Справа № 480/9707/23
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

24 вересня 2025 року Справа № 480/9707/23

Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Глазько С.М., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінен оф Десна" до Головного управління ДПС у Сумській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лінен оф Десна" звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області, Державної податкової служби України, у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії регіонального рівня від 01.03.2023 № 8354439/36235356, яким ТОВ "Лінен оф Десна" відмовлено у реєстрації податкової накладної від 14.11.2022 № 9;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 14.11.2022 № 9 датою її подання.

Ухвалою від 11 вересня 2023 року суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Представник Державної податкової служби України подав до суду відзив, у якому заперечує проти задоволення позову у повному обсязі.

Представник Головного управління ДПС у Сумській області, не погоджуючись з позовними вимогами, надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву та клопотання про залишення даного позову без розгляду.

Вказане клопотання представник відповідача обґрунтовував тим, що строк звернення до суду з позовом про зобов`язання зареєструвати податкові накладні або розрахунок коригування в ЄРПН, визначається ч. 4 ст. 122 КАС України і становить три місяці, з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Дата та час, які зазначені у квитанції про доставку рішення про розгляд скарги, що відправляється в електронний кабінет, вважається датою його вручення.

Зазначив, що ТОВ "Лінен оф Десна" звернулося зі скаргою на рішення Комісії регіонального рівня від 01.03.2023 № 5354439/36235356 до Комісії центрального рівня, яка була надіслана позивачем в електронній формі засобами електронного зв`язку, як передбачено п. 5 Порядку розгляду скарги щодо рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1165. Проте, рішенням за результатами розгляду скарги щодо рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 22.03.2023 № 28683/36235356/2, скаргу ТОВ «Лінен оф Десна» було залишено без задоволення та рішення комісії регіонального рівня про відмову в реєстрації податкової накладної від 14.11.2022 № 9 в Єдиному реєстрі податкових накладних, без змін.

За результатами розгляду скарги Комісія центрального рівня у строк, визначений пунктом 56.23 статті 56 Податкового кодексу України, у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України, надіслала позивачу відповідне рішення, що підтверджується квитанцією від 22.03.2023. Таким чином, рішення про результати розгляду скарги вважається належним чином врученим ТОВ «Лінен оф Десна» 22.03.2023. Разом з тим, позивач звернувся до Сумського окружного адміністративного суду на початку вересня, при граничному терміну можливості звернення до суду 22.06.2023.

Таким чином, на думку представника відповідача, ТОВ «Лінен оф Десна» було пропущено тримісячний строк звернення до суду.

16.10.2023 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій заперечував проти доводів, викладених у відзивах відповідачами, підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Також позивачем було подано заяву про поновлення строку звернення до суду.

У заяві про поновлення стоку звернення до суду позивач зазначив, що відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 вих.№2024/02.0-7.1 військова агресія РФ проти України, що стала підставою для введення воєнного стану в країн є форс-мажорною обставиною.

Зазначив, що у зв`язку з введенням на території України воєнного стану діяльність ТОВ «Лінен оф Десна» була фактично дезорганізована. Більшість працівників, у т.ч. бухгалтери і юристи, вимушені були залишити місто, а дехто - Україну. Восени і взимку 2022-2023 років Україна вцілому і Сумська область, зокрема, зазнали найбільш масштабних ракетних атак, внаслідок яких критичного ушкодження зазнала енергетична система всієї держави. Навесні 2023 року ситуація не набагато покращилася. Довготривалі систематичні відімкнення електроенергії у поєднанні із частими повітряними тривогами прямо і негативно вплинули на швидкість роботи спеціалістів позивача щодо опрацювання та підготовки документів. Керівник ТОВ «Лінен оф Десна», а також інші фахівці (юрист, бухгалтер та інші) в умовах віддаленої та розрізненої роботи потребували більшого часу для підготовки та подання до суду позовної заяви.

Зауважив, що вищезазначене об`єктивно вплинуло на можливість позивача своєчасно, в межах встановленого статтею 122 КАС України строку, скласти позовну заяву та виготовити всі належні додатки до позовної заяви. Зазначені обставини є такими, що об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню із позовом до суду та загальновідомими, тобто такими, що не потребують збирання та надання суду конкретних доказів.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 121 КАС України, просив суд визнати наведену у цій заяві причину пропуску процесуального строку поважною та поновити встановлений законом строк звернення до адміністративного суду із позовною заявою у справі № 480/9707/23.

Ухвалою суду від 22.12.2023 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінен оф Десна" про поновлення строку звернення до адміністративного суду було відмовлено, позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк з дня отримання копії ухвали суду, протягом якого позивачу необхідно було усунути недоліки позовної заяви, а саме: вказати інші підстави для поновлення строку та надати відповідні докази.

Копія ухвали від 22.12.2023 про залишення позовної заяви без руху отримана позивачем 05.01.2024, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог вказаної ухвали позивачем подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, вказавши підставами для поновлення строку наступне.

Так, позивач зазначає, що строк звернення до адміністративного суду по даній категорії справ становить 1095 днів.

На думку позивача, застосування передбачених статтею 102 ПК України строків однакової протяжності (1095 днів) як для нарахування податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу податковим органом, так і для судового оскарження рішень податкового органу платником податків, забезпечує рівноправне процесуальне становище обох учасників публічних правовідносин.

Також, на думку позивача, юридична визначеність стосовно рішень контролюючих органів, що не пов`язані з нарахуванням грошових зобов`язань, зокрема рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН та зобов`язання її зареєструвати, після проведення процедури адміністративного оскарження та отримання рішення про залишення скарги без задоволення, не має такого значення, як щодо рішень про нарахування грошових зобов`язань. Такі рішення не пов`язані із нарахуванням грошових зобов`язань і не зумовлюють необхідність їх реалізації у більш стислі строки.

Зазначив, що обставини, на які позивач посилається, як на підстави поновлення процесуального строку, є єдиними дійсними причинами, які зумовили звернення до суду із позовом лише через п`ять місяців після адміністративного оскарження оскаржуваного рішення, і інших причин цьому немає. Ці причини є об`єктивними, загальновідомими та такими, що безпосередньо вплинули на пропуск позивачем строку звернення до суду. Об`єктивно воєнний стан не сам по собі, а вся сукупність складних умов, які виникли і тривають у зв`язку із збройною агресією проти України, вплинули на можливість нормального ведення суб`єктами, зокрема. платниками податків, своїх справ і дотримуватися визначених процесуальним законодавством вимог.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 121 КАС України, просив суд визнати наведені у цій заяві причини пропуску процесуального строку поважними та поновити встановлений законом строк звернення до адміністративного суду із позовною заявою у справі №480/9707/23.

Оцінюючи наведені позивачем причини пропуску зазначеного строку, суд враховув, що згідно з вимогами ч.1 ст.121 КАС України суд поновлює процесуальний строк, якщо визнає причини його пропуску поважними. Водночас поважність причин повинен доводити скаржник.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 806/2321/16.

Причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Відтак поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Водночас не звернення до суду з позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 р. у справі № 640/12324/19.

Щодо посилання позивача на те, що строк звернення до адміністративного суду по даній категорії справ становить 1095 днів, суд зазначив наступне.

Так, як вже було зазначено судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 22.12.2023, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах. Водночас, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок, Кодексом адміністративного судочинства України встановлено скорочений строк звернення до суду.

Так, відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України.

Статтею 56 Податкового кодексу України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів.

Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Водночас відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України в разі, коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Дослідження змісту аналізованих приписів статей ПК України та статті 122 КАС України вказує на те, що на сьогодні є підхід, відповідно до якого строки звернення до суду після застосування досудового порядку вирішення спору є коротшими, ніж звичайні строки. При цьому є різні правові режими щодо оскарження податкових повідомлень-рішень і рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань та інших рішень контролюючих органів, що не пов`язані з їх нарахуванням, саме в частині різної тривалості скорочених строків оскарження при попередньому використанні досудового порядку вирішення спору.

Варто звернути увагу, що Законом України від 24 жовтня 2013 року № 657-VII Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо обліку та реєстрації платників податків та удосконалення деяких положень (далі - Закон № 657-VII) були внесені зміни до абзацу першого пункту 56.18 статті 56 ПК України шляхом виключення в ньому положення про нарахування грошового зобов`язання та поширення застосування спеціального тривалішого строку на оскарження будь-яких рішень контролюючих органів, з урахуванням строку давності, визначеного статтею 102 ПК України. Водночас до пункту 56.19 статті 56 ПК України аналогічні зміни не були внесені.

Комплексний аналіз чинного правового регулювання на момент прийняття Закону №657-VII дає підстави для висновку, що це не було технічною помилкою законодавця, оскільки частина четверта статті 99 КАС України, як і пункт 56.19 статті 56 ПК України, визначали єдиний місячний строк звернення до суду у випадку, якщо законом була передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України була та залишається спеціальною нормою, яка регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань.

Спеціальні строки для звернення до суду з позовом про скасування рішень контролюючих органів, що не пов`язані з нарахуванням грошових зобов`язань, зокрема рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН та зобов`язання її зареєструвати, після проведення процедури адміністративного оскарження та отримання рішення про залишення скарги без задоволення, нормами ПК України не визначені, тобто не врегульовують спірне в цій справі питання.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.10.2019 у справі №640/20468/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 85033140) відступив від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, який викладений у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №640/46/19 та від 14.02.2019 у справі №813/4921/17, в частині того, що положення пункту 56.18 статті 56 ПК України є спеціальними щодо приписів статті 122 КАС України та незалежно від використання платником податків права на адміністративне оскарження строк звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження рішення контролюючого органу про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН становить 1095 днів.

Верховний Суд зазначив, що різниця природи рішень контролюючого органу (щодо нарахування грошових зобов`язань або інші рішення) об`єктивно здатна впливати та зумовлювати різницю в підходах щодо встановлення строків звернення до суду про їх оскарження.

Застосування скорочених строків звернення при використанні досудового порядку врегулювання спорів у податкових правовідносинах установлено законом, зумовлено легітимною метою оперативного забезпечення настання правової визначеності для особи - платника податків та у діяльності суб`єктів владних повноважень - контролюючих органів, що кореспондується із встановленим алгоритмом і строками адміністрування податків для забезпечення належного виконання конституційного податкового обов`язку і має пропорційний характер, оскільки скорочення строку звернення не впливає на реалізацію особою права на судовий захист у зв`язку з достатністю часу на підготовку й оформлення правової позиції, ознайомлення з позицією контролюючого органу, залучення за потреби правових і фінансових консультантів в межах процедури адміністративного оскарження, у той час, як скорочені строки забезпечують досягнення зазначеної мети й завдань функціонування податкової системи держави.

Більш скорочені строки звернення до суду у випадку попередньої реалізації досудових процедур полягають у забезпеченні наступності юрисдикційних проваджень (адміністративних і судових) та пов`язанні з необхідністю мінімізувати темпоральний проміжок між досудовими процедурами та судовим провадженням.

Згідно з висновками Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 11.10.2019 у справі №640/20468/18 та у постанові Верховного Суду від 08.02.2021 у справі №360/1252/19 спеціальні строки для звернення до суду з позовом про скасування рішень контролюючих органів, що не пов`язані з нарахуванням грошових зобов`язань, зокрема рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН та зобов`язання її зареєструвати, після проведення процедури адміністративного оскарження та отримання рішення про залишення скарги без задоволення, нормами ПК України не визначені, тому інші рішення контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України), оскаржуються в судовому порядку в такі строки:

а) тримісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги було прийнято та вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня вручення скаржнику рішення за результатами розгляду його скарги на рішення контролюючого органу;

б) шестимісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня звернення скаржника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення.

Верховний Суд у постанові від 20.11.2020 у справі №1.380.2019.006517 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 92997008) зазначив, що строк звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН з похідною вимогою про зобов`язання її зареєструвати, у разі, коли платником податків не використовувалася процедура адміністративного оскарження таких рішень як досудового порядку вирішення спору, становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини у справі Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (рішення Європейського суду з прав людини у справі Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

За висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі "Хаджіанастасіу проти Греції", пункти 32-37).

При цьому очікується, що заявник продемонструє уважне ставлення до дотримання процесуальних вимог національного законодавства, наприклад до строків для подання адміністративного позову (рішення Європейського суду з прав людини від 7 вересня 1999 року у справі "Йодко против Литви (Jodko v. Lithuania).

Предметом позову у даній справі є оскарження рішення комісії про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних та/або розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 01.03.2023 № 8354439/36235356.

З матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржив спірне рішення до Державної податкової служби України.

Рішенням ДПС України від 22.03.2023 № 28683/36235356/2 спірне рішення залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

У зв`язку з цим, суд зазначив, що у даному випадку має бути застосований трьохмісячний строк для звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд констатував, що звернувшись 01.09.2023 до суду з даним позовом позивач пропустив трьохмісячний місячний строк звернення до суду з цим позовом.

Разом з тим, суд зауважує, що вказані у заяві від 08.01.2024 підстави для поновлення строку звернення до суду є ідентичними підставам, які були зазначені у заяві про поновлення строку звернення до суду, яка подавалася 16.10.2023, та якій надано оцінка в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 22.12.2023, а саме, визнано підстави для поновлення пропущеного строку звернення до суду неповажними.

Жодної іншої підстави, ніж ті, що вказані в поданій заяві від 16.10.2023 про поновлення строку звернення до суду, позивачем не вказано.

Стосовно посилання позивача на те, що не сам по собі воєнний стан, а вся сукупність складних умов, які виникли і тривають у зв`язку із збройною агресією проти України, вплинули на можливість нормального ведення суб`єктами, зокрема, платниками податків, своїх справ і дотримуватися визначених процесуальним законодавством вимог, суд зазначив наступне.

Дійсно, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і безперервно діє донині.

Правовий режим воєнного стану визначається Законом України від 12.05.2015 № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі - Закон № 389-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону № 389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За змістом ст.9 Закону № 389-VIII в умовах воєнного стану Президент України та Верховна Рада України діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Згідно зі ст.12-2 Закону № 389-VIII в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Приписами ст.26 Закону № 389-VIII передбачено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Як видно зі змісту поданої до суду заяви, позивач лише обмежився загальним посиланням на введення в країні воєнного стану, однак при цьому не надає жодних доказів, які б підтверджували неможливість своєчасного звернення позивача до суду з мотивів введення в країні воєнного стану та наявності вищезазначених обставин.

Верховний Суд у постанові від 25.08.2022 у справі № 240/3771/21 вказав на те, що введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Питання поновлення або наявності підстав для продовження відповідного процесуального строку вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у відповідній заяві.

Отже, саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на роботу заявника, що, в свою чергу, обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження.

На сьогодні Верховним Судом сформовано правову позицію, згідно з якою введення на території України воєнного стану не зупиняє перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 р. у справі № 990/115/22, постанови Верховного Суду від 25.10.2022 р. у справі № 620/7233/21, від 24.10.2022 р. у справі № 160/175/22 та від 22.09.2022 р. у справі № 140/13772/21).

Отже, введення воєнного стану може бути поважною причиною пропущення процесуального строку якщо це пов`язано не з загальними, а конкретними причинами, що практично, а не теоретично, заважали вчасно виконати процесуальну дію.

Натомість позивач таких конкретних причин не наводить, як і не надає доказів, які б вказували на поважні причини пропуску строку звернення до суду з позовом. Також позивачем не доведено, що між пропуском процесуального строку і введенням воєнного стану є безпосередній, прямий, причинний зв`язок.

Крім того, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що наведені у заяві підстави для поновлення строку звернення до суду дійсно пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи (яка "сама повинна цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки") та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк, звернення до суду з адміністративним позовом.

Таким чином, оскільки позивач не навів обставин, які виникли внаслідок збройної агресії рф проти України та запровадження воєнного стану, що унеможливили його своєчасне звернення до суду з позовом, то сам факт збройної агресії рф проти України у цьому разі не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку.

Крім того, позивач лише обмежився посиланням на вказані обставини, однак жодних доказів на підтвердження цих обставин до суду не надав.

Сумський окружний адміністративний суд ухвалою від 16.01.2024, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2024, визнав неповажними підстави для поновлення строку звернення до суду, зазначені позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, та позовну заяву Товариства повернув позивачу.

Повертаючи позов, суд керувався першою та другою частинами статті 123 КАС України, пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України та дійшов висновку, що позивач не надав жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не навів поважних обставин, які не залежали від волевиявлення позивача, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Постановою Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.08.2025 по справі № 480/9707/23, задоволено касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінен оф Десна", ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 16.01.2024 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2024 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У мотивувальній частині вказаної постанови зазначено, що колегія суддів не може погодитись із висновками судів про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом і вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними з огляду на не дослідження судами причин і обставин, на які покликався позивач в обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, оскільки судами не було здійснено зовнішньої оцінки (кваліфікації) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій Товариства перед зверненням до суду за захистом свого права. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість пропущеного строку; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 по справі 480/9707/23 прийнято справу № 480/9707/23 до провадження та залишено без руху позовну заяву. Визначено позивачу усунути недоліки позовної заяви, викладені в ухвалі суду від 22.12.2023 про залишення позовної заяви без руху з у рахуванням позиції Верховного Суду, в семиденний строк з дня вручення ухвали.

На виконання ухвали від 08.09.2025 у справі №480/9707/23 позивач надав суду заяву про поновлення пропущеного строку, а також просить суд врахувати, що обставини, на які позивач посилається як на підстави поновлення процесуального строку, є єдиними дійсними причинами, які зумовили звернення до суду із позовом лише через п`ять місяців після адміністративного оскарження спірного рішення, і інших причин цьому немає. Ці причини є об`єктивними, загальновідомими та такими, що безпосередньо вплинули на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Також представник позивача надав заяву про поновлення процесуального строку, у якій зазначив, що як відомо, у зв`язку із вторгненням в Україну військ російської федерації Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022, який затверджено Законом України №2102-IX від 24.02.2022р., в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває до сьогодні. Загальновідомим є також факт загального негативного впливу, якого зазнають суб`єкти правовідносин внаслідок широкомасштабної агресії та воєнного стану, зокрема на можливість реалізації ними прав та своєчасного виконання обов`язків. Так, з самого початку воєнного стану діяльність ТОВ «Лінен оф Десна» була фактично дезорганізована. Більшість працівників, у т.ч. бухгалтери і юристи, вимушені були залишити місто, а дехто Україну з метою збереження життя і здоров`я свого і своїх дітей. Восени і взимку 2022-2023 років Україна вцілому, і Сумська область зокрема, зазнали найбільш масштабних ракетних атак, внаслідок яких критичного ушкодження зазнала енергетична система всієї держави. Навесні 2023 року ситуація не набагато покращилася. Довготривалі систематичні відімкнення електроенергії у поєднанні із частими повітряними тривогами прямо і негативно вплинули на швидкість роботи спеціалістів позивача щодо опрацювання та підготовки документів. Керівник ТОВ «Лінен оф Десна», а також інші фахівці (юрист, бухгалтер та інші) в умовах віддаленої та розрізненої роботи потребували більшого часу для підготовки та подання до суду позовного матеріалу.

Все означене об`єктивно вплинуло на можливість позивача своєчасно, в межах встановленого статтею 122 КАС України строку, скласти позовну заяву та виготовити всі належні додатки до позовної заяви.

Зазначені обставини, як зазначає представник позивача, є об`єктивними, загальновідомими та такими, що безпосередньо вплинули на пропуск позивачем строку звернення до суду. Об`єктивно воєнний стан не сам по собі, а вся сукупність складних умов, які виникли і тривають у зв`язку із збройною агресією проти нашої країни, вплинули на можливість нормального ведення суб`єктами, зокрема платниками податків, своїх справ і дотримання визначених процесуальним законодавством вимог.

Безпосередність і причинний зв`язок впливу таких обставин на пропуск строку звернення до суду по конкретному позову підтверджується лише тим, що позивач посилається на такі обставини. Іншими засобами доказування підтвердити це практично не можливо ніхто не фіксує конкретні випадки бомбардувань, тривог чи відключень електроенергії, щоб підтвердити їхній вплив на пропуск строку по конкретному позову.

Всі наведені пов`язані із війною в Україні обставини відбувалися у період як до, так і після моменту виникнення у позивача права на звернення із позовом. Негативні фактори війни мали, так би мовити, кумулятивний характер, тобто відбувалися часто і зумовлювали затримку у виконанні всіх, у тому числі невідкладних справ позивача.

У подальшому це як «сніжний ком» призвело до щоденного накопичення невиконаних або виконаних з прострочкою справ (обов`язків).

Відтак, позивач при всій обачності і сумлінному ставленні до встановлених процесуальним законом вимог зміг підготувати позовний матеріал та подати його до суду лише наприкінці серпня 2023 року.

Надаючи оцінку доводам позивача, з урахуванням вимог визначених у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.08.2025 по справі № 480/9707/23, суд зазначає наступне.

Надана позивачем заява про поновлення строку ні містить жодного доказу у підтвердження викладених обставин щодо того, що у період з 22.03.2023 по 30.08.2023 бухгалтери і юристи позивача залишили місто Глухів, а також у вказаний період були триваючі відключення світла, що, на переконання представника позивача, є поважною причиною для поновлення строку.

Також суд звертає увагу, що позивач не надав суду жодного доказу, що у період з 22.03.2023 по 30.08.2023 на території м.Глухів та самого підприємства велися бойові дії, або підприємство зазнало фактичного впливу бойових дій.

Суд звертає увагу, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, який затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року N 309, територія Глухівської міської територіальної громади віднесена з 24.02.2022 виключно до території можливих бойових дій.

Жодних хронологій дій представник позивача не викладає, а тому суд і не може їх досліджувати.

Щодо посилання позивача на відключення електроенергії у спірний період, суд зазначає, що позивач, у порушення ч.1 ст.77 КАС України, не надав суду жодного доказу у підтвердження вказаних обставин, як взагалі факту відповідного відключення саме на об`єктах позивача в період з 22.03.2023 по 30.08.2023, так і на підтвердження того, що вказані відключення мали настільки триваючий характер, що позивач з об`єктивних причин не міг звернутися до суду вчасно.

Підсумовуючи суд зазначає, що суд у повному обсязі дослідив причини та обставини, на які покликався позивач в обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом та надав оцінку усім конкретним обставинам, що зазначив позивач, та оцінив усі фактори, вказані позивачем.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Наведені норми кореспондуються з положеннями п.9 ч.4 ст.169 КАС України, згідно з яким позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 КАС України.

З огляду на викладене і враховуючи те, що позивач подав позов після закінчення строку, встановленого законом, та при цьому не навів поважних причин його пропуску та не надав доказів на їх підтвердження, позовну заяву належить повернути на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінен оф Десна" про поновлення строку звернення до адміністративного суду - відмовити.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінен оф Десна" до Головного управління ДПС у Сумській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії і додані до неї документи - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя С.М. Глазько