Справа № 300/8922/24
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" вересня 2025 р. справа № 300/8922/24
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Боршовський Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, -
Виклад позицій сторін. Процесуальні дії та рішення суду:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач, ГУ ПФ України в Івано-Франківській області), в якому просить суд: визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду навчання на підготовчому відділенні з 30.12.1984 по 25.07.1985 та зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу роботи вказаний період; визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу кратності стажу та зарахувати кратність стажу позивача період з 01.08.1990 по 07.06.1995 (1 рік за 1 рік 6 місяців на основі записів у трудовій книжці) та зарахувати до страхового стажу (із врахуванням кратності) період роботи з 01.01.1992 по 07.06.1995 (на основі записів у трудовій книжці); визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду з 01.01.1998 по 30.06.2010 (на основі наявних копій первинних документів про ведення підприємницької діяльності в цей період та даних ПФУ наданих позивачем) та зарахувати їх повним періодом; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу періоди навчання і роботи, які не були включені до страхового стажу, та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 .
Позовні вимоги мотивовано тим, що під час призначення позивачу пенсії за віком з 24.11.2023, ОСОБА_1 не зараховано до страхового стажу усі періоди навчання і роботи. Так, за результатом розгляду заяви позивача від 15.03.2024 ГУ ПФ України в Івано-Франківській області повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періоду навчання на підготовчому відділенні з 30.12.1984 по 25.07.1985, періоду роботи з 01.01.1992 по 07.06.1995 в кратному розмірі 1 рік за 1 рік 6 місяців та періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 30.06.2010. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки період навчання на підготовчому відділенні Івано-Франківського інституту нафти і газу на денній формі навчання з 30.12.1984 по 25.07.1985 підтверджується архівною довідкою від 12.02.2024 № 44, записом у трудовій книжці. На думку позивача, за нормами законодавства, яке діяло в період з 30.12.1984 по 25.07.1985, слухачі підготовчого відділення за правовим статусом прирівняні у правах до студентів вищого навчального закладу і час навчання на підготовчому відділенні за денною формою навчання не переривав трудового стажу, тому підлягає зарахуванню до страхового стажу. Щодо періоду роботи з 01.08.1990 по 07.06.1995 в районах Крайньої Півночі, то такий період підлягає зарахуванню до страхового стажу в кратному розмірі 1 рік за 1 рік 6 місяців на підставі записів в трудовій книжці, де міститься відмітка про роботу ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі. При цьому такий період трудової діяльності мав місце в період дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Щодо періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 30.06.2010, то такий період підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб підприємців від 29.01.1997, відомостями про взяття на облік як платника податків, торговими патентами та відомостями з Єдиного порталу державних послуг «Дія».
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 позовну заяву залишено без руху через її невідповідність вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою від 04.12.2024 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 витребувано в ГУ ПФ України в Івано-Франківській області належним чином засвідчену копію заяви ОСОБА_1 від 15.03.2024 про перерахунок пенсії разом з усіма долученими до такої заяви додатками. Також витребувано в ОСОБА_1 інформацію, чи подавав позивач до ГУ ПФ України в Івано-Франківській області долучені до позовної заяви патенти серії НОМЕР_1 від 03.07.2003, серії НОМЕР_2 від 05.05.2003, серії НОМЕР_3 від 07.04.2003, серії НОМЕР_4 від 01.01.2002, серії НОМЕР_5 від 01.06.1999, серії НОМЕР_6 від 30.12.1998? Якщо так, то надати суду докази подання таких патентів, вказавши дату та обставини їх подання до ГУ ПФ України в Івано-Франківській області.
07.07.2025 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшло клопотання ГУ ПФ України в Івано-Франківській області від 07.07.2025 про долучення доказів, до якого відповідач долучив копію заяви ОСОБА_1 від 15.03.2024 про перерахунок пенсії разом із копіями трудової книжки серії НОМЕР_7 від 07.09.1982, пояснень ОСОБА_2 від 22.01.2024 та ОСОБА_3 від 22.01.2024, архівної довідки від 12.02.2024 № 44, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (а.с. 116-124).
ОСОБА_1 вимоги ухвали від 02.07.2025 не виконав, витребуваних доказів суду не надав.
Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Івано-Франківській області та отримує з 24.11.2023 пенсію за віком. Страховий стаж позивача становить 24 роки 8 місяців 12 днів, що підтверджується розрахунком стажу від 21.02.2024 (а.с. 40-44).
