Справа № 461/7761/24
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 461/7761/24 пров. № А/857/9763/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Клим О.Ю.,

представника Львівської митниці Рибака Н.Я.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу на рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного державного виконавця Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ксендзової І.Я., Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Львівської митниці Державної митної служби України про скасування постанови та зобов`язання до вчинення дій,

суддя (судді) в суді першої інстанції Зубачик Н.Б.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного державного виконавця Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ксендзової І.Я., Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Львівської митниці Державної митної служби України, у якому просила: скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 75906388 від 27.08.2024, прийняту головним виконавцем Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ксендзовою Інною Янівною; зобов`язати Городоцько-Ярмолинецький відділ державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виключити з Єдиного реєстру боржників відомості щодо неї як боржника у виконавчому провадженні № 75906388.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2020 року у справі № 461/715/20 її притягнуто до відповідальності за порушення митних правил за ч.6 ст.481 МК України та накладено стягнення у виді конфіскації в дохід держави транспортного засобу FORD FOCUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 . Вказує, що постанова суду набрала законної сили 02.03.2020, надіслана до виконання до відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), де було відкрито виконавче провадження ВП № 61944544. Зауважує, що постановами державного виконавця виконавчий документ двічі було повернуто стягувачу: 14 грудня 2020 року та 25 листопада 2021 року. Однак, 27 серпня 2024 року державним виконавцем Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №75906388, виконавчим документом в якому є постанова Галицького районного суду м.Львова у справі 461/715/20 від 20.02.2020, однак датою набрання законної сили зазначено 20.06.2024, що не відповідає дійсності. Стверджує, що державним виконавцем порушено її права, оскільки безпідставно відкрито виконавче провадження майже через три роки після повернення виконавчого документу стягувачу.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07 листопада 2024 року адміністративний позов задоволено повністю. Скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження №75906388 від 27.08.2024, прийняту Головним виконавцем Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ксендзовою Інною Янівною. Зобов`язано Городоцько-Ярмолинецький відділ державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виключити з Єдиного реєстру боржників відомості щодо ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні №75906388.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на момент пред`явлення виконавчого документа до виконання Головного державного виконавця Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), а саме 26.08.2024, строк пред`явлення до виконання постанови Галицького районного суду м. Львова від 20.02.2020 у справі №461/715/20 минув. Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскаржуваною постановою від 27.08.2024 державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №75906388 щодо виконавчого документу, який набрав законної сили 02.03.2020, та повторно був пред`явлений стягувачем до виконання 26.08.2024, тобто з порушенням строку, встановленого на відповідне пред`явлення - 3 місяці.

У зв`язку з пропуском стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, подальше відкриття виконавчого провадження на підставі такого виконавчого документа могло мати місце виключно у разі поновлення судом строку його пред`явлення до виконання.

Однак, матеріали справи не містять відомостей про звернення стягувача до суду із заявою про поновлення пропущеного строку пред`явлення постанови №461/715/20 до виконання. Таким чином, відкривши провадження № 75906388 з примусового виконання постанови суду №461/715/20 державний виконавець порушив приписи п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із чим, така постанова підлягає скасуванню. Враховуючи, що наведена постанова призвела до незаконного включенням відомостей про позивача до Єдиного реєстру боржників, суд першої інстанції вважав за необхідне поновити її порушені права шляхом зобов`язання Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виключити з Єдиного реєстру боржників відомості щодо позивача як боржника у виконавчих провадженнях № 75906388.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Львівська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Звертає увагу на те, що 27.01.2022 (в межах тримісячного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання) листом Львівської митниці за № 7.4/20-04/8.19/2215 до Ярмолинецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), повторно, надіслано постанову про порушення митних правил від 20.02.2020 № 461/715/20, видану Галицьким районним судом м. Львова до виконання.

Позивачем подано письмові пояснення, в яких зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Вказує, що у матеріалах справи відсутні докази того, що Львівська митниця виконала вимоги, передбачені ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник Львівської митниці в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, в свої поясненнях покликався на доводи в ній викладені.

Позивач та відповідачі в судове засідання не з`явились, позивачем подано заяву про розгляд справи без її участі, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Львівської митниці, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, письмових пояснень позивача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою Галицького районного суду м. Львова від 20.02.2020 у справі № 461/715/20 ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді конфіскації в дохід держави транспортного засобу FORD FOCUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 . Постанова суду набрала законної сили 02.03.2020 (а.с.5).

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), на підставі постанови Галицького районного суду м. Львова від 20.02.2020 у справі № 461/715/20, 04.05.2020 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 61944544 про конфіскацію в дохід держави транспортного засобу FORD FOCUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 (а.с.6).

14.12.2020 державним виконавцем в порядку п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.7).

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), на підставі постанови Галицького районного суду м. Львова від 20.02.2020 у справі № 461/715/20, 28.01.2021 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 61944544 про конфіскацію в дохід держави транспортного засобу FORD FOCUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 (а.с.9).

25.11.2021 державним виконавцем в порядку п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.10).

27.08.2024 головним державний виконавець Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ксендзовою І.Я. відкрито виконавче провадження № 75906388 за виконавчим документом - постановою Галицького районного суду м. Львова від 20.02.2020 у справі № 461/715/20 (дата набрання законної сили 20.06.2024).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 2 статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно із частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У частинах першій, другій статті 15 Закону № 1404-VIII вказано, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1, 10, 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до вказаного Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених вказаним Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

У частинах четвертій, п`ятій статті 19 Закону № 1404-VIII встановлено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Боржник зобов`язаний:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;

5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;

6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 541 Митного кодексу України, постанова суду про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил у частині конфіскації майна виконується державним виконавцем в установленому законом порядку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в ч. 1 цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню з наступного дня після його прийняття.

Поряд з тим, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Частиною першою та другою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

В силу положень частини першої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець, зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

За приписами пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання.

Проаналізувавши вищенаведені норми, колегія суддів зауважує, що державний виконавець до відкриття провадження на підставі виконавчого документа повинен перевірити чи дотримано стягувачем строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання за приписами Закону України «Про виконавче провадження» є безумовною підставою для повернення виконавчого документа стягувачу.

Із матеріалів справи слідує, що постановою Галицького районного суду м. Львова від 20.02.2020 у справі № 461/715/20 ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.481 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді конфіскації в дохід держави транспортного засобу FORD FOCUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 .

Постанова Галицького районного суду м. Львова від 20 лютого 2020 року у справі №461/715/20 набрала законної сили 02.03.2020.

Вказаний виконавчий документ двічі був пред`явлений до виконання, проте за рішеннями державних виконавців, двічі повертався стягувачу в порядку п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується постановами від 14.12.2020 та 25.11.2021.

Судом апеляційної інстанції із матеріалів автоматизованої системи виконавчого провадження по виконавчому провадженні ВП № 61944544 встановлено, що виконавче провадження ВП № 75906388 відкрито на підставі надходження до Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листа Львівської митниці № 20-03/20-04/8.19/20217 від 22.07.2024.

Вказаний лист зареєстровано у Городоцько-Ярмолинецькому відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 26.08.2024 за № 7301.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Скаржник в апеляційній скарзі в якості єдиного доводу протиправності оскаржуваного судового рішення вказує на те, що 27.01.2022 (в межах тримісячного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання) листом Львівської митниці за № 7.4/20-04/8.19/2215 до Ярмолинецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), повторно, надіслано постанову про порушення митних правил від 20.02.2020 № 461/715/20, видану Галицьким районним судом м. Львова до виконання.

Однак, колегія суддів зауважує, що Львівська митниця ні в апеляційній скарзі, ні у відзиві на позовну заяву не долучила до матеріалів справи жодних доказів, які б підтверджували надіслання листа за № 7.4/20-04/8.19/2215 до Ярмолинецького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Представником Львівської митниці у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції долучено до матеріалів справи Список № 1910 згрупованих пощтових відправлень листів рекомендованих поданих в Львів Поштамт Львівською митницею, список № 17 листів рекомендованих та фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 28.01.2022, однак такі документи не можуть братись судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з ч. 1-4, 8 статті 79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що Львівською митницею жодним чином не обгрунтовано неможливість подання вказаних документів з причин, що не залежали від неї.

Водночас, якщо проаналізувати зміст цих документів, з них неможливо встановити які саме документи направлялись Ярмолинецькому відділу РДВС.

Відтак, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що на момент пред`явлення виконавчого документа до виконання головному державному виконавцю Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), а саме 26.08.2024, строк пред`явлення до виконання постанови Галицького районного суду м. Львова від 20.02.2020 у справі № 461/715/20 сплинув.

Проаналізувавши встановлені обставини справи в сукупності з наведеними приписами законодавства, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуваною постановою від 27.08.2024 державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №75906388 щодо виконавчого документу, який набрав законної сили 02.03.2020, та повторно був пред`явлений стягувачем до виконання лише 26.08.2024, тобто з порушенням тримісячного строку, встановленого на відповідне пред`явлення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у зв`язку з пропуском стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, подальше відкриття виконавчого провадження на підставі такого виконавчого документа могло мати місце виключно у разі поновлення судом строку його пред`явлення до виконання.

Однак, матеріали справи не містять відомостей про звернення стягувача до суду із заявою про поновлення пропущеного строку пред`явлення постанови № 461/715/20 до виконання.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, відкривши провадження № 75906388 з примусового виконання постанови суду № 461/715/20 державний виконавець порушив приписи п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із чим, така постанова підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що задля досягнення мети виконавчого провадження і дотримання його засад, визначених статтею 2 Закону № 1404-VIII, державний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність (частина друга статті 4 Закону № 1403-VIII), дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності (частина перша статті 4 Закону № 1403-VIII).

Закріплені у статті 4 Закону № 1403-VIII засади діяльності, зокрема, органів державної виконавчої служби вимагають від державного виконавця діяти добросовісно, що, окрім іншого, вимагає від нього більш вдумливого і ретельно виваженого підходу до виконання своїх професійних обов`язків.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 75906388 від 27.08.2024, прийнята головним виконавцем Городоцько-Ярмолинецького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ксендзовою І.Я., є протиправною та підлягає скасуванню.

Разом з тим, оскільки наведена постанова призвела до незаконного включення відомостей про позивача до Єдиного реєстру боржників, суд першої інстанції вірно вважав за необхідне поновити її порушені права шляхом зобов`язання Городоцько-Ярмолинецького відділ державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виключити з Єдиного реєстру боржників відомості щодо ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні № 75906388.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 287, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 листопада 2024 року у справі № 461/7761/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін