Справа № 300/2087/25
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/2087/25 пров. № А/857/26362/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року, головуючий суддя Шумей М.В., ухвалене у м. Івано-Франківськ, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28 лютого 2025 року №16/нод «Про результати службового розслідування за фактом пошкодження транспортного засобу»; визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо стягнення з грошового забезпечення начальника 3 відділення ведення спеціальних заходів 4 загону спеціальних заходів військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 грошових коштів на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28 лютого 2025 року №16/нод «Про результати службового розслідування за фактом пошкодження транспортного засобу»; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 утримані з нього на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28 лютого 2025 року №16 «Про результати службового розслідування за фактом пошкодження транспортного засобу» грошові кошти та нарахувати види виплат та доплат до грошового забезпечення, на отримання яких він втратив право у зв`язку із виданням оскаржуваного наказу.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що позивач проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 . Так, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 7 січня 2025 року №12 «Про призначення службового розслідування за фактом пошкодження транспортного засобу» щодо позивача призначено та проведено в період з 4 січня до 28 лютого 2025 року службове розслідування за фактом скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за результатами проведення якого складено акт службового розслідування №383 від 23 січня 2025 року та на підставі якого 28 лютого 2025 року командиром військової частини НОМЕР_1 винесено спірний наказ №16, відповідно до якого позивача притягнуто до матеріальної відповідальності у повному розмірі завданої шкоди, що становить 303 350,00 грн та розпочато щомісячне стягнення сум завданої шкоди із грошового забезпечення в розмірі 20 відсотків до її повного погашення. Такий наказ позивач вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем допущено ряд порушень щодо обов`язковості підстав та умов притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності у повному розмірі, порядку встановлення розміру та відшкодування завданої шкоди. Позивач наголошує, що ані матеріали службового розслідування, ані оскаржуваний наказ не містять інформації та посилання на довідку про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акта оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності, які відповідно до вимог частини 7 статті 8 Закону про матеріальну відповідальність та розділу VIII Порядку проведення службового розслідування в обов`язковому порядку додаються до акта службового розслідування. Окрім цього, позивач вважає, що комісія під час службового розслідування не виконала вимог частини 3 статті 9 Закону про матеріальну відповідальність військовослужбовців та не вжила жодних заходів щодо встановлення обставин, які виключають матеріальну відповідальність, а саме не було перевірено фактів, викладених у поясненнях позивача та військовослужбовця ОСОБА_2 , який перебував разом і позивачем у автомобілі під час ДТП, які чітко вказують на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок дії обставин непереборної сили, що відповідно до частини 1 цієї ж статті є підставою для звільнення мене від матеріальної відповідальності. Також, незважаючи на прямий обов`язок вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, комісія, що проводила службове розслідування, замість того, щоб реалізувати надане їй право здійснити огляд місцевості та ділянки дороги, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода, зробила висновки про обставини події, виходячи із онлайн-карти Google Chrome. При цьому, на думку позивача, така інформація не може вважатися об`єктивною та бути джерелом формування юридичних висновків. З огляду на викладене, позивач стверджує, що під час проведення службового розслідування не встановлено належним чином розміру завданої майну військової частини шкоди, а також не доведено протиправних дій з його сторони, відтак наказ №16 «Про результати службового розслідування за фактом пошкодження транспортного засобу» винесений з грубим порушенням норм законодавства.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28 лютого 2025 року №16/нод Про результати службового розслідування за фактом пошкодження транспортного засобу; визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо стягнення з грошового забезпечення начальника 3 відділення ведення спеціальних заходів 4 загону спеціальних заходів військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 грошових коштів на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28 лютого 2025 року №16/нод Про результати службового розслідування за фактом пошкодження транспортного засобу; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 утримані з нього на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28 лютого 2025 року №16 Про результати службового розслідування за фактом пошкодження транспортного засобу грошові кошти та нарахувати види виплат та доплат до грошового забезпечення, на отримання яких він втратив право у зв`язку із виданням оскаржуваного наказу.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ВЧ НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що твердження позовної заяви не спростовують порушення позивачем вимог статей 13, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України; п. 2.3. б), п.12.1., п. 13.1 ПДР України; п. 2.4., 2.5 наказу МОУ від 01.07.2022 року №219 «Про затвердження Керівництва з експлуатації автомобільної техніки у Збройних Сил України». Наголошено, що дії позивача, що є об`єктом службового розслідування, містять ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яке внесене до ЄДР за №0000004 від 04.01.2025 року, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» є підставою для притягнення особи до матеріальної відповідальності у повному розмірі. Щодо розміру завданої шкоди, то розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами, а діюче законодавство, за доводами представника відповідача, визначає пряму дійсну шкоду в тому числі як витрати на відновлення чи придбання військового майна та іншого державного майна замість пошкодженого, тому визначення розміру завданої шкоди в розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу не суперечить вимогам законодавства та спрямоване саме на захист інтересів держави. При цьому, позивачем не подано документів чи будь-яких інших доказів, що свідчать про те, що пошкодження транспортного засобу належного військовій частині сталося внаслідок будь-яких інших обставин, аніж ті, що встановлені під час службового розслідування.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 .

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07 січня 2025 року №12 «Про призначення службового розслідування за фактом пошкодження транспортного засобу» щодо ОСОБА_1 призначено та проведено в період з 4 січня до 28 лютого 2025 року службове розслідування за фактом скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Метою службового розслідування, згідно вказаного наказу, було встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню позивачем дорожньо-транспортної пригоди, визначення суми збитків та їх відшкодування, а також вини осіб, чиї дії або бездіяльність призвели до пошкодження транспортного засобу NISSAN X-TRAIL, номерний знак НОМЕР_2 , vin code НОМЕР_3 .

За результатами проведення службового розслідування комісією складено акт службового розслідування №383 від 23 січня 2025 року, яким вирішено за порушення вимог статей 13, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України; п. 2.3. б), п.12.1., п. 13.1 ПДР України; п. 2.4., 2.5 наказу Міністра оборони України від 01.07.2022 року №219 «Про затвердження Керівництва з експлуатації автомобільної техніки у Збройних Сил України»; пунктів 3.13, 3.19 наказу Міністра оборони України від 12.12.2016 року №678 начальника 4 відділення ведення спеціальних заходів 4 загону спеціальних заходів військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта, ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності.

На підставі згаданого акту службового розслідування 28 лютого 2025 року командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ №16 «Про результати службового розслідування за фактом пошкодження транспортного засобу», відповідно до якого позивача притягнуто до матеріальної відповідальності у повному розмірі завданої шкоди, що становить 303 350,00 грн та розпочато щомісячне стягнення сум завданої шкоди із грошового забезпечення в розмірі 20 відсотків до її повного погашення.

Вважаючи наказ командира військової частини від 28 лютого 2025 року №16 (з основної діяльності) протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз матеріалів службового розслідування дає підстави зробити висновок, що воно було проведено з порушенням вимог Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» та Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, який затверджено Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608, а відтак службовим розслідуванням не було всебічно та у повному обсязі доведено належним чином нанесення позивачем матеріальної шкоди та його вину у такій шкоді.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року (Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини визначені Статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року. (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ).

Положеннями статті 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ зазначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені в Дисциплінарному статуті Збройних Сил України, затвердженому Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

У статтях 1, 2 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно зі статтею 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначено Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608, (далі - Порядок № 608).

Службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення (абзац 4 пункту 2 розділу I Порядку № 608).

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі, зокрема: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Особливості проведення службового розслідування за фактами завдання державі матеріальної шкоди визначені у положеннях Розділу VIІІ Порядку №608, де указано, що у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

До матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначаються Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року №160-IX (далі Закон №160-IX).

Згідно зі статтею 1 Закону №160-IX, матеріальна відповідальність вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Частинами 1 та 2 статті 3 Закону №160-IX визначено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Пункт 4 частини 1 статті 6 Закону №160-IX передбачає, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди, зокрема, у разі вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення.

Відповідно до статті 7 цього ж закону, розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду. Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.

Частинами 6 та 7 статті 8 Закону №160-IX встановлено, що за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності. Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону №160-IX, відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадку, передбаченого, зокрема, частиною п`ятою цієї статті, відповідно до якої у разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом.

Як вбачається з матеріалів справи, до акту службового розслідування та згідно оскарженого наказу встановлено, що 04 січня 2025 року близько 05:45, водій автомобіля NISSAN X-TRAIL, номерний знак НОМЕР_2 , старший лейтенант ОСОБА_1 разом з військовослужбовцем, молодшим сержантом, ОСОБА_2 виїхали з міста Івано-Франківськ до міста Тернопіль для заступання в добовий наряд на чергування. На дорозі, зі слів військовослужбовця, була ожеледиця, не проглядалась дорожня відмітка та йшов сніг. На виїзді з села Діброва старший лейтенант ОСОБА_1 не врахував дорожньої обстановки, при виборі безпечної швидкості, не впорався з керуванням, в результаті чого автомобіль в`їхав в автомобіль HYUNDAI IONIQ, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який рухався у зустрічному напрямку.

Попередніми причинами та передумовами скоєної дорожньо-транспортної пригоди згідно наданого службового листа від 07.01.2025 року №94 тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_3 , є порушення водієм військового автомобіля NISSAN X-TRAIL, номерний знак НОМЕР_2 , vin code НОМЕР_3 , старшим лейтенантом ОСОБА_4 вимог правил дорожнього руху України, а саме: п.2.3 б), п. 12.1, п. 13.1.

За даним фактом 04 січня 2025 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Відповідно до Рахунку на оплату №ТЕ00000004 від 25 лютого 2025 року, виданого ТОВ «Екотаксі Україна» сума завданої шкоди внаслідок пошкодження автомобіля NISSAN X-TRAIL, номерний знак НОМЕР_2 , vin code НОМЕР_3 , старшим лейтенантом ОСОБА_1 складає 303 350,00 грн.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, що станом на час проведення розслідування автомобіль NISSAN X-TRAIL, номерний знак НОМЕР_2 постановою слідчого від 04.01.2025 року визнаний речовим доказом та поміщено на територію для тимчасово затриманих транспортних засобів відділу поліції №1 (м. Тисмениця) Івано- Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області.

Тобто, детального реального технічного огляду автомобіля представниками військової частини на час проведення розслідування не проведено, а ТОВ «Екотаксі Україна», яке не є суб`єктом оціночної діяльності, виставило рахунок на ремонт автомобіля NISSAN X-TRAIL, номерний знак НОМЕР_2 , керуючись фотографіями, зробленими під час документування дорожньо-транспортної пригоди.

На переконання суду, вказане не може вважатися об`єктивним визначенням розміру завданої шкоди. Більше того, комісія у своєму ж акті зазначила, що ремонт автомобіля є економічно недоцільним.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що і в матеріалах службового розслідування і в самому наказі здійснюється посилання на лист від 07.01.2025 року №94 тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_5 , про те, що ймовірно позивачем порушено вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п.2.3 б), п. 12.1, п. 13.1.

Водночас відповідач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем правопорушення. Зокрема, до оскаржуваного наказу та матеріалів службового розслідування не було долучено вироку суду або постанови у справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, апелянт не встановив усіх обставин, причин та умов можливого правопорушення, хоча відповідно до Порядку проведення службового розслідування був зобов`язаний це зробити.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що посилання на внесення 04 січня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) відомостей за №0000004 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, не може розглядатися як належний доказ вчинення правопорушення конкретною особою. Відповідно до положень статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий або прокурор зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР невідкладно, але не пізніше 24 годин після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або самостійного виявлення обставин, що можуть свідчити про його вчинення.

При цьому, відкриття кримінального провадження за фактом означає початок розслідування щодо самого факту можливого правопорушення, а не щодо конкретної особи, і не свідчить про встановлення вини чи притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Отже, не є встановленим факт порушення саме позивачем правил дорожнього руху, а відтак і вчинення кримінального правопорушення, оскільки на даному етапі триває досудове розслідування.

Як зазначалось раніше, що згідно з пунктом 8 розділу ІІІ Порядку проведення службового розслідування №608, особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що службове розслідування було проведено з порушенням вимог Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» та Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, який затверджено Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608, а відтак службовим розслідуванням не було всебічно та у повному обсязі доведено належним чином нанесення позивачем матеріальної шкоди та його вину у такій шкоді.

Колегія суддів зазначає, що службове розслідування повинне бути проведене з метою встановлення причин та умов вчинення правопорушення, однак відображені в матеріалах службового розслідування і в оскаржуваному наказі містять виключно доводи та припущення, а не встановленні факти.

З врахуванням вищевказаного, оскаржуваний наказ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, відтак є протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо стягнення з грошового забезпечення позивача грошових коштів на підставі такого наказу.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у справі №300/2087/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
Т. В. Онишкевич