Справа № 461/7693/25
Суддя: Кротова О. Б.
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/7693/25
Провадження №2-а/461/204/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Кротової О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Басараб Д.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.152-1 КУпАП,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 16.09.2025 звернувся в суд із адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЛВ №00918209 від 25.08.2025, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.152-1 КУпАП.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 25.08.2025 відносно нього спеціалістом І категорії інспектором з паркування сектору контролю за дотриманням правил паркування відділу контролю та адміністрування у сфері паркування управління безпеки та вуличної інфраструктури ДММ та ВІ ЛМР Гревою П.Г. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЛВ №00918209 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП. Зазначену постанову він отримав 11.09.2025 засобами поштового зв`язку Укрпошти. Згідно із постановою серії ЛВ №00918209 від 25.08.2025, його, ОСОБА_1 , визнано винним в тому, що 13.08.2025 водієм транспортного засобу марки «AUDI Q7», р.н. НОМЕР_1 , здійснено користування майданчиком для платного користування з неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кирила і Мефодія, чим порушено вимоги абз.2 п.26 Правил паркування та накладено адміністративне стягнення у розмірі 400 грн. Вважає зазначену постанову протиправною та невмотивованою, оскільки така винесена без з`ясування всіх дійсних та необхідних обставин події, що мала місце 13.08.2025. Так, вказує, що у нього не виникало обов`язку щодо оплати вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів, з огляду на норми ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», що гарантує можливість безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Він проживає однією сім`єю з дружиною ОСОБА_2 , яка є інвалідом ІІІ групи, та неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , яка є інвалідом ІІ групи з дитинства та самостійно не може пересуватись. Вони разом проживають у м.Львові на вул.Кирила і Мефодія в будинку, який є прилеглим до паркувального майданчика, описаного у даній справі, ними використовується автомобіль марки «AUDI Q7», р.н. НОМЕР_1 , для перевезення особи з інвалідністю та забезпечення їй безперешкодного доступу до житла. Також позивач у адміністративному позові покликається на норми ст. 52-2 Закону України «Про дорожній рух» - Оплата послуг з паркування транспортних засобів та контроль за здійсненням такої оплати, якою передбачено, що при розміщенні транспортних засобів на майданчику для платного паркування особи, які розміщують транспортні засоби на такому майданчику, оплачують вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортного засобу згідно з тарифом, встановленим органом місцевого самоврядування відповідно до порядку формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Інспекторам з паркування забороняється приймати грошові кошти у готівковій формі в рахунок оплати вартості таких послуг та/або в рахунок оплати штрафів, накладених на місці вчинення правопорушення. Положення частини першої цієї статті не застосовуються у випадках, визначених частинами шостою та сьомою статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо місць для безоплатного паркування, а також до осіб та транспортних засобів, які відповідно до закону та/або рішення відповідної міської, селищної, сільської ради звільняються від оплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів на спеціально відведених (позначених) на цих майданчиках місцях. Також згідно абз.1 примітки до ст. 152-1 КУпАП, положення частини першої цієї статті не застосовується у випадках, визначених частинами шостою та сьомою статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо місць для безоплатного паркування, а також до осіб, які відповідно до закону звільняються від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів. Окрім цього, вказує, що відповідно до вимог постанови КМУ №585 від 25.05.2011 «Про затвердження порядку надання пільг водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі транспортними засобами, що належать громадським організаціям осіб з інвалідністю, підприємствам, установам, організаціям, які проводять діяльність у сфері соціального захисту населення, на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів» (далі Порядок №585), право на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів надається водіям з інвалідністю та водіям, які перевозять осіб з інвалідністю. Документом, який посвідчує право на безоплатне паркування транспортного засобу, є пенсійне посвідчення або посвідчення отримувача державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, або посвідчення особи, яка одержує державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, в яких міститься запис про інвалідність. Також позивач вважає, що його дії відповідали і Ухвалі Львівської міської ради 30 сесії 8-го скликання від 12.09.2024 №5250 «Про затвердження Положення про паркування транспортних засобів на території Львівської міської територіальної громади», яка набрала чинності з 01.01.2024. Окрім цього, приписами Постанови КМУ від 03.12.2009 №1342 «Про затвердження Правил паркування транспортних засобів» (далі Правила паркування транспортних засобів) передбачено на майданчиках, як для платного паркування, так і на майданчиках для безоплатного паркування обов`язкове облаштування місць (в обсязі не менше 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та дорожньою розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у частині 6 статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Облаштування спеціально обладнаних місць для водіїв з інвалідністю жодним чином не пов`язано з правом безкоштовного паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, що здійснюють перевезення особи з інвалідністю. Отже, спеціально обладнані місця для паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, що здійснюють перевезення особи з інвалідністю, як на платних так і на безоплатних паркувальних майданчиках, створюються лише для зручності осіб з інвалідністю, в першу чергу для тих, хто пересувається на кріслах колісних, так як розміщуються поруч зі входом до будівель, ТРК, ТВК, магазинів та супермаркетів, або на відстані не більше 50 м від в`їзду на майданчик для паркування. Таким чином, водії з інвалідністю та водії, які перевозять осіб з інвалідністю відповідно до вимог чинного законодавства мають право безкоштовного паркування на майданчиках для платного паркування, незалежно на якому паркувальному місці розміщений транспортний засіб, яким керує водій з інвалідністю та водій, який перевозить осіб з інвалідністю. Позивач зазначає, що паркування транспортного засобу марки «AUDI Q7», р.н. НОМЕР_1 , яким він керував 13.08.2025 у м. Львові на вул. Кирила і Мефодія, на платному паркувальному майданчику за цією ж адресою, було обумовлено тим, що він разом з сім`єю проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний транспортний засіб використовується для транспортування особи з інвалідністю, про що на автомобілі було розміщено відповідні розпізнавальні знаки. В той же час, місце, позначене як таке, що призначене для паркування осіб з інвалідністю було зайняте іншим транспортним засобом, а власний транспортний засіб ним було припарковано під будинком його місця проживання на наявному вільному місці поряд із місцем, призначеним для інвалідів, саме з ціллю безперешкодного доступу до житла доньки ОСОБА_3 , яка є дитиною з інвалідністю (дитячий церебральний параліч), та пересувається за допомогою інвалідного візка. На передній панелі під лобовим склом у зоні безперешкодної видимості ним було викладено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» (п.30.3 г Правил дорожнього руху) та копія посвідчення інваліда його доньки ОСОБА_4 ). Вказує, що інспектор з паркування не міг не бачити на автомобілі вказаних позначень щодо перевезення транспортним засобом осіб з інвалідністю, тим самим інспектор з паркування грубо проігнорував наявність цих позначень, сфотографувавши автомобіль не з переду, де би було чітко видно вказані розпізнавальні знаки щодо інвалідності, а навмисне фотографії автомобіля інспектором з паркування були зроблені з заду. Такі дії інспектора з паркування позивач розцінює як свідомо цинічні, які направлені саме на дискримінацію осіб з інвалідністю. Також позивач зазначив, що 13.08.2025 його дружиною ОСОБА_2 було подано скаргу в ЦНАП з додатками на повідомлення про накладення адміністративного стягнення, однак у відповідь на таку, 21.08.2025 на електронну пошту заявниці направлено лист, у якому відмовлено в задоволенні скарги. Разом з тим, доводи, викладені у скарзі, відповідачем не були спростовані, твердження відповідача зводяться до власного помилкового суб`єктивного бачення як обставин справи, так і чинного законодавства.

