Справа № 552/5260/25
Суддя: Кузіна Ж. В.
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/5260/25
Провадження № 2-а/552/95/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.09.2025 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретар судового засідання - Безугла А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності посилаючись на те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 Кодексу України та накладено штраф у сумі 17 000 грн. на підставі постанови від 11.06.2025 № 3010. Позивач вважає постанову по справі про адміністративне правопорушення протиправною та просить скасувати з тих підстав, що не отримував повістку як особисто так і через засоби поштового зв`язку з метою проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до військової служби; обов`язок явки за повісткою для військовозобов`язаних та резервістів, а аж ніяк не для осіб, які раніше були виключені з військового обліку та не мають статусу військовозобов`язаного; оскаржувана постанова не містить посилання на будь-які докази. Крім того, вважає, що його неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності. 29.07.2003 року вироком Октябрського районного суду м. Полтави позивача визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, також 23.11.2011 року вироком Октябрського районного суду м. Полтави позивача визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки, тому 13.01.2021 року позивача виключено з війського обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі п.6 ч. 1 ст. 18 та п.6 ч.6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу. Просив постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03 липня 2025 відкрито провадження за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Від представників відповідачів відзив на позовну заяву, будь-які клопотання не надходили.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою № 3010 від 11.06.2025 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП з накладенням штрафу у розмірі 17 000 грн.

Відповідно до вказаної постанови, яка є предметом оскарження, військовозобов`язаного ОСОБА_1 02.06.2025 року о 13 год. 00 хв. було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 , в ході перевірки документів громадянина ОСОБА_1 виявлено, що останній в порушення вимог Наказу міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 року «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України», а саме відповідно до п..3.2 глави 3 розділу ІІ Наказу пройдено повторний медичний огляд військовозобов`язаних ВЛК районних, міських ТЦК на протязі 5 останніх років. Відповідно до ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадини України, які приписані до призових дільниць або перебувають на у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Вирішуючи питання про наявність в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, суд виходить з наступного.

Станом на 11.06.2025 року гр. ОСОБА_1 військово-лікарську комісію не пройшов та відмовився її проходити.

ОСОБА_1 під час дії в Україні особливого періоду порушив вимоги абзацу 5 ст. 1 Закону україни «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період переод функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій., за що передбачена адміністративна відповідальність визначена ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 9 КАС України, судом здійснено повну перевірку оскаржуваної постанови на відповідність вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Спірні правовідносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за частиною третьою статті 210 КУпАП настає коли призовник, військовозобов`язаний чи резервіст порушує правила військового обліку, наприклад, не став на облік у встановлені строки. Таке порушення тягне за собою накладення штрафу. Розмір штрафу залежить від наявності повторного порушення та діючої редакції статті.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про оборону України», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

На території України особливий період розпочався 17.03.2014 року відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію».

Аналізуючи поняття «особливий період», визначене в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Законі України «Про оборону України» особливий період охоплює період мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до абз. 3 ст. 4 «Про оборону України» з моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

На разі в Україні, згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, введено правовий режим воєнного стану, який є результатом фактичного початку воєнних дій, та який продовжено.

Стаття 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначає, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Згідно з пунктом 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 2 до Порядку №1487) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно Акту щодо відмови від проходження позаштатної військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження позаштатної військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв`язку з небажанням проходити військову службу.

На підставі протоколу № 3010 про адміністративне правопорушення встановлено, що 02.06.2025 року о 13 год. ОСОБА_1 доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_4 в ході перевірки документів громадянина ОСОБА_1 виявлено, що останнім в порушення вимог Наказу Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України», а саме відповідно до п.3.2 глави 3 розділу ІІ наказу не пройдено повторний медичний огляд військовозобов`язаних ВЛК районних, міських ТЦК на протязі 5 останніх років.

Зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.280 КУпАП, відображає диспозицію, викладену ч.3 ст.210 КУпАП (відмова від проходження ВЛК) з посиланням на відповідні норми закону. При цьому, встановлено вину ОСОБА_1 та долучено докази підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, а саме письмову відмову від проходження ВЛК у ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Суд зазначає, що позивача було належним чином повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення, оскільки протокол про адміністративне правопорушення №3010 від 02.06.2025 року був складений у присутності позивача. Із даного протоколу вбачається, що розгляд справи відбудеться 11 червня 2025 року о 10 годині 00 хвилин в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , що засвідчено підписом останнього. Копію протоколу було вручено позивачу.

Крім того, позивачу роз`яснено ст.63 Конституції України, права передбачені ст.268 КУпАП, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Позивач не заперечує того, що відмовився від проходження ВЛК у ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Проте, останній не надав доказів поважності причин неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_6 для проходження ВЛК, що призначено на 10 год. 00 хв. 11.06.2025 року.

Притягнення позивача до кримінальної відповідальності без реального позбавлення або обмеження волі станом на 11 червня 2025 року не перешкоджало йому прибути до ІНФОРМАЦІЯ_6 , отже не є поважною причиною неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_6 для проходження ВЛК.

Крім того, позивачем не надано доказів виконання вимог п. 24 Порядку № 560 щодо повідомлення відповідача у найкоротший строк, тобто не пізніше ніж протягом трьох днів від визначеної у протоколі дати і часу, про причини неприбуття за викликом, та прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_6 у строк, що не перевищує 7 днів від дня, зазначеного у протоколі.

Відповідно до абзацу 11 п.9 постанови КМУ «Про затвердження положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

З огляду на вказане посилання позивача на те, що він не повинен був проходити ВЛК у ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки останній виключений з військового обліку як такий що засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину не заслуговують на увагу.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем при винесені оскаржуваної постанови дотримано вимоги КУпАП.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщеним про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_6 на 11.06.2025 року о 10:00 годині для проходження ВЛК, на визначений час і дату не з`явився, причини не прибуття не повідомив, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що стало підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Позивач, як на підставу скасування оскаржуваної постанови посилається на те, що він виключений з військового обліку як особа, що вчинила злочини за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді одного року позбавлення волі.

Відповідно до відомостей з тимчасового посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , останнього відповідно до п 6. частини 1 ст. 18 та п.6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виключено з військового обліку.

Відповідно до вищевказаної норми, виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які: були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

На момент складання протоколу та винесення постанови стосовно ОСОБА_1 вищевказана норма не чинна.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 37 Закону № 2232-XII громадяни України які які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із вступом його в силу і з моментом втрати ним юридичної сили. Так, у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII було змінено підстави для взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які у разі потреби можуть бути залучені для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави. Від часу опублікування (набрання чинності) змін до цього Закону він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на усіх осіб, що не досягли граничного віку перебування в запасі або визнані непридатними до військової служби.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних правових норм наведена Верховним Судом у постановах від 19.09.2018р. у справі №814/4386/15 та від 17.02.2020 року у справі №820/3113/17.

Таким чином, станом на дату притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 3 ст. 210 КУпАП, норма закону, за якою його було виключено з військового обліку уже не діяла.

Таким чином, вбачається, ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та має перебувати на військовому обліку .

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі №500/26/22.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 16 березня 2023 року по справі №400/4409/21 зазначив, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що постанова № 3010 від 11 червня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, щодо ОСОБА_1 є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята за наслідком повного, всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи на підставі належних та допустимих доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП; прийнята уповноваженою на те особою в межах компетенції та відповідно до закону, з дотриманням встановленої законом процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, у зв`язку чим відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про залишення оскаржуваної постанови без змін, а позовні вимоги без задоволення.

Вирішуючи клопотання позивача про поновлення строку на оскарження постанови № 3010 від 11 червня 2025 року, суд бере до уваги, що в тексті такої постанови відсутній підпис позивача про одержання її копії.

Вказані обставини суд розцінює як такі, що свідчать про поважні причини пропуску позивачем встановленого законом строку на оскарження постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оскільки судом встановлено, що позивач строк на оскарження постанови № 3010 від 11 червня 2025 року пропустив з поважних причин, наявні підстави для поновлення пропущеного позивачем процесуального строку.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати відшкодуванню йому не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 72-77, 79, 90, 139, 241-246, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Поновити ОСОБА_2 строк на оскарження постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 червня 2025 року № 3010.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовлено.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_2 , проживаючий: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Головуючий Ж.В.Кузіна