Справа № 380/11094/25
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 рокусправа № 380/11094/25
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (79006, м. Львів, пл. Ринок, 1, ) про визнання протиправними дій-

встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, у якій просить суд: визнати порушення відповідачем права на інформацію, а саме несвоєчасне надання відповіді та інформації на запит від 06.03.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 06.03.2025 звернувся до Відповідача із запитом на отримання публічної інформації, який було зареєстровано того ж дня за №3-М-ЗПІ-368-25. Відповідь на запит відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» мала бути надана не пізніше 13.03.2025. Однак лист №2501-вих-36859 від 13.03.2025 року фактично було надіслано лише 21.03.2025 року (копія конверта додаток №2), що підтверджується відмітками АТ «Укрпошта». До відповіді Відповідач безпідставно долучив сторонні документи, які не стосуються предмета запиту. Таким чином, Відповідачем порушено вимоги ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», що призвело до несвоєчасного надання відповіді та створення необґрунтованих перешкод у реалізації права на інформацію, гарантованого Конституцією та законами України. Вважаю такі дії відповідача протиправними, відтак звернувся із вказаним позовом до суду.

Ухвалою судді від 04 червня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради ( далі відповідач) подав до суду відзив на позовну заяву, в якому з наведеними позивачем у позовній заяві обставинами та вимогами не погоджується повністю. Зазначає про те, що 06.03.2025 на адресу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради надійшов запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації, зареєстрований у системі електронного документообігу за №3-М-ЗПІ-368-25. За результатами його розгляду 13.03.2025 Департаментом надано відповідь листом №2501-вих-36859 у межах строку, визначеного ч.1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Відповідно до Інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі, затвердженої рішенням ЛМР №504 від 18.06.2021, реєстрація вихідних документів у СЕД ЛМР здійснюється автоматично після їх підписання, що унеможливлює їх реєстрацію «заднім числом». Надсилання документів здійснюється у день їх реєстрації або наступного робочого дня. Таким чином, відповідь на запит заявнику була надана у строки, встановлені законодавством, а твердження позивача про несвоєчасність або фіктивність реєстрації документів є безпідставними.

Позивач подав до суду клопотання у якому заперечує проти аргументів відповідача. Вказує про те, що відповідач зареєстрував відповідь №2501-вих-36859 13.03.2025 року в останній день строку, визначеного ч.1 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Однак, фактично цю відповідь було надіслано лише 21.03.2025, що підтверджується відмітками на конверті листа АТ «Укрпошта» №608 та відомостями з поштового трекінгу. Отже, відповідь на запит була надана з пропуском 8 днів, що прямо суперечить вимогам закону. Верховний Суд у постановах від 26.02.2021 у справі №460/1684/19, від 19.03.2019 у справі №800/369/17 та від 13.06.2024 у справі №440/8703/23 чітко визначив, що моментом виконання обов`язку розпорядника є здача відповіді до поштового відправлення, а не її реєстрація у внутрішній системі документообігу. Таким чином, дії та бездіяльність Відповідача є протиправними, порушують ст.14 і ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суперечать практиці Верховного Суду та принципам адміністративного судочинства, що обумовлює необхідність їх правової оцінки та захисту порушеного права у судовому порядку.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

6 березня 2025 року позивач скерував на електронну поштову адресу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради запит на інформацію, що подається фізичним особам відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». У вказаному запиті позивач просив надати інформацію, а саме: якому структурному підрозділу, органу чи посадовій особі було надано ( скеровано, передано, доручено, тощо) звернення від 20.11.2024 для розгляду та надання відповіді. Відповідь на свій запит позивач просив надати електронною поштою.

Листом від 13.03.2025 відповідач надав відповідь на інформаційний запит від 6.03.2025. Вказав про те, що Лист від 22.11.2024 було скеровано до відділу поводження з відходами департаменту житлового господарства та інфраструктури, за результатами чого надано відповідь від 22.11.2024 №2501-вих-168610.

Згідно з даними відстеження Укрпошти трек-номер 2025-05-30 зазначений запит на отримання публічної інформації відповідач скерував 21.03.2025, позивач отримав 26.03.2025.

Вважаючи несвоєчасне надання відповіді та інформації на запит на отримання публічної інформації від 06.03.2025; несвоєчасне скерування запиту від 06.03.2025 протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 40 Конституції України передбачено, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з статтею 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до частин 1, 2 статті 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

За змістом пунктів 1, 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується:

1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;

6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах:

1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень;

2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом;

3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Статтею 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Статтею 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначений перелік розпорядників інформації.

Так, згідно з пунктом першим частиною першою статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно з статтею 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», якою визначені обов`язки розпорядників інформації, розпорядники інформації зобов`язані: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частинами першою, другою статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно з частинами 1, 4 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Статтею 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналіз наведених норм свідчить, що орган, до якого надійшов запит громадянина про надання публічної інформації, зобов`язаний об`єктивно та своєчасно його розглянути, перевірити зазначені у ньому відомості й надати відповідь у строки, визначені законом, тобто не пізніше п`яти робочих днів з дня його отримання, якщо запит не передбачає надання значного обсягу інформації чи пошуку серед великої кількості даних. Якщо розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але йому за статусом або видом діяльності відомо чи має бути відомо, хто нею володіє, він зобов`язаний переспрямувати запит належному розпоряднику та одночасно повідомити про це запитувача. Відповідно до статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», таке переспрямування та повідомлення також мають бути здійснені в межах строку, встановленого для надання відповіді, тобто не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Отже, право особи на доступ до публічної інформації охоплює не лише можливість отримання відповідних відомостей, але й гарантію їх своєчасного надання.

Суд встановив, що 06.03.2025 позивач звернувся до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради із запитом на публічну інформацію, у якому просив повідомити, якому органу, структурному підрозділу чи посадовій особі було скеровано його звернення від 20.11.2024. Вказаний запит на інформацію був зареєстрований в системі електронного документообігу Львівської міської ради 06.03.2025 під № З-М-ЗПІ-368-25. Відповідач листом від 13.03.2025 повідомив, що звернення 22.11.2024 було передано до відділу поводження з відходами та на нього надано відповідь №2501-вих-168610. Водночас, фактичне направлення відповіді на запит здійснено лише 21.03.2025, а отримано позивачем 26.03.2025.

Суд зауважує, що при вирішенні питання, в який момент часу обов`язок щодо надання відповіді на запит вважається виконаним у разі пересилання відповіді на запит поштою, то таким моментом є здача документа на пошту. Натомість реєстрація відповіді на запит як вихідного документа у системі діловодства розпорядника інформації не є моментом завершення перебігу згаданого строку.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2021 року у справі № 460/1684/19.

Отже, доводи позивача щодо недотримання встановленого законом строку надання інформації на запит про надання публічної інформації від 06 березня 2025 року є обґрунтованими.

Таким чином, під час розгляду запиту ОСОБА_1 від 06 березня 2025 року відповідач допустив протиправні дії, які виразились у несвоєчасному розгляді вказаного запиту.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач звільнений від сплати судового збору, відтак розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (79006, м. Львів, пл. Ринок, 1, ) про визнання протиправними дій задовольнити.

Визнати протиправними дії Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради щодо недотримання встановленого Законом України «Про доступ до публічної інформації» п`ятиденного строку надання ОСОБА_1 відповіді на запит на інформацію від 06.03.2025.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБрильовський Роман Михайлович