Ухвалою від 18.09.2025 прийнято до розгляду адміністративний позов, відкрито провадження та призначено судовий розгляд справи.

Від представника відповідача Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Т.Шпакової 22.09.2025 надійшов відзив на адміністративний позов, у якому остання просить відмовити у задоволенні такого з наступних підстав. Позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності як власника автомобіля марки «AUDI Q7», р.н. НОМЕР_1 , на якому 13.08.2025 було здійснено паркування в межах відведеного майданчика для платного паркування за адресою: м.Львів, вул.Кирила і Мефодія, без проведення оплати вартості послуг з користування таким майданчиком в зоні дії знаку 5.43 «Зона стоянки» з табличками 7.14 «Платні послуги» та як наслідок вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.152-1 КУпАП. Заперечила твердження позивача про те, що він, будучи особою, яка перевозить особу з інвалідністю, мав право на безоплатне паркування. Так, зазначила, що безоплатне паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, може здійснюватись виключно в межах місць для стоянки, що визначені операторами майданчиків для платного паркування та позначені відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою. У випадку розміщення транспортних засобів поза межами місць, призначених для водіїв, які належать до категорії осіб з інвалідністю або осіб, що їх перевозять, паркування здійснюється на загальних підставах. Вказує, що згідно з ч.2 ст.52-2 Закону України «Про дорожній рух», положення частини першої цієї статті не застосовуються у випадках, визначених частинами шостою та сьомою статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо місць для безоплатного паркування, а також до осіб та транспортних засобів, які відповідно до закону та/або рішення відповідної міської, селищної, сільської ради звільняються від оплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів на спеціально відведених (позначених) на цих майданчиках місцях. Також представник відповідача наводить норми Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а саме частини 6 та 7 статті 30, якими передбачено: необхідність мати при собі документи, які підтверджують інвалідність; кількість місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю, або водії, які перевозять інвалідів; випадок, якщо власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування не забезпечили виділення та облаштування місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Окрім цього, представник відповідача звертає увагу на п.5 Порядку №585, згідно з яким безоплатне паркування здійснюється шляхом розташування транспортного засобу на місці для безоплатного паркування з урахуванням дорожніх знаків та дорожньої розмітки, а також з дотриманням Правил паркування транспортних засобів та Правил дорожнього руху. При цьому, в лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу розміщується розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю». Таким чином, зазначає, що безоплатне паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, може здійснюватись виключно в межах місць для стоянки, визначеними операторами майданчиків для платного паркування та позначені відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою. З огляду на наведене, було зафіксовано вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.152-1 КУпАП, оскільки транспортний засіб марки «AUDI Q7», р.н. НОМЕР_1 , який належить останньому, знаходився більше 10 хв на відведеному майданчику для платного паркування, однак підтвердження оплати за послуги з користування майданчиком для платного паркування, згідно з даними АСКОП, відсутнє. Фотофіксація вчиненого правопорушення здійснена у відповідності до ст. 14-2 КУпАП. Також представник відповідача зазначила, що інспектором дотримано вимоги ч.4 ст.283 КУпАП та розміщено зображення транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення на сайті: http://www.inspector.lviv.ua., із зазначенням географічних координат місця розміщення транспортного засобу. Таким чином, представник відповідача зазначила, що інспектором з паркування було належним чином розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, а позивачем, всупереч вимогам ст. 77 КАС України, не надано достатніх, належних і допустимих доказів, які б підтверджували незаконність винесення такої постанови.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу у його відсутності, позов підтримав, просив такий задоволити.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Відповідно до положень ст.205 КАС України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін, оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів для ухвалення судом законного та об`єктивного рішення.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Так, спеціалістом І категорії інспектором з паркування сектору контролю за дотриманням правил паркування відділу контролю та адміністрування у сфері паркування управління безпеки та вуличної інфраструктури ДММ та ВІ ЛМР Гревою Петром Григоровичем 25 серпня 2025 року винесено постанову серії ЛВ №00918209, про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 400 грн.

Із оскаржуваної постанови вбачається, що 13.08.2025 о 12:25 год водієм транспортного засобу марки «AUDI Q7», р.н. НОМЕР_1 , здійснено користування майданчиком для платного користування з недоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кирила і Мефодія, чим порушено вимоги абз.2 п.26 Правил паркування та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.152-1 КУпАП.

Окрім цього, у постанові зазначено, що технічний засіб, яким здійснено фотозйомку та/або відеозапис фіксації правопорушення є ПАК Інспектор. Адреса офіційного веб-сайту, на якому можна ознайомитись із зазначеною фіксацією правопорушення в мережі інтернет http://inspector.lviv.ua. Ідентифікатор для доступу до зображень транспортного засобу державний номер транспортного засобу, номер повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником транспортного засобу марки «AUDI Q7», р.н. НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 .

У відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 10.11.2023 Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №98, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_5 .

Встановлено, що донька позивача ОСОБА_1 має інвалідність ІІ групи з дитинства до 05.11.2027, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , а також корінцем медичного висновку №35/42 про дитину-інваліда віком до 18 років, згідно з даними якого дитина має таке захворювання: ДЦП, тетрапарез в стадії відсутності самостійної ходи. Також у наведеному посвідченні зазначені дані про законного представника (опікуна) дитини з інвалідністю ОСОБА_2 , 1975 р.н.

Окрім цього, ОСОБА_2 має довічно присвоєну 3 групу інвалідності за загальним захворюванням, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_5 .

З огляду на наведене, встановлено, що позивач ОСОБА_1 має статус водія, який перевозить осіб з інвалідністю.

Згідно з долученими до відзиву на позовну заяву фотоматеріалами, які стали підставою для винесення оскаржуваної постанови, автомобіль марки «AUDI Q7», р.н. НОМЕР_1 , зупинено на майданчику для платного користування, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кирила і Мефодія, з неоплатою вартості послуг. Разом з тим, сам позивач ОСОБА_1 не заперечує зупинку власного автомобіля на зазначеному майданчику без оплати вартості стоянки.

Правові та соціальні основи дорожнього руху визначені Законом України «Про дорожній рух», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до статті 14 якого учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно зі статтею 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів, несуть відповідальність згідно з законодавством України. Відповідно до положень статті 52-2 вказаного Закону, при розміщенні транспортних засобів на майданчику для платного паркування особи, які розміщують транспортні засоби на такому майданчику, оплачують вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортного засобу згідно з тарифом, встановленим органом місцевого самоврядування відповідно до порядку формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Інспекторам з паркування забороняється приймати грошові кошти у готівковій формі в рахунок оплати вартості таких послуг та/або в рахунок оплати штрафів, накладених на місці вчинення правопорушення.

Положення частини першої цієї статті не застосовуються у випадках, визначених частинами шостою та сьомою статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо місць для безоплатного паркування, а також до осіб та транспортних засобів, які відповідно до закону та/або рішення відповідної міської, селищної, сільської ради звільняються від оплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів на спеціально відведених (позначених) на цих майданчиках місцях.

Відповідно до частин 6 та 7 статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським об`єднанням осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів. Кількість місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, становить не менше 10 відсотків загальної кількості місць на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування, але не менше одного місця з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.

Якщо власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування не забезпечили виділення та облаштування місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, такими місцями на відповідних майданчиках вважаються місця, на яких розміщені транспортні засоби, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

Місця для безоплатного паркування транспортних засобів, передбачені частиною шостою цієї статті, також виділяються на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках, у тому числі біля житлових будинків (крім індивідуальних житлових будинків) та інших будівель, їх власниками/співвласниками (управителями) або орендарями, на проїзних частинах автомобільних доріг і тротуарах (із числа місць для зупинки та стоянки транспортних засобів) - органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (суб`єктами господарювання, якщо їм у встановленому порядку передано відповідні частини доріг і тротуарів для ведення господарської діяльності) з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою (частина 8 статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»).

Механізм надання пільг власникам транспортних засобів, зазначеним у частині 6 статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», на безоплатне паркування на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування (далі - безоплатне паркування) і на безоплатне зберігання на автостоянках, на яких надаються послуги із зберігання транспортних засобів визначено Порядком надання пільг водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі транспортними засобами, що належать громадським організаціям осіб з інвалідністю, підприємствам, установам, організаціям, які провадять діяльність у сфері соціального захисту населення, на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року № 585 (далі - Порядок №585).

Відповідно до пункту 2 Порядку №585 право на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів надається водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю (далі - водії).

Аналогічні положення закріплені пунктами 26, 29 Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1342.

Відповідно до пункту 22 вказаних Правил паркування, на майданчиках для паркування обов`язково облаштовуються місця (в обсязі не менше 10 відсотків загальної кількості, але не менш як одне місце) передбаченого стандартами розміру, позначені дорожніми знаками та дорожньою розміткою для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Відстань від в`їзду на майданчик для платного паркування до найближчого такого місця не повинна перевищувати 50 метрів.

Згідно з пунктом 4 Порядку №585, документом, що посвідчує право на безоплатне паркування транспортного засобу, є пенсійне посвідчення або посвідчення отримувача державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, або посвідчення особи, яка одержує державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, в яких міститься запис про інвалідність.

Також, розглядаючи зазначену справу, суд звертає увагу на те, що Ухвалою Львівської міської ради 30 сесії 8-го скликання від 12.09.2024 №5250 затверджено Положення про паркування транспортних засобів на території Львівської міської територіальної громади. У Розділі 6 зазначеного Положення передбачені пільги при користуванні майданчиками для платного паркування. Так, п.6.1.2 Положення передбачено, що правом безкоштовного паркування на майданчиках для платного паркування на території Львівської міської територіальної громади користуються особи, визначені у частині шостій статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», на місцях, облаштованих відповідно до пункту 3.14 цього Положення.

Разом з тим, пунктом 3.14 передбачено лише режим роботи майданчиків для платного паркування, тобто ніяких обмежень щодо осіб, визначених у ст.30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» цей пункт не містить.

Як зазначено вище, позивач ОСОБА_1 має статус водія, якийперевозить осіб з інвалідністю, відтак такий має право на пільги відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

Із матеріалів фотофіксації інспектором з паркування вбачається, що у автомобілі марки «AUDI Q7», р.н. НОМЕР_1 , у момент його зупинки на вул. Кирила і Мефодія у м.Львові, водієм було залишено під лобовим склом посвідчення дитини з інвалідністю та розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», що підтверджує його право на пільги, як водія, який перевозить особу з інвалідністю.

Окрім цього, дружина позивача ОСОБА_2 (законний представник дитини-інваліда), після складення повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності від 13.08.2025, зверталась до начальника управління безпеки та вуличної інфраструктури Смілевського М.Л. із заявою про скасування застосованого адміністративного стягнення у вигляді штрафу за порушення правил паркування автомобіля їхньої сім`ї на вул. Кирила і Мефодія у м.Львові, однак у відповідь отримала лист №3701-вих-122205 від 21.08.2025 про відмову у задоволенні заяви із наданням роз`яснень, що особам з інвалідністю дозволяється безоплатно паркувати транспортний засіб лише на спеціально відведених місцях на платних паркувальних майданчиках, а в решті випадках оплачувати на загальних підставах.

Відповідно до положень частини 1 статті 152-1 КУпАП, порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

Згідно із приміткою до статті 152-1 КУпАП під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика).

Суб`єктом правопорушення, передбаченого частинами першою, другою та восьмою цієї статті, є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення (момент паркування), а в разі фіксації зазначеного правопорушення в режимі фотозйомки (відеозапису) - відповідальна особа, зазначена у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладання адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом 3 частини 1 статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).

Також у примітці до статті 152-1 КУпАП зазначено, що положення частини першої цієї статті не застосовується у випадках, визначених частинами шостою та сьомою статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо місць для безоплатного паркування, а також до осіб, які відповідно до закону звільняються від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів.

Згідно зі ст. 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлює відповідальну особу, зазначену у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу.

Положеннями статті 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за порушення правил паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа.

