазначив, що звертається до суду із цим позовом з метою захисту інтересів держави та набуває статусу позивача з огляду на те, що у цьому випадку відсутній орган, який уповноважений здійснювати представництво інтересів держави у спірних правовідносинах.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 23.09.2025 ухвалою суду відмовлено в клопотанні відповідача про залишення позову без розгляду.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав та просив в його задоволені відмовити. Вказує на те, що при прийняті оскаржуваного рішення Волинською обласною радою повністю було дотримано процедуру прийняття оспорюваного рішення та не допущеного жодного порушення норм ЗК України, Закону України «Про землеустрій». При зміні цільового призначення земельної ділянки не було змінено статус пам`ятки архітектури місцевого значення. Також зазначають, про відсутність підстав у позивача для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах. Крім того, стверджують про те, що обраний прокурором спосіб захисту не призведе до відновлення попереднього цільового призначення земельної ділянки, та не змінить належності даної земельної ділянки до категорії земель житлової та громадської забудови.

Третя особа будь яких пояснень щодо заявленого позову не подала, хоча ухвала про відкриття провадження була ними отримана.

Позивач у відповіді на відзив, заяві підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та ще раз наголосив на протиправності прийнятого рішення.

У запереченні на відповідь на відзив, Волинська обласна рада наголосила на дотриманні ними процедури розгляду поданих документів та законності прийнятті протоколу та видання спеціального дозволу на користування надрами.

Інших заяв по суті справи від учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 23 Закону №1697-VII представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Пунктом 1 частини шостої статті 23 Закону №1697-VII передбачено, що під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).

За приписами частин третьої - п`ятої статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

На думку суду, звертаючись до суду в інтересах держави, у позовній заяві прокурор обґрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту в межах спірних правовідносин.

Судом встановлено, що Волинська обласна рада є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0912, яка розташована в с. Олика, вул. Замкова, 28 (а.с.12-19).

На вказаній земельній ділянці, розташована пам`ятка архітектури національного значення Замок Радзивіла (мур) 1564 року, взята на облік відповідно до Постанови Міністрів УРСР від 24.08.1963 № 970, під охоронним номером 117.

Споруда головного корпусу (замок Радзивіллів) належить на праві комунальної власності Волинській обласній раді та передана на баланс Волинського краєзнавчого музею (а.с.24).

На даний час охоронний номер 030128 внесено до реєстру нерухомих пам`яток України, відповідно до постанови КМ України від 03.09.2014 №1014 (а.с. 43-50, 52-64).

01.04.2022 Волинською обласною радою прийнято рішення №15/20 «Про припинення права постійного користування земельних ділянок, надання у постійне користування земельних ділянок та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки».

Пунктами 4, 6 даного рішення надано у постійне користування Волинському краєзнавчому музею земельну ділянку площею 5,2519 (кадастровий номер :01:001:0912, яка розташована по вул. Замкова, 28, смт. Олика, Луцький р-н (Ківерцівський р-н), Волинська обл.

Надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (зміна цільового призначення) «для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги» на «для будівництва та обслуговування закладів культурно просвітницького обслуговування» на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0912, яка розташована в смт. Олика, вул. Замкова, 28 (а.с. 90).

Волинським краєзнавчим музеєм, на виконання даного рішення було розроблено відповідний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності зі зміною цільового призначення з «для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код 03.03)» на «для будівництва та обслуговування закладів культурно просвітницького обслуговування код 03.05» (а.с.28 титульна сторінка).

12.09.2024 Волинською обласною радою прийнято рішення №27/33 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (зміна цільового призначення)», яким Волинському краєзнавчому музею було затверджено проект землеустрою земельної ділянки (зміна цільового призначення) площею 5,2519 (кадастровий номер :01:001:0912, яка розташована по вул.Замкова, 28, смт. Олика, Луцький р-н (Ківерцівський р-н), Волинська обл. та змінено цільове призначення з «для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код 03.03)» на «для будівництва та обслуговування закладів культурно просвітницького обслуговування код 03.05» (а.с.32).

Позивач не погодившись із згаданим рішенням, звернувся з вказаним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Предметом спору в даній справі є правомірність рішення відповідача №27/33 від 12.09.2024 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (зміна цільового призначення)».

У відповідності до положень статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Пунктом 21 частини 1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на різні категорії.

Частиною 1 ст. 20 ЗК України передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Отже, зміна цільового призначення земельних ділянок (тобто, переведення земельної ділянки з однієї категорії, визначеної ч. 1 ст. 19 ЗК України, в іншу) здійснюється за проектами землеустрою та з дотриманням відповідної процедури.

Відповідно до ст. 53 та ст. 54 ЗК України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.

Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Зміна цільового призначення земельних ділянок історико-культурного призначення, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за погодженням з Верховною Радою України.

Суд погоджується з доводами позивача, що спірна земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення, з огляду на таке.

Пам`ятка археології національного значення Замок Радзивілла (мур) 1564 р взята на облік відповідно до Постанови Ради Міністрів УРСР від 24.08.1963 №970 під охоронним номером 117. Постановою КМ України від 03.09.2024 №1014 «Про внесення об`єкті культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» занесена до державного реєстру нерухомих пам`яток України, як об`єкт культурної спадщини національного значення з охоронним номером 030128. Дана пам`ятка архітектури розташована в межах земельної ділянки площею 5,2519 (кадастровий номер :01:001:0912, яка розташована по вул. Замкова, 28, смт. Олика, Луцький р-н (Ківерцівський р-н), Волинська обл.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» землі, на яких розташовані пам`ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Відтак, умовою належності земельної ділянки до даної категорії земель є розташування на ній, об`єктів визначених статями 53, 54 ЗК України, ст. 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини".

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини»:

- об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; - пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;

- історичний ареал населеного місця - частина населеного місця, що зберегла об`єкти культурної спадщини і пов`язані з ними розпланування та форму забудови, які походять з попередніх періодів розвитку, типові для певних культур або періодів розвитку.

Зважаючи на імперативність правової норми, передбаченої у ч. 1 ст. 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини», земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення за фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури. Неприйняття обласною радою рішення про зміну цільового призначення цієї земельної ділянки та приведення його у відповідність до дійсного призначення не впливає на правовий режим цієї земельної ділянки як такої, що належить до земель історико-культурного призначення, оскільки за законом такий правовий режим пов`язаний з фактом знаходження на ній споруди (будівлі), яка є пам`яткою архітектури, а не рішенням органу місцевого самоврядування.

Таким чином, суд враховуючи вищенаведене приходить до висновку, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0912, на ній знаходиться пам`ятка архітектури, в силу закону належить до земель історико-культурного призначення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 справа №813/4701/16 та від 21.10.2019 справа № 813/2371/16.

Отже, умовою належності земельної ділянки до даної категорії земель є розташування на ній об`єктів, визначених статями 53, 54 Земельного кодексу України, статті 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Вирішуючи даний спір та надаючи оцінку доводам сторін у спірних правовідносинах суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та витягів з реєстрів земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0912, на ній знаходиться пам`ятка архітектури, станом на 01.04.2022 рік, коли Волинською обласною радою прийнято рішення №15/20 «Про припинення права постійного користування земельних ділянок, надання у постійне користування земельних ділянок та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», відносилась до земель житлової та громадської забудови, з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код 03.03)».

Дане рішення є чинним і у судовому порядку оскаржено не було.

Позов подано з метою захисту інтересів держави, яке в тому числі полягає на думку прокурора, в неправомірному затвердженні відповідачем у спірному рішенні цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0912 як земель громадської забудови з видом використання «для будівництва та обслуговування закладів культурно просвітницького обслуговування код 03.05», а не земель історико культурного призначення, як це вимагається ст.34 Закону України «Про охорону культурної спадщини», ст.ст.53, 54 ЗК України.

У даному випадку, наслідком прийняття даного рішення було внесено зміни в Державний земельний кадастр щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0912 з «для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код 03.03)» на «для будівництва та обслуговування закладів культурно просвітницького обслуговування код 03.05».

Тобто, спірне рішення ради від 12.09.2024 вичерпало свою дію шляхом зміни цільового призначення земельної ділянки та реєстрації відповідних змін у Державному реєстрі.

Відтак рішення відповідача, яке було прийнято в межах спору, є реалізованим та вичерпало свою дію.

Суд звертає увагу на те, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

У своїх постановах Верховний Суд сформулював висновок, відповідно до якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Отже, аналіз положень КАС України дає підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Усі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Згідно з частинами першою, третьою статті 23 Закону №1697-VII представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, (держави) яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Отже, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 4 статті 5 даного Кодексу визначено, що суб`єкти владних повноважень можуть звернутися до суду виключно у випадках визначених Конституцією та Законами України.

Судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу.

У контексті спірних правовідносин прокурор звертається із позовом коли є порушеними інтереси держави для їх усунення, відновлення.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною третьою статті 245 КАС України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У даному випадку обраний позивачем спосіб захисту порушеного права у спосіб, ним визначений, не призведе до відновлення порушених прав та інтересів держави, позаяк визнання протиправним та скасування спірного рішення не змінить статусу земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0912 як земель житлової та громадської забудови з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування закладів культурно просвітницького обслуговування код 03.05» на землі історико культурного призначення як передбачено ст. ст. 53,54 ЗК України, а лише поверне її попередній статус як земель житлової та громадської забудови з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування будівель закладів охорони здоров`я та соціальної допомоги (код 03.03)».

Разом з тим суд вказує на те, що прийняття спірного рішення Волинською обласною радою ніяким чином не вплинуло на статус пам`ятки архітектури, його збереження та режиму використання земельної ділянки (пам`ятка архітектури), позаяк відповідні охоронні договори є чинними.

Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

На думку суду, вираховуючи вищезазначене, скасування оспорюваного рішення відповідача не відповідає меті поданого позову, не є ефективним захистом порушених прав держави у спірних правовідносинах за захистом яких прокурор звернувся в межах спірних правовідносин, та не забезпечить відновлення порушених інтересів держави.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд приходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави до Волинської обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Волинський краєзнавчий музей про визнання протиправним та скасування рішення відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк