Справа № 640/22432/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасувати рішення, зобов`язати вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, апелянт), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 01.04.2020 №1-2615;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 01.04.2020 №1-3313-2615;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 01.04.2020 №1-3313-2615;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 01.04.2020 №1-2615;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 01.04.2020 №1-3313-2615;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 01.04.2020 №1-3313-2615.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, оскільки такі містять невірно обраховану до сплати суму земельного податку; при обрахунку податкових зобов`язань Головне управління ДПС у м. Києві помилково застосувало ставку земельного податку 1% замість 0,03%, у відповідності до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і з борів у м. Києві» в редакції рішення Київської міської ради від 18.10.2018 №1910/5974, та з урахуванням цільового призначення земельної ділянки, що належать на праві власності позивачу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасувати рішення, зобов`язати вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 01.04.2020 №1-3313-2615.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 01.04.2020 №1-3313-2615.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 01.04.2020 №1-2615.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 01.04.2020 №1-2615.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 у справі № 640/22432/20 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.04.2020: №1-3313-2615. №1-3313-2615, №1-2615, №1-2615 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в основу рішення суду першої інстанції покладено хибний висновок про те, що звернення за звіркою є правом платника, а виявлення розбіжностей є обов`язком контролюючого органу, який не пов`язаний з фактом реалізації права платника на звірку. Судом при вирішенні спору невірно застосовано статтю 286 Податкового кодексу України, в якій зазначено, що суттю звірки є порівнянням даних платника та даних контролюючого органу, в результаті якого може бути встановлено відсутність або наявність розбіжностей, наслідком чого є перерахунок суми податку.

Суд першої інстанції зазначаючи, що відповідач не здійснив перерахунок податку за період з 30.06.2020 по 31.12.2020 самостійно, без відповідного звернення позивача, не вказав жодної норми, яка передбачала б спосіб, у який відповідач повинен був здійснити такий перерахунок самостійно всупереч процедурі, встановленій статтею 286 Податкового кодексу України.

Відповідач, приймаючи всі оскаржувані податкові повідомлення-рішення, діяв на підставі чинного законодавства та даних Державного земельного кадастру, а тому вони є законними та скасуванню не підлягають.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2025 року та від 07 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до фактичних обставин справи, ОСОБА_1 на праві приватної власності належать:

- земельна ділянка з кадастровим номером :75:740:0085 площею м2:768, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням 02.01. «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд»;

- земельна ділянка з кадастровим номером :75:740:0086 площею м2:768, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням 02.01. «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд».

01.04.2020 Головним управлінням ДПС у м. Києві згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до п. 286.5 ст. 286 цього ж Кодексу, були сформовані податкові повідомлення-рішення:

№1-2615, яким позивачу визначено податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2020 рік у розмірі 23 260,89 грн;

№1-2615, яким позивачу визначено податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2020 рік у розмірі 30 287,61 грн;

№1-3313-2615, яким позивачу визначено податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2019 рік у розмірі 23 260,89 грн;

№1-3313-2615, яким позивачу визначено податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2019 рік у розмірі 30 287,61 грн;

№1-3313-2615, яким позивачу визначено податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік у розмірі 572,28 грн;

№1-3313-2615, яким позивачу визначено податкове зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік у розмірі 745,16 грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Переглядаючи оскаржуване рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.

Так, колегія суддів акцентує увагу, що рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині висновків суду щодо податкових повідомлень-рішень від 01.04.2020 №1-3313-2615, №1-3313-2615, №1-2615 та №1-2615.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначеннями, наведеними у підпунктах 14.1.147, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; орендна плата - орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.

Відповідно до статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є:

- нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;

- площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Приписами статті 274 Податкового кодексу України встановлено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності).

Відповідно до статті 284 Податкового кодексу України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Нові зміни щодо зазначеної інформації надаються до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни.

Якщо право на пільгу у платника виникає протягом року, то він звільняється від сплати податку починаючи з місяця, що настає за місяцем, у якому виникло це право. У разі втрати права на пільгу протягом року податок сплачується починаючи з місяця, що настає за місяцем, у якому втрачено це право.

Якщо платники податку, які користуються пільгами з цього податку, надають в оренду земельні ділянки, окремі будівлі, споруди або їх частини, податок за такі земельні ділянки та земельні ділянки під такими будівлями (їх частинами) сплачується на загальних підставах з урахуванням прибудинкової території.

Ця норма не поширюється на бюджетні установи у разі надання ними будівель, споруд (їх частин) в тимчасове користування (оренду) іншим бюджетним установам, дошкільним, загальноосвітнім навчальним закладам незалежно від форм власності і джерел фінансування.

Плата за землю за земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу.

Статтею 285 Податкового кодексу України визначено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Статтею 286 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов`язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

За нововідведені земельні ділянки або за новоукладеними договорами оренди землі платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

У разі зміни протягом року об`єкта та/або бази оподаткування платник плати за землю подає податкову декларацію протягом 20 календарних днів місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися такі зміни.

Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - фізичної особи до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Якщо такий перехід відбувається після 1 липня поточного року, то контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельної ділянки для проведення звірки даних щодо: розміру площі земельної ділянки, що перебуває у власності та/або користуванні платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, контролюючий орган за місцем знаходження земельної ділянки проводить протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Згідно з даними Державного земельного кадастру позивач є власником двох земельних ділянок:

1) площею 0,1000 га (кадастровий номер :75:740:0086, адреса: м. Київ, Житомирське шосе, 19 км, діл. 7-а) (а.с.58-62);

2) площею 0.0768 га (кадастровий номер :75:740:0085, адреса: м. Київ, Житомирське шосе, 19 км. діл. 7) (а.с.53-57).

Відповідно до витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.45-48), нормативна грошова оцінка (до 02.07.2020 року) земельної ділянки з кадастровим номером :75:740:0086 становить 3 028 761,54 грн, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :75:740:0085 становить 2 326 088,86 грн.

Згідно з даними Державного земельного кадастру станом на 01.04.2020 цільове призначення земельних ділянок з кадастровим номером: :75:740:0085 та :75:740:0086 було внесене як «для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва».

Надалі, позивачем були здійснені заходи щодо внесення змін до даних Державного земельного кадастру щодо виду цільового призначення земельних ділянок, згідно заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру від 31.05.2020 №ЗВ-020 та №ЗВ-20, земельні ділянки з кадастровими номерами :75:740:0085 та :75:740:0086 змінено з «для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва» на « 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що підтверджується витягами з Держаного земельного кадастру від 07.07.2020, відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Держкомзему від 23.07.2010 № 548, та змінено нормативну грошову оцінку земельних ділянок (з 02.07.2020 року).

Отже, станом на дату винесення спірних податкових повідомлень-рішень цільове призначення земельних ділянок з кадастровим номером: :75:740:0085 та :75:740:0086 було «для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва», тобто не відповідало приписам наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 «Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель», яким затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель.

Відповідно до п.п. 286.1 статті 286 Податкового кодексу України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Дані державного земельного кадастру - це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону (п.п. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 року № 242/5629 (далі - Рішення), із змінами та доповненнями, було встановлено ставки земельного податку.

Відповідно до примітки 2 до таблиці № 1 Додатку 3 до Рішення (у редакції рішення Київської міської ради від 18.10.2018 № 1910/5974, яке застосовується з 01.01.2019 та чинне на 2020 рік) якщо вид цільового призначення земельної ділянки згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Держкомзему від 23.07.2010 № 548, не внесено до Державного земельного кадастру, то застосовується ставка у відсотках від нормативної грошової оцінки відповідно до цієї таблиці, але не менше 1 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідно до таблиці № 1 Додатку 3 до Рішення (у редакції рішення Київської міської ради від 18.10.2018 № 1910/5974) за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місцезнаходження) для фізичних осіб за кодом класифікації 02.01 за видом цільового призначення земель «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» також встановлено ставку (відсотків нормативної грошової оцінки) у розмірі 1% від нормативної грошової оцінки.

Таким чином, у спірному випадку при розрахунку земельного податку за земельні ділянки з кадастровими номерами :75:740:0085 та :75:740:0086 за 2019-2020 роки застосуванню підлягала ставка податку в розмірі 1% від нормативної грошової оцінки.

На підставі означеного, колегія суддів не вбачає помилковості визначення суми земельного податку у податкових повідомленнях-рішеннях від 01.04.2020 №1-3313-2615, №1-3313-2615, №1-2615 та №1-2615.

За висновками суду першої інстанції, з дати внесення змін до Державного земельного кадастру (з 30.06.2020), та із врахуванням п. 286.1 статті 286 Податкового кодексу України, контролюючим органом для визначення сум земельного податку, що його мав сплатити позивач за період з 30.06.2020 по 31.12.2020, мала застосовуватись ставка податку 0,03% згідно таблиці №1 до Додатку 3 «Положення про плату за землю в місті Києві», затвердженого Рішенням №242/5629.

У контексті наведеного апеляційний суд враховує, що зміна цільового призначення належних позивачу земельних ділянок з кадастровими номерами :75:740:0085 та :75:740:0086 відбулась після винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень за 2019-2020 роки від 01.04.2020 року на підставі його заяви від 31.05.2020 року (а.с. 65-68), та після їх отримання засобами поштового зв`язку (18.05.2020 року) (а.с.77).

У постанові від 29 червня 2023 року (справа № 520/342/21), ухваленій у подібних до цієї справи правовідносинах, Верховний Суд виснував, що платник податків не позбавлений можливості надати до податкового органу уточнюючі документи щодо характеристик оподатковуваних будівель для правильного розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом застосування відповідних коефіцієнтів для обчислення такого податку.

Суд також зазначив, що у випадку нереалізації платником податків права на проведення звірки даних відсутні підстави для посилань в подальшому на відомості, що можуть мати вплив або на віднесення належного йому нерухомого майна до об`єкта оподаткування взагалі, або ж на розмір ставки податку. Подібний підхід Верховний Суд застосував у постанові від 09 серпня 2022 року (справа №819/1339/16).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, після отримання спірних податкових повідомлень-рішень ОСОБА_1 не звертався до податкового органу із заявою в порядку абзацу 1 пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, що відповідно спростовує висновки суду першої інстанції про наявність у відповідача обов`язку послідуючої самостійної зміни ставки земельного податку з 1 % до 0,03%.

Крім того, як вбачається з примітки 2 до таблиці № 1 Додатку 3 до Рішення та таблиці № 1 Додатку 3 до Рішення, до земельних ділянок з кадастровими номерами :75:740:0085 та :75:740:0086, що належать на праві приватної власності позивачу, у обох випадках підлягала застосуванню ставка у відсотках від нормативної грошової оцінки відповідно - не менше 1 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про необхідність розрахунку суми земельного податку із застосуванням ставки податку 0,03%, що його мав сплатити позивач за період з 30.06.2020 по 31.12.2020, не є спроможними.

Разом з тим, судом першої інстанції не мотивовано підстави застосування наведених висновків при скасуванні податкових повідомлень-рішень №1-3313-2615 та №1-3313-2615, згідно яких розраховано суму земельного податку за 2019 рік.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову в означеній частині.

Колегія суддів також зауважує, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, що залишені без задоволення, сторонами не оскаржується, відтак апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 243, 250, 286, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у м. Києві від 01.04.2020 №1-3313-2615, №1-3313-2615, №1-2615 та №1-2615.

Прийняти у цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у м. Києві від 01.04.2020 №1-3313-2615, №1-3313-2615, №1-2615 та №1-2615.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан