Справа № 380/14426/24
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/14426/24 пров. № А/857/34786/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Матковської З.М.

суддів- Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року у справі №380/14426/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

головуючий суддя першої інстанції Карп`як О.О., час ухвалення за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту 21.11.2024,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Центральної військово - лікарської комісії ДПСУ - Головного Військово - Медичного Клінічного Центру (Центральний Клінічний Госпіталь) ДПС про визнання протиправною бездіяльності Центральної військово - лікарської комісії Державної прикордонної служби України щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови у формі довідки №143 постійно діючої госпітальної військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) 24 травня 2024 року та зобов`язати Центральну військово - лікарську комісію Державної прикордонної служби України розглянути заяву ОСОБА_2 про перегляд постанови у формі довідки №143 постійно діючої госпітальної військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) 24 травня 2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він звернувся із заявою про перегляд постанови у формі довідки постійно діючої госпітальної військово - лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 № 143 від 24.05.2024 року до Центральної військової лікарської комісії ДПС України. Однак, отримав відмову викладену листом від 21.06.2024. Такі дії вважає протиправними, оскільки ЦВЛК, на його думку, повинна була за результатом розгляду заяви винести встановлену чинним законодавством постанову.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Центральної військово - лікарської комісії щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови у формі довідки № 143 постійно діючої госпітальної військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) 24 травня 2024 року. Зобов`язано Центральну військово - лікарську комісію Державної прикордонної служби України розглянути заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови у формі довідки №143 постійно діючої госпітальної військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) 24 травня 2024 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що ЦВЛК вважає рішення суду першої інстанції неправомірним та таким, що прийняте внаслідок неповного з`ясування судом обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Апелянт зазначає, що позивач звернувся до ЦВЛК із заявою про перегляд постанови ВЛК. Вказану заяву позивача відповідачем розглянуто та за результатом розгляду надано відповідь, в якій позивачу роз`яснено, що медичний огляд госпітальною ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 проведено із дотриманням вимог п. 7-9 глави 4 Розділу III Положення № 333, надані Позивачем документи не містять інформації щодо наявності підстав для скасування постанови госпітальної ВЛК Одеського ВМКЦ ДПСУ № 143 від 24.05.2024 року.

Протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового акту віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Позивач не наводить жодного аргументу щодо невідповідності його діагнозів у оскаржуваній довідці та документально не підтверджує наявність у нього захворювань, які б дали підстави для визнання його непридатним до військової служби або які не враховані ВЛК на момент огляду, також Позивач не вказує на порушення процедури проведення медичного огляду ВЛК.

Оскільки за результатами перевірки фактів зі звернення представника Позивача, ЦВЛК не встановила порушень з боку членів госпітальної ВЛК Одеського військово- медичного клінічного центру, надані медичні документи Позивача не спростували висновків членів ВЛК - таким чином вважає, що відсутня правова підстава для скасування діючої постанови ВЛК № 143 від 24.05.2024 року та винесення власного рішення ЦВЛК - оформленого протоколом засідання.

З урахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною - відмовити.

Позивач правом подання відзиву не скористався.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справ слідує, що згідно довідки НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України (військової частини НОМЕР_3 ), позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 з 01 квітня 2022 року по теперішній час.

З 05 квітня 2022 року перебуває в зоні бойових дій згідно наказу «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 30 травня 2022 року» № 75 від 25.04.2022 року зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25 квітня 2022 року № 453/37789.

За результатами медичного обстеження позивача ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) складено висновок у формі довідки постійно діючої госпітальної військово-лікарської комісії від 24.05.2024 за №143.

Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва):

Гіпертонічна хвороба ІІ стадії (потовщення комплексу інтима медіа сонних артерій та наявність АБ ЗСА праворуч). ІХС. Дифузний кардіосклероз. Атеросклероз мі трального та аортального клапанів. Пароксизмальна форма фібриляції перед сердець. Часта стійка надшлуночкова екстрасистолія. СН Іст. Церебральний атеросклероз. Дисцикуряторна енцефалопатія ІІ ст. з помірним порушеннями функції.

Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням Батьківщини. (Довідка про безпосередню участь особи в бойових діях від 02.04.2015 № 445).

Ковзна кила стравохідного отвору діафрагми І ст. без порушення функцій. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість при сприйнятті ШМ з 1,0 м праворуч та з 2,0 м ліворуч. Часткова вторинна сенсоневральна приглухуватість при сприйнятті ШМ з 1,0 м праворуч та з 2,0 ліворуч. Часткова вторинна адентія. Дифузний зоб 1 ст., кісти щитоподібної залози без порушення функцій. Артроз обох колінних суглобів ІІ ст. з помірними порушеннями функцій. Правобічний сколіоз ІІ ст, грудного відлілу хребта без порушення функцій. Двобічна п?яткова шпора. Полінейропатія нижніх кінцівок, сенсомоторна форма з незначними порушеннями функцій. Бронхіальна астма, персистуюча форма, частково контрольована, III ступінь терапії, бульозна емфізема верхніх часток обох легень без порушення ФЗД. Хронічний вірусний гепатит С (аНСV позитивний, ПЛР РНК НСV негативний) без порушення функцій. Хронічний гастродуоденіт у фазі нестійкої ремісії без порушення функцій. Доброякісна гіперплазія передміхурової залози 1 ст. з незначними порушеннями функцій. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.

Викривлення носової перетинки без порушення носового дихання. Обмежений остеохондроз грудного та поперекового відділу хребта без порушення функцій. Хронічний гастродуоденіт у фазі нестійкої ремісії без порушення функцій. Доброякісна гіперплазія передміхурової залози І ст. з незначними порушеннями функцій.

На підставі статей 38-б, 39-б, 36-б, 47-б, 62-б, 61-б, 41-б, 64-в, 23-в, 68-в- графи ІІ додатку 5 до Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.05.2009 № 333: обмежено придатний до військової служби.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся із заявою про перегляд постанови у формі довідки постійно діючої госпітальної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) №143 від 24 травня 2024 року до Центральної військової лікарської комісії ДПСУ.

Листом Центральна військово лікарська комісія ДПС України від 21.06.2024 року № 13.1/553, стосовно скарги позивача щодо повторного медичного огляду ВЛК Одеського військово- медичного клінічного центру ( клінічного госпіталю) та скасування постанови госпітальної ВЛК Одеського військово медичного клінічного центру ДПСУ № 143 від 24.05.2024 року, повідомила про те, що постанова госпітальної ВЛК № 143 від 24.05.2024 року винесена ОВМКЦ ДПСУ у відповідності до вимог Розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової служби, із зазначенням причинного зв`язку захворювань, про відсутність підстав для її перегляду та направлення позивача на повторний медичний огляд.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки скаргу розглянув у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», а не у відповідності по приписів Положення №333.

Апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (надалі, також - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами 2, 3 статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно з частиною 9 статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Статтею