15.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ України в Івано-Франківській області із заявою, в якій просив зарахувати до страхового стажу періоди навчання на підготовчому відділенні з 30.12.1984 по 25.07.1985, період з 01.08.1990 по 07.06.1995 в районах Крайної Півночі з урахуванням кратності 1 рік за 1 рік 6 місяців на основі записів у трудовій книжці, період здійснення підприємницької діяльності з 08.12.1997 по 31.12.2003. До заяви від 15.03.2024 позивач долучив копії трудової книжки серії НОМЕР_7 від 07.09.1982, пояснень ОСОБА_2 від 22.01.2024 та ОСОБА_3 від 22.01.2024, архівної довідки від 12.02.2024 № 44, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичиних осіб-підприємців, свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (а.с. 117-124).
Листом від 12.04.2024 № 4000-2563/Ш-02/8-0900/24 ГУ ПФ України в Івано-Франківській області повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періоду навчання на підготовчому відділенні з 30.12.1984 по 25.07.1985, періоду роботи з 01.01.1992 по 07.06.1995 в кратному розмірі 1 рік за 1 рік 6 місяців та періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 31.12.2003. Так, за відсутності диплому про закінчення навчання на підготовчому відділенні з 30.12.1984 по 25.07.1985, відсутні й підстави для зарахування такого періоду до страхового стажу. Щодо періоду роботи з 01.08.1990 по 07.06.1995 в районах Крайньої Півночі, то зарахування до страхового стажу в кратному розмірі 1 рік за 1 рік 6 місяців не може бути проведено лише на підставі записів в трудовій книжці, за відсутності інших підтверджуючих документів. Також, враховуючи припинення участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення, згідно якого проводилось взаємне визнання та зарахування стажу, стаж роботи на території Російської Федерації не враховується до страхового стажу. Щодо періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 30.06.2010, то такий період може бути зарахований до страхового стажу лише за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, однак позивач не надав відповідачу визначених законодавством торгового патенту, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку або довідки про сплату страхових внесків, а також доказів перебування у спірний період на спрощеній системі оподаткування (а.с. 36-39).
Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача вищевказаних періодів, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, в якому просить суд зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу роботи період навчання на підготовчому відділенні з 30.12.1984 по 25.07.1985; зарахувати кратність стажу позивача період з 01.08.1990 по 07.06.1995 (1 рік за 1 рік 6 місяців на основі записів у трудовій книжці) та зарахувати до страхового стажу (із врахуванням кратності) період роботи з 01.08.1990 по 07.06.1995 (на основі записів у трудовій книжці); зарахувати до страхового стажу позивача періоду з 01.01.1998 по 30.06.2010 (на основі наявних копій первинних документів про ведення підприємницької діяльності в цей період та даних ПФУ наданих позивачем) та зарахувати їх повним періодом; зобов`язати ГУ ПФ України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу періоди навчання і роботи, які не були включені до страхового стажу, та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 .
При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами та мотивами:
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-IV.
Так, згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Частиною четвертою статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Як встановлено судом вище, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФ України в Івано-Франківській області та отримує з 24.11.2023 пенсію за віком. Страховий стаж позивача становить 24 роки 8 місяців 12 днів, що підтверджується розрахунком стажу від 21.02.2024 (а.с. 40-44).
На думку позивача, до його страхового стажу безпідставно не зараховано період навчання на підготовчому відділенні з 30.12.1984 по 25.07.1985, період роботи з 01.01.1992 по 07.06.1995 в кратному розмірі 1 рік за 1 рік 6 місяців та період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 30.06.2010.
Щодо періоду навчання з 30.12.1984 по 25.07.1985, то суд зазначає таке.
Згідно з пунктом д частини третьої статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно з пунктом 8 вказаного Порядку передбачено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Згідно із Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, запис про час навчання у вищих навчальних закладах.
Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів (пункт 2.16 Інструкції).
Статтею 53 Закону України Про вищу освіту передбачено, що студент (слухач) - особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого навчального закладу і навчається з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів.
Згідно з Положенням про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 № 161 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23.11.1993 за № 173, студенту, який захистив дипломний проект (роботу), склав державні екзамени відповідно до вимог освітньо-професійної програми підготовки, рішенням державної комісії присвоюється відповідно освітній рівень (кваліфікація) та видається державний документ про освіту (кваліфікацію).
Відповідно до пункту 2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань 20 червня 1974 року № 162 (яка діяла станом на час внесення спірних записів до трудової книжки позивача) студентам, учням, аспірантам і клінічним ординаторам, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання в денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів клінічних ординаторів.
Із змісту наведених норм видно, що навчанням у вищому навчальному закладі є період з дня зарахування особи до вищого навчального закладу на денну, вечірню або заочну форму навчання до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка.
Трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_7 від 07.09.1982 містить запис про зарахування 30.12.1984 слухачем підготовчого відділення та запис про закінчення 25.07.1985 курсу підготовчого відділення (а.с. 12).
Також до заяви від 15.03.2024 про перерахунок пенсії позивач долучив копію архівної довідки Загального відділу Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу від 12.02.2024 № 44, згідно якої: ОСОБА_1 на основі протоколів приймальної комісії зараховано слухачем підготовчого відділення з денною формою навчання механічного факультету за спеціальністю «Технологія машинобудування, металорізальні верстати та інструменти» з 01.12.1984 (наказ 404/7 від 30.11.1984); ОСОБА_1 слухача підготовчого відділення, який успішно здав випускний іспит, зараховано студентом 1-го курсу Івано-Франківського інституту нафти і газу на денну форму навчання газонафтопромислового факультету за спеціальністю «Буріннянафтових і газових свердловин» з 01.09.1985 (наказ № 281/7 від 25.07.1985).
«… 33. Згідно з Положенням про підготовче відділення при вищому навчальному закладі, підготовчі відділення, як і підготовчі курси, створюються для загальноосвітньої підготовки для вступу до вищого навчального закладу, навчання на яких дає право вступу до цих навчальних закладів без вступних іспитів.
34. Навчання на підготовчих відділеннях (курсах) є додатковою послугою навчального закладу, мета якої - підготовка до вступу до навчального закладу.
35. Оскільки після навчання на підготовчих відділеннях (курсах) особа не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів, до стажу роботи зараховується лише період з дня зарахування студентом першого курсу вищого навчального закладу до закінчення чи відрахування.
36. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, помилково скасованими судом апеляційної інстанції, що підготовчі курси (підготовчі відділення) при вищому навчальному закладі не є рівноцінними самим вищим навчальним закладам, перелік яких наведено в статті 25 Закону України «Про вищу освіту», а навчання на підготовчому відділенні (курсах) не є складовою навчання у вищому навчальному закладі, оскільки у випадку, якщо особа не вступить до останнього з будь-якої причини (відмова від вступу, нездача іспитів тощо), період навчання на підготовчих курсах (відділеннях) не можна вважати здобуттям вищої освіти.
37. Відповідачами в цьому випадку правомірно відмовлено у зарахуванні до стажу роботи періоду навчання на підготовчому відділенні.
38. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.02.2020 у справі № 456/2503/16-а, від 11.05.2022 у справі № 445/2374/16-а…».
З огляду на вищевказані висновки Верховного Суду, які є усталеними, та обставини цієї справи, суд дійшов висновку, що ГУ ПФ України в Івано-Франківській області правомірно відмовив в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його навчання з 30.12.1984 по 25.07.1985 на підготовчому відділенні Івано-Франківського інституту нафти і газу.
Щодо періоду роботи позивача на території Російської Федерації з 01.01.1992 по 07.06.1995.
Згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_7 від 07.09.1982, копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивач: з 01.08.1990 по 30.09.1994 працював в «Гьіданской нефтегазоразведовалной експедиции глубокого бурения» Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області на посадах помічника бурильника, технолога по бурінню, старшого майстра спецтехніки на території; з 01.10.1994 по 07.06.1995 працював в «Тамбейской експедиции глубокого разведочного бурения на нефть и газ» Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області на посаді старшого майстра базовиробничого забезпечення (а.с. 13).
Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Судом встановлено, що трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_7 від 07.09.1982 заповнена коректно та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнятий на таку роботу. Окрім того, записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.
Отже, єдиною підставою для неврахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.1992 по 07.06.1995 на території Російської Федерації слугувала обставина припинення участі Російської Федерація та України в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Суд критично оцінює такі мотиви відмови відповідача, з огляду на таке.
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та Російською Федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону України Про міжнародні договори України припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.
Згідно з частиною першою статті 25 Закону України Про міжнародні договори України припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м.Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.
Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023 року, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.
З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України слід дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.
Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.
Також судом враховано, що Україна вжила заходів щодо денонсації Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 лише в листопаді 2022, і вказана угода припинила свою дію для України 19 червня 2023 року. Предметом цього спору є правова оцінка відмови територіального пенсійного фонду України в зарахуванні періоду роботи позивача в Російській Федерації до трудового (страхового) стажу, що дає право на пенсію в Україні, в період чинності такого міжнародного договору.
З огляду на вищевказане, період роботи позивача з 01.01.1992 по 07.06.1995 на території Російської Федерації підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .
Щодо вимог позивача про зарахування періоду роботи з 01.08.1990 по 07.06.1995 до страхового із врахуванням кратності 1 рік за 1 рік 6 місяців, то суд звертає увагу на таке.
Відповідно до пункту 5 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, постанови Ради Міністрів Союзу РСР № 148 від 10 лютого 1960 року Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
За змістом вказаної норми пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
У пункті 7 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої Постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС № 530/П-28 від 16 грудня 1967 року, зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.
Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10 листопада 1967 року Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року Про розширення пільг осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі та у місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі, Ямало-Ненецький автономний округ Тюменської області відноситься до районів Крайньої Півночі.
Підпунктом д пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Згідно з пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР № 148 від 10 лютого 1960 року Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 01 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
При цьому, пункт 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Таким чином, основним документом, що підтверджує факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка.
Водночас, з огляду на вищевказані положення, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
При цьому, такі висновки Верховного Суду сформовані у правовідносинах, які стосувались обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі за періоди такої роботи до 01.01.1991.
Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_7 від 07.09.1982, копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивач: з 01.08.1990 по 30.09.1994 працював в «Гьіданской нефтегазоразведовалной експедиции глубокого бурения» Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області на посадах помічника бурильника, технолога по бурінню, старшого майстра спецтехніки на території; з 01.10.1994 по 07.06.1995 працював в «Тамбейской експедиции глубокого разведочного бурения на нефть и газ» Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області на посаді старшого майстра базовиробничого забезпечення (а.с. 13).
В трудової книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_7 від 07.09.1982 міститься відтиск штампів «Гьіданской нефтегазоразведовалной експедиции глубокого бурения» Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області, «Крайний Север Тамбейская експедиция глубокого разведочного бурения на нефть и газ» Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області, «Район Крайнего Севера» (а.с. 13).
Таким чином, трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_7 від 07.09.1982 є належним, допустимим та достатнім доказом, на підставі якого пенсійний орган зобов`язаний зарахувати позивачу період роботи з 01.08.1990 по 31.12.1990 в районах Крайньої Півночі з розрахунку кожний рік роботи за один рік і шість місяців роботи.
Щодо періоду роботи з 01.01.1991 по 07.06.1995, то суд вказує на правомірність відмови пенсійного органу в зарахуванні такого періоду в пільговому обчисленні з розрахунку кожний рік роботи за один рік і шість місяців роботи з огляду на таке.
Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та Законом № 1058-IV не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991.
Не йдеться про пільгове обчислення такого стажу й в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Тимчасовій угоді між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 та затвердженому відповідно до Тимчасової угоди Порядку переведення і виплати пенсій (постанова правління Пенсійного фонду України від 07.08.1996 № 10-3).
З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи позивача з 01.01.1991 по 07.06.1995 в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні, а тому в задоволенні позову в цій частині вимог належить відмовити.
Щодо періоду здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 30.06.2010.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту а) частини першої статті 3 Закону № 1788, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Частиною першою статті 56 Закону № 1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Положеннями пункту а) частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.
Статтею 66 Закону № 1788 передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Відповідно до статті 1 Закону № 1058 страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року № 2464-IV (далі - Закон № 2464) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 2 частини першої статті 11 Закону № 1058-IV встановлено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з пунктом 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:
1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Згідно з пунктом 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток № 1).
Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
З огляду на таке правове регулювання, до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме:
- до 01 травня 1993 року час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків;
- до 01 січня 1998 року підтверджується спеціальним торговим патентом, патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків;
- з 01 січня 1998 року до 01 січня 2004 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб підприємців, якщо вони підтвердженні довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування; сплатою фіксованого податку (патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян); спеціальним торговим патентом; свідоцтвом про сплату єдиного податку; довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; а з 01 липня 2000 додатково лише за умови сплати страхових внесків;
- з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).
Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.
Згідно з частиною першою статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.
При обчисленні заробітної плати (доходу), з якої фактично сплачено страхові внески згідно з Законом № 1058-IV за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу) для застрахованих осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність і обрали особливий спосіб оподаткування своїх доходів (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та членів їхніх сімей, що беруть участь у здійсненні підприємницької діяльності, береться за основу отриманий ними дохід за відповідний місяць (частина третя статті 20 Законом № 1058-IV).
Обов`язковою умовою для врахування доходу, що був отриманий за час здійснення підприємницької діяльності особою при обчисленні пенсії та набутого за цей час страхового стажу є сплата за весь наведений період внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та/або подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.
Указом Президента України від 03.07.1998 № 727 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва" (в редакції Указу від 28.06.99 № 746 передбачено, що суб`єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
39.1. Згідно п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, (в редакції постанови правління ПФУ від 07 липня 2014 року № 13-1), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. Відповідно до цього Порядку час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і на виключно їх праці, за період до 1 травня 1993 року зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності по загальній системі оподаткування до 01 липня 2000 року зараховується в страховий стаж за умови надання документів про сплату страхових внесків.
39.2. Відповідно до п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
39.3. Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку..
Згідно доводів відповідача до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 30.06.2010, оскільки відсутні відомості щодо нарахування та сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
В спірному випадку разом із заявою від 08.02.2024 про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 надав пенсійному органу такі документи про зайняття підприємницькою діяльністю: свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 № 457015 (а.с. 108); свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи від 27.05.1998 (а.с. 109); виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 11.08.2015 (а.с. 110-111).
Також до заяви від 15.03.2024 про перерахунок пенсії, в підтвердження здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 долучив лише копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи (а.с. 123-124).
Водночас, до позовної заяви ОСОБА_1 долучив копії патентів серії НОМЕР_1 від 03.07.2003 за період з 01.07.2003 по 30.09.2003 (а.с. 20), серії ПАВ № 080229 від 05.05.2003 за період з 01.05.2003 по 30.06.2003 (а.с. 21), серії ПАВ № 205509 від 07.04.2003 за період з 01.04.2003 по 30.04.2003 (а.с. 23), серії ПАБ № 874049 від 01.01.2002 за період з 01.01.2002 по 31.03.2002 (а.с. 24), серії АК № 203971 від 01.06.1999 за період з 01.06.1999 по 31.07.1999 (а.с. 25), серії АЕ № 360670 від 30.12.1998 за період з 01.01.1999 по 30.04.1999 (а.с. 26).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 витребувано в ОСОБА_1 інформацію, чи подавав позивач до ГУ ПФ України в Івано-Франківській області долучені до позовної заяви патенти серії НОМЕР_1 від 03.07.2003, серії НОМЕР_2 від 05.05.2003, серії ПАВ № 205509 від 07.04.2003, серії ПАБ № 874049 від 01.01.2002, серії АК № 203971 від 01.06.1999, серії АЕ № 360670 від 30.12.1998? Якщо так, то надати суду докази подання таких патентів, вказавши дату та обставини їх подання до ГУ ПФ України в Івано-Франківській області.
ОСОБА_1 вимоги ухвали від 02.07.2025 не виконав, витребуваних доказів в підтвердження подання до ГУ ПФ України в Івано-Франківській області долучених до позовної заяви патентів, суду не надав.
Суд звертає увагу на те, що такі патенти є належними доказами в підтвердження перебування ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування, однак з огляду на те, що такі документи надані позивачем лише суду, то такі патенти не були предметом оцінки ГУ ПФ України в Івано-Франківській області, і відповідач був позбавлений можливості дослідити такі докази.
Проте суд не вправі перебирати на себе повноваження територіального органу Пенсійного Фонду України щодо оцінки доказів, які не були надані пенсійному органу.
В спірному випадку, наданих пенсійному органу разом із заявою від 08.02.2024 про призначення пенсії за віком та заявою від 15.03.2024 про перерахунок пенсії копій свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 № 457015, свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи від 27.05.1998 та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 11.08.2015 є недостатньо, оскільки такі документи не підтверджують факт перебування ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування чи сплату позивачем страхових внесків.
Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості подати до ГУ ПФ України в Івано-Франківській області патенти серії НОМЕР_1 від 03.07.2003, серії НОМЕР_2 від 05.05.2003, серії ПАВ № 205509 від 07.04.2003, серії ПАБ № 874049 від 01.01.2002, серії АК № 203971 від 01.06.1999, серії АЕ № 360670 від 30.12.1998, яким буде надана оцінка пенсійним органом та прийняте за результатами такої оцінки відповідне рішення.
Що стосується періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 30.06.2010, то такий період може бути зарахований до страхового стажу лише за умови підтвердження сплати страхових внесків.
В спірному випадку, згідно розрахунку стажу, із періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 30.06.2010 позивачу зараховано лише 3 місяці 15 днів у зв`язку із підтвердження сплати страхових внесків (а.с. 83).
За відсутності відомостей про сплату ОСОБА_1 страхових внесків за решту періоду із 01.01.2004 по 30.06.2010, в ГУ ПФ України в Івано-Франківській області відсутні підстави для зарахування такого періоду до страхового стажу позивача.
Щодо доводів відповідача про те, що заява ОСОБА_1 від 15.03.2024 про перерахунок пенсії не відповідає формі, встановленій Додатком 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, то суд вказує на таке.
Відповідно до пункту 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Подання громадянином заяви довільної форми не виключає ймовірності вирішення територіальним органом ПФ України порушених у зверненні питань у порядку Закону України Про звернення громадян у спосіб надання відповіді у формі листа без прийняття відповідного рішення як-то передбачено частиною п`ятою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Водночас, згідно з правовим висновком Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №748/696/17, якщо зміст звернення очевидно дає змогу оцінити намір заявника та у разі долучення до звернення усіх необхідних документів, то вимога адміністративного органу про форму заяви є надмірним формалізмом.
Такий висновок Верховного Суду також зазначений в постанові від 16.12.2021 у справі № 500/1879/20: …Відмовивши ОСОБА_2 в розгляді її заяви по суті з прийняттям відповідного рішення, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивачки, як пенсіонерки (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій)…..
Суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли подання заявником звернення довільної форми (але з чітко окресленим питанням та з достатнім обсягом необхідних документів) не звільняє пенсійний орган від виконання обов`язку прийняти рішення по суті питання про перерахунок пенсії.
В спірному випадку, з огляду на зміст заяви ОСОБА_1 від 15.03.2024, позивач чітко визначив питання, які підлягали вирішенню пенсійним органом: зарахувати до страхового стажу зазначені у заяві періоди та врахувати кратність стажу за період роботи в районах Крайньої Півночі (а.с. 30-35).
Таким чином, доводи відповідача про те, що заява ОСОБА_1 від 15.03.2024 про перерахунок пенсії не відповідає встановленій формі, є безпідставними. При цьому, лист ГУ ПФ України в Івано-Франківській області від 12.04.2024 № 4000-2563/Ш-02/8-0900/24, направлений позивачу за результатами розгляду його заяви від 15.03.2024, не містить жодних зауважень щодо форми такої заяви ОСОБА_1 від 15.03.2024.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Встановлені судом обставини, з огляду на критерії правомірності поведінки суб`єкта владних повноважень, вказують на протиправність дій відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.1992 по 07.06.1995 в ординарному розмірі та періоду роботи з 01.08.1990 по 31.12.1990 в районах Крайньої Півночі з розрахунку кожний рік роботи за один рік і шість місяців роботи.
З огляду на викладене, суд вважає протиправними дії ГУ ПФ України в Івано-Франківській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.1992 по 07.06.1995 в ординарному розмірі та періоду роботи з 01.08.1990 по 31.12.1990 в районах Крайньої Півночі з розрахунку кожний рік роботи за один рік і шість місяців роботи та відмови в перерахунку пенсії позивача через вказані обставини.
Щодо дати, з якої необхідно здійснити перерахунок пенсії, то суд звертає увагу на таке.
Позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії 15.03.2024.
Відповідно до частини четвертої статті 45 Закону № 1058 перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
Суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача також буде зобов`язання ГУ ПФ України в Івано-Франківській області провести з 01.03.2024 (тобто з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, оскільки вони мали місце до 15 числа включно частина четверта статті 45 Закону № 1058, - за заявою від 15.03.2024 та поданими до неї документами) перерахунок пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1992 по 07.06.1995 в ординарному розмірі та періоду роботи з 01.08.1990 по 31.12.1990 в районах Крайньої Півночі з розрахунку кожний рік роботи за один рік і шість місяців роботи, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. В задоволенні решти позову відмовити.
Таким чином, позов належить задовольнити частково.
Щодо розподілу судових витрат у справі:
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
В підтвердження судових витрат у справі позивачем подано квитанцію від 11.12.2024 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1211,20 грн. (а.с. 66).
З огляду на часткове задоволення позову, ОСОБА_1 належить присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн.
Керуючись статтями 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.1992 по 07.06.1995 в ординарному розмірі та періоду роботи з 01.08.1990 по 31.12.1990 в районах Крайньої Півночі з розрахунку кожний рік роботи за один рік і шість місяців роботи та відмови в перерахунку пенсії.
Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_8 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, код ЄДРПОУ - 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.