Справа № 300/7389/24
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" червня 2025 р. справа № 300/7389/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Біньковської Н.В.,
за участю: секретаря судового засідання Космірак Н.М.,
представника позивача Тепак Л.П.,
представника відповідача - Голинської Д.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення від 19 червня 2024 року №014926/0706,-
ВСТАНОВИВ:
ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19 червня 2024 року №014926/0706.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки дії контролюючого органу під час проведення перевірки є незаконними. Позивач зазначає, що фактична перевірка проведена без правових підстав для її проведення. Акт перевірки є нечитабельним та не може бути використаний контролюючим органом для прийняття рішення, оскільки відомості в ньому не підтверджено документально відповідними доказами. Жодних письмових вимог від контролюючого органу під час проведення фактичної перевірки позивачу не надходило. Стверджує, що контролюючий орган в акті перевірки не заперечує про надання до перевірки роздрукованої електронної форми обліку, яка, відповідно, підтверджує ведення обліку товарів у встановленому порядку та ставить під сумнів подальші висновки, адже незрозуміло яким «вибірковим» способом перевіркою було встановлено, що вартість товарів, необлікованих в установленому порядку становить 368018,00 грн, за наявності форми обліку та первинних документів, які є невід`ємною її частиною та були представлені у ході проведення перевірки та до заперечення на акт перевірки. Частина наданих до форми обліку первинних документів врахована відповідачем (проте в акті перевірки відсутня їх конкретна деталізація), а інша частина наданих до форми обліку первинних документів з невідомих причин не врахована (проте в акті перевірки також відсутня їх деталізація). Запис контролюючого органу в акті перевірки про те, що після ознайомлення з актом перевірки продавець відмовилась від його підписання та отримання не відповідає дійсності, оскільки будь-яких намірів такого ознайомлення контролюючий орган взагалі не проявляв. Позивач зазначає, що контролюючим органом здійснено розрахунок виходячи не з обсягу залишків товару, а з обсягу його поставки у відповідний період. Також позивач стверджує, що в ході проведення перевірки контролюючим органом не встановлено порушень пункту 1 статті 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та не здобуто відповідних доказів, що унеможливлює притягнення позивача до відповідальності, оскільки безпосередній зміст обов`язку платника податку, який визначений у цьому пункті, полягає в тому, щоб усі розрахункові операції відбувалися саме із застосуванням РРО і на повну суму покупки. Просить позов задовольнити.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що під час проведення перевірки працівниками Головного управління ДПС в Івано-Франківській області складено додаток-відомість №3 виключно тих товарів, що знаходилися в реалізації на вітрині магазину із вказаною ціною реалізації на ціннику кожного окремого товару та запропоновано продавцю - консультанту ОСОБА_2 надати первинні документи на товар, зазначеного в описі на господарському об`єкті до перевірки, однак документів про походження товару, який є в реалізації, надано не було. Продавець - консультант ОСОБА_2 відмовилась від дачі будь-яких пояснень з приводу реалізованого нею товару та обліку товарних запасів про що зазначено у поясненні продавця. До перевірки було надано роздруковану електронну форму ведення обліку товарних запасів, в якій зазначені накладні на внутрішнє переміщення зі складу, а за відсутності первинних документів встановити облік та походження товару не було можливим. Відповідно до наявних баз даних ДПС, зокрема щодо подання СГ повідомлень стосовно об`єктів оподаткування за формою 20-ОПП, то у ФОП ОСОБА_1 відсутні інші господарські одиниці (магазини) та саме й склад, що унеможливлює внутрішнє переміщення, а відповідно документи (їх копії) щодо походження товару мали б обліковуватися та знаходитись в магазині. Також зазначає, що 15.05.2024 о 13:45 год. працівниками Головного управління ДПС в Івано-Франківській області проведено контрольну розрахункову операцію, а саме придбано подарунковий сертифікат на суму 500,00 грн, разом з тим розрахунковий документ встановленого зразка видано не було, натомість видано товарний чек щодо реалізованого товару. За даними системи обліку даних РРО ДПС України в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , що належить ФОП ОСОБА_1 , відсутні розрахункові документи, які б відповідали даті та часу проведеної контрольної розрахункової операції, що в свою чергу підтверджує зазначене в акті фактичної перевірки порушення порядку проведення розрахунків, а саме проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування РРО та не видача розрахункового документа встановленого зразка. Відповідач стверджує, що фізична особа-підприємець, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку. Що стосується накладних на переміщення товару на які позивач посилається, контролюючий орган стверджує, що статтею 20 вказаного вище Закону передбачено, що наявність самих по собі документів про "походження" (придбання) товарів, без щоденного ведення (заповнення) Типової форми, не робить їх документами, які засвідчують "облік" товарних записів. За таких обставин, накладні на переміщення товару самі по собі не можуть вважатися документами, які підтверджують ведення обліку товарних запасів. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.1 т.2).
Позивач надав суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що податковим органом скорочено терміни перевірки протягом яких платник податків повинен реалізувати обов`язок з надання пояснень та документів з 10 діб до 1 год. 45 хв. (15.05.2024). Вважає, що вказане свідчить про неналежну поведінку контролюючого органу, що мало наслідком неможливість вжиття безпосередньо самим суб`єктом господарювання усіх залежних від нього заходів для забезпечення повної і об`єктивної перевірки. Стверджує, що відповідачем не здійснено аналіз надходження ТМЦ, їх вибуття та встановлення фактичних залишків товарів (а.с.30, 46 т.2).
В додаткових письмових поясненнях відповідач зазначає, що надання первинних документів згодом, у тому числі під час розгляду справи в суді, не змінює статусу цих документів як таких, що були відсутні на час формування даних звітності, їх надання згодом не має правових наслідків для цілей підтвердження правомірності формування спірних сум податкових вигод у відповідний податковий період (а.с.69 т.2).
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві, письмових поясненнях. Просить позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила з підстав, зазначених у відзиві на позов, письмових поясненнях. Просить у задоволенні позову відмовити.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши надані суду письмові докази, судом встановлено наступне.
За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження позивача - АДРЕСА_2 .
Згідно наданої контролюючим органом інформації за ФОП ОСОБА_1 на час проведення фактичної перевірки обліковувався відділ магазину за адресою АДРЕСА_1 (а.с.79 т.2).
На підставі наказу про проведення фактичної перевірки від 08.05.2024 №1326-п, направлень від 08.05.2024 №2415, №2416 посадовими особами Головного управління ДПС в Івано-Франківській області 15.05.2024 проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 , з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та дозвільних документів, вимог законодавства щодо встановлення державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, за результатами якої складено акт від 15.05.2024 №9644/09/15/РРО/ НОМЕР_1 (а.с.17 - 22 т.2).
Фактичною перевіркою встановлено порушення порядку проведення розрахунків, а саме: проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування РРО; не видача розрахункового документа встановленого зразка (15.05.2024 під час проведення контрольної розрахункової операції реалізовано подарунковий сертифікат на суму 500 грн, розрахунковий документ встановленого зразка не видано); порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані за встановленою формою ведення обліку товарних запасів. До перевірки подано форму обліку товарних запасів, однак не надано первинні документи (їх копії), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (магазин у АДРЕСА_1 ). Відповідно до наявних баз даних ДПС України у ФОП ОСОБА_3 відсутня реєстрація об`єкту оподаткування складу за адресою АДРЕСА_2 . Вартість товарів не облікованих у встановленому законом порядку становить 368018 грн (додаток відомість №3). Відсутні первинні документи, які підтверджують походження товару.
04.06.2024 ФОП ОСОБА_3 подав до контролюючого органу заперечення на акт фактичної перевірки від 15.05.2024 №9644/09/15/РРО/ НОМЕР_1 (а.с.48 т.1).
Головне управління ДПС в Івано-Франківській області листом від 12.06.2024 №6900/6/09-19-07-06-22 повідомило позивача про те, що зафіксовані у акті фактичної перевірки порушення вимог чинного законодавства України не спростовуються поданим запереченням (а.с.59 т.1).
На підставі акта перевірки від 15.05.2024 №9644/09/15/РРО/ НОМЕР_1 відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення форми «С» від 19.06.2024 №014926/0706, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в сумі 368518 грн (а.с.55 т.1).
За змістом розрахунку фінансових санкцій по акту фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , за проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування РРО, невидачу розрахункового документа встановленого зразка - п.1, п. 2 ст. 3 ЗУ №265/95-ВР від 06.07.1995, нараховано фінансові санкції в розмірі 500 грн, за порушення порядку ведення товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому законом порядку - п. 12 ст. 3 ЗУ №265/95-ВР від 06.07.1995, нараховано фінансові санкції в розмірі 368018 грн. Загальна сума застосованих фінансових санкцій становить 368518 грн (а.с.57 т.1).
04.06.2024 позивачем подано ДПС України скаргу на вказане податкове повідомлення-рішення (а.с.68 т.1).
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач оскаржив його до суду.
Суд при вирішенні цієї справи керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (надалі також - ПК України) передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п.80.1 ст.80 ПК України).
Згідно із п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
За змістом підпунктів 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.
Згідно п. 82.3. ст. 82 Податкового кодексу України тривалість перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, не повинна перевищувати 10 діб. Продовження строку таких перевірок здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 5 діб.
Відповідач наказом від 08.05.2024 №1326-п призначив фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 на підставі підпунктів 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.
Направлення на проведення перевірки від 08.05.2024 №2415, №2416 винесенні на підставі підпунктів 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.
Суд зазначає, що отримання від ДПС України інформації про можливі порушення позивачем законодавства щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій може бути самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання. Підпункти 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України не містять декількох самостійних підстав для проведення перевірки, які б не давали можливість позивачу чітко визначити причини, що зумовили проведення перевірки і коло питань, які можуть бути її предметом.
Відтак, твердження позивача про те, що в наказі на проведення фактичної перевірки повинно було б бути обов`язково зазначено, крім правової підстави для її проведення, також і обставини, в зв`язку з якими таку підставу застосовано (фактичну підставу), є хибними у зв`язку з відсутністю відповідної легітимної вимоги для цього, що виключає обґрунтованість посилань позивача на протиправність проведеної перевірки.
Також є помилковими доводи позивача про необхідність врахування висновків, наведених в постанові Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.07.2024 у справі №348/1481/24 з розгляду матеріалів про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.155-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки за змістом частин 6, 7 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язковими для адміністративного суду є постанова суду у справі про адміністративне правопорушення у разі розгляду справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена така постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для адміністративного суду. Крім вказаного, за змістом постанови Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.07.2024 у справі №348/1481/24, при її розгляді судом не досліджувався наказ про проведення фактичної перевірки від 08.05.2024 №1326-п та підстави його прийняття.
За змістом статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (надалі також Закон №265/95-ВР) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:
проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок (пункт 1);
надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти) (пункт 2).
Відповідно до статті 2 Закону №265/95-ВР розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця; розрахунковий документ - це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів затверджене наказом Міністерства фінансів України №13 від 21.01.2016 (надалі також - Положення №13).
Пунктом 3 розділу І Положення № 13 передбачено, що установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий.
Згідно з положеннями частини 11 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу або відтворити на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надіслати електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти. Розрахунковий документ має бути виданий або створений в електронній формі не пізніше моменту передачі товару (послуги).
Отже, суб`єкти господарювання зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та видавати (в паперовому вигляді та/або електронній формі) розрахунковий документ встановленої форми і змісту на повну суму операції, що підтверджує виконання розрахункової операції. При цьому розрахунковий документ має бути виданий або створений в електронній формі не пізніше моменту передачі товару (послуги).
У відповідності до пункту 1 статті 17 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у разі встановлення в ході перевірки факту проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг), непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, невидачі (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання, застосовується штрафна санкція у розмірі 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.
Таким чином, пункт 1 статті 17 Закону №265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання, зокрема, таких обов`язків: 1) непроведення розрахункової операції через РРО; 2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки; 3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції.
Перші два обов`язки суб`єкта господарювання походять зі змісту пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, а третій - з пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення, за яке настає відповідальність за пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-ВР.
Оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовані штрафні санкції, зокрема, у розмірі 500 грн за проведення розрахункових операцій на повну суму покупки без застосування РРО, без надання покупцеві розрахункового документа встановленого зразка при реалізації подарункового сертифіката на суму 500 грн 15.05.2024.
Як встановлено судом, 15.05.2024 під час фактичної перевірки відповідач здійснив контрольну розрахункову операцію - купівлю подарункового сертифіката за готівку на суму 500 грн. Під час передачі покупцю подарункового сертифікату видано товарний чек о 13:43:31 год (а.с. 42 т.2). Вказаний документ не відповідає вимогам Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №13 від 21.01.2016, і не містить обов`язкових реквізитів, які б надали можливість підтвердити виконання розрахункової операції та мали б вплив на правильність визначення, реальність здійснення господарської операції за її суттю і на формування показників податкової звітності. Також, вказану розрахункову операцію під час передачі подарункового сертифікату не проведено через РРО. Наданою позивачем суду копією чеку підтверджено проведення через РРО розрахункової операції з продажу подарункового сертифіката на суму 500 грн. 15.05.2024 о 14:20:04 (а.с.34 т.2).
Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджуються висновки контролюючого органу про порушення позивачем пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР. Відтак, контролюючим органом правомірно застосовано до позивача штрафну санкцію на загальну суму 500 грн.
Згідно із пунктом 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку.
Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.
Відповідно до пункту 10 розділу ІІ вказаного Порядку №496 форма обліку, первинні документи на товари мають зберігатись у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах. Такі документи щомісячно групуються в хронологічному порядку їх відображення у Формі обліку та/або підшиваються для подальшого зберігання разом із Формою обліку, в якій інформацію про такі документи відображено.
Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби). Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП. Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання (п.11 Порядку №496).
Згідно із статтею 20 Закону №265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Отже, суб`єкт господарювання зобов`язаний вести облік господарських операцій. Пункт 12 статті 3 Закону №265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в абзаці 3 цієї норми осіб)) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, здійсненні операцій з приймання готівки для подальшого її переказу вести облік товарних запасів та у разі проведення перевірки, на початок її проведення надати документи (в паперовій або електронній формі), що підтверджують облік і походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Такими документами зокрема, але не виключно, можуть бути документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів.
Судом встановлено, що під час проведення фактичної перевірки продавець магазину надала посадовим особам відповідача роздруковану електронну форму обліку.
Відповідно до представленої форми первинними документами визначено накладні на внутрішнє переміщення, а постачальником товару зазначено ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).
Накладні на внутрішнє переміщення товарів були представлені посадовим особам відповідача під час проведення перевірки, однак такі не враховано останніми, що стверджується змістом акта перевірки, відеозаписом проведення перевірки (а.с.37).
Отже, позивач надав роздруковану електронну форму обліку та документи, на підставі яких вона була сформована; вказані документи підтверджували ведення обліку товарних запасів в місці їх реалізації.
В подальшому під час надання заперечень на акт фактичної перевірки (вхідна дата відповідача 04.06.2024), подання скарги на податкове повідомлення-рішення позивач надав копії первинних документів щодо придбання товарів, що стверджується визначеними додатками до заперечення на акт перевірки (а.с.48, а.с.68 т.1).
Такі первинні документи долучені до матеріалів справи, під час судового розгляду будь-яких зауважень до цих документів відповідач не навів.
Так, в матеріалах справи наявні накладні на внутрішнє переміщення товарів від 15.12.2023 №323, від 18.04.2024 №415, від 20.07.2023 №225, від 11.09.2023 №259, від 21.12.2021 №15, від 01.12.2023 №311, від 23.10.2023 №278, від 13.04.2023 №151, від 09.04.2024 №404, від 12.12.2023 №320, від 01.05.2024 №422, від 02.02.2024 №362, від 18.04.2024 №410, від 19.03.2024 №390, від 22.02.2024 №372, від 04.047.2024 №399, від 16.03.2024 №384, від 14.11.2023 №296 (а.с.105 - 122 т.1).
Згідно з приписами п.86.7 ст.86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).
Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.
Таким чином, позивач скористався визначеним механізмом представлення податковому органу додаткових первинних документів; в силу прямої вимоги закону такі документи повинні враховуватися відповідачем під час розгляду ним питання про прийняття рішення за результатами перевірки.
Водночас, будь-яких доказів розгляду та врахування/відхилення цих документів податковий орган не представив; також під час судового розгляду причини неврахування цих документів відповідач не навів.
Оцінюючи в сукупності викладені обставини суд вважає, що відповідач не довів належними і допустимими доказами факт порушення позивачем вимог п.12 ст.3 Закону № 265/95-ВР; в свою чергу, позивач під час проведення перевірки надав докази ведення обліку товарних запасів, після завершення перевірки вжив легітимних заходів для доведення до податкового органу первинних документів щодо придбання товарів.
Згідно з установленої для ППР форми «С», наведеної у додатку 19 має зазначатися, зокрема наступна інформація: обставини вчинених правопорушень, які відображені в акті перевірки, а також встановлені при розгляді наданих платником податків відповідно до підпункту 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 та пункту 86.7 статті 86 розділу І Податкового кодексу України (зокрема щодо обставин, які стосуються події правопорушення та вжитих платником податків заходів щодо дотримання правил та норм законодавства, з посиланням на документи та інші фактичні дані, що підтверджують вказані обставини).