Відповідно до примітки до зазначеної статті, режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Як було зазначено вище, позивач ОСОБА_1 має статус водія, якийперевозить осіб з інвалідністю, відтак такий має право на пільги, передбачені для осіб з інвалідністю.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач до винесення оскаржуваної постанови серії ЛВ № 00918209 від 25 серпня 2025 року надав відповідачу документ, який підтверджує його право на пільги, як особи, яка перевозить дитину з інвалідністю, і відповідач повинен був врахувати дану обставину при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , однак дана обставина залишилась поза увагою відповідача при винесенні оскаржуваної постанови.

Більше того, матеріалами справи підтверджується той факт, що біля будинку за місцем проживання позивача із сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , наявне спеціально відведене місце для паркування осіб з інвалідністю, однак таке було занятим. Враховуючи стан здоров`я дитини позивача, яка має інвалідність, не може самостійно пересуватись, позивачем ОСОБА_1 , перед паркуванням автомобіля, залишено під лобовим склом такого підтверджуючі документи, що свідчать про добросовісність та відсутність наміру позивача уникнути оплати без законних на те підстав. Наведене підтверджує, що дії позивача повністю відповідають духу та меті законодавства щодо захисту прав осіб з інвалідністю, зокрема щодо забезпечення мобільності та доступності до житла.

Таким чином, за відсутності вільних місць для паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю, транспортний засіб позивача було припарковано поруч на майданчику для платного паркування. Разом з тим, позивач ОСОБА_1 прирівнюється до статусу особи з інвалідністю, отже за вказаних обставин, на нього поширюється дія примітки ст.152-1 КУпАП.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

З викладеного слідує, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві та відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Зазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013).

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та доказів, зібраних у справі, суд прийшов до висновку, що інспектор з паркування дійшов до передчасного висновку щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152-1 КУпАП, повно та всебічно не дослідивши всі обставини справи, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, а відтак встановлено, що оскаржувана постанова винесена без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (постанова).

Згідно із ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає, зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З вищенаведеної норми права вбачається вичерпний перелік повноважень суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому вказана процесуальна норма права є спеціальною по відношенню до ст. 245 КАС України.

Враховуючи заявлені позовні вимоги та вищевказані приписи ч.3 ст.286 КАС України, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задоволити, скасувати постанову серії ЛВ №00918209 від 25.08.2025 та закрити провадження у справі.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У постанові від 18 березня 2020 року № 543/775/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати ст. 2-5 Закону «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають, а тому за подання позовної заяви про скасування постанови про адміністративне правопорушення сплачується судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 гривень.

Разом з тим, позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду із вказаним позовом згідно із платіжною інструкцією на переказ готівки №1.310982277.1 від 16.09.2025 АТ КБ «ПриватБанк» (Відділення «Західне ь29», м.Львів, вул.Староєврейська,3) сплачено судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп, тобто у більшому розмірі.

За таких обставин, у відповідності до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» та ч.1 ст.139 КАС України, слід повернути позивачу ОСОБА_1 605,60 грн, як надмірно сплачені, а решту 605,60 грн слід стягнути з відповідача як суб`єкта владних повноважень за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст. 6, 9, 72-77, 241-246, 295, 297 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

позов задоволити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЛВ №00918209 від 25.08.2025, винесену спеціалістом І категорії інспектором з паркування сектору контролю за дотриманням правил паркування відділу контролю та адміністрування у сфері паркування управління безпеки та вуличної інфраструктури ДММ та ВІ ЛМР Гревою Петром Григоровичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст.152-1 КУпАП, - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.152-1 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнуваньДепартаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 605 грн 60 коп судового збору.

Повернути ОСОБА_1 у з державного бюджету зайво сплачену частину судового збору в розмірі 605 грн 60 коп згідно із платіжною інструкцією на переказ готівки №1.310982277.1 від 16.09.2025 у АТ КБ «ПриватБанк» (Відділення «Західне ь29», м.Львів, вул.Староєврейська,3).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, , м. Львів, пл. Ринок, буд.1.

Повний текст рішення складено 25.09.2025

Суддя Ольга КРОТОВА