Проте, ні зміст виявлених перевіркою порушень, ні обставини їх вчинення у податковому повідомленні-рішенні від 19.06.2024 № 014926/0706 не зазначені.
Крім того, відповідачем не спростовано доводи позивача, підтверджені відповідними доказами, про неправильне визначення розміру фінансової санкції за статтею 20 Закону №265/95-ВР, зокрема й того, що частина наведеного у додатку 3 до акту фактичної перевірки товару була до 15.05.2024 реалізована (а.с. 83-104 т.1, 24, 49-59 т.2).
З урахуванням наведеного вище суд доходить висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині застосування до позивача фінансової санкції в сумі 368018 грн є протиправним і підлягає скасуванню.
Відтак, позовні вимоги слід задовольнити частково.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч.1, п.1, 3 ч.3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертиз.
За змістом статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частинами 5 - 8 статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 9 статті 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (надалі також - Закон №5076-VI).
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд керується критерієм їхньої дійсності та необхідності, а також критерієм розумності їхнього розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, значення спору для сторони тощо.
Судом встановлено, що професійна правнича допомога позивачу у цій справі надавалася відповідно до договору про надання юридичних послуг та правничої допомоги, укладеного між адвокатським об`єднанням «МТА Партнери», в особі заступника голови об`єднання Тепак Л.П., та ФОП ОСОБА_1 №037МТА/ІФ-24 від 06.12.2024, предметом якого є надання юридичних послуг та правничої допомоги (а.с.64 т.2).
Також, адвокатом Тепак Л.П. надано суду ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АТ №1087451 від 09.12.2024 (а.с.40 т.2), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001178, видане на підставі рішення Ради адвокатів Івано-Франківської області від 31.05.2017 №1/04 (а.с.41 т.2), замовлення №1 на надання юридичних послуг та правничої допомоги від 06.04.2024 (а.с.66 т.2), платіжну інструкцію №989 від 10.12.2024 на суму 6000 грн (а.с.67 т.2).
У означеному замовлені також вказано, що ФОП ОСОБА_1 сплачує на банківський рахунок на АО «МТА Партнери» аванс в розмірі 6000,00 грн, протягом трьох банківських днів з моменту підписання замовлення. Остаточний розрахунок за надання правничої допомоги здійснюється протягом 3 днів з дати підписання акту приймання-передачі наданих послуг (а.с.66 т.2).
Відповідно до платіжної інструкції від 10.12.2024 №989 позивач сплатив АО «МТА Партнери» 6000,00 грн (а.с.67 т.2).
При розподілі судових витрат у цій справі суд враховує: зміст позовної заяви; час, який необхідно затратити кваліфікованому юристу на підготовку усіх матеріалів адміністративної справи, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг.
Суд зазначає, що суду не надано переліку конкретних видів правової допомоги, наданих позивачу саме в цій справі.
Також, в договорі відсутні відомості про вартість однієї години роботи адвоката.
На переконання суду, розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.
Суд також враховує, що за змістом замовлення №1 остаточний розрахунок за надання правничої допомоги здійснюється протягом 3 днів з дати підписання акту приймання-передачі наданих послуг. Суду надано докази оплати позивачем послуг адвоката на суму 6000,00 грн. Вказаний акт підписано сторонами 10.01.2025, втім доказів оплати решти суми (4000,00 грн) суду не надано.
З огляду на обсяг наданих послуг суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача повинен становити 8000,00 грн, що буде співмірним зі складністю цієї справи, обсягом наданих адвокатом послуг, а також відповідатиме критерію реальності та розумності їх розміру. Решту витрат на вказану допомогу повинен понести позивач.
Підсумовуючи зазначене вище, враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов до висновку, що підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 7984,00 грн. (99,8% задоволених позовних вимог).
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3685,18 грн. Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 3677,81 грн (99,8 задоволених позовних вимог).
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 19 червня 2024 року №014926/0706 в частині застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 368018,00 гривень.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7984,00 гривень (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок) та зі сплати судового збору в розмірі 3677,81 гривень (три тисячі шістсот сімдесят сім гривень 81 копійка).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ),

відповідач - Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ ВП 43968084, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.

У зв`язку з перебуванням судді з 26.06.2025 по 11.07.2025, з 24.07.2025 по 06.08.2025 та з 11.09.2025 по 19.09.2025 у відпустці рішення складене в повному обсязі 24.09.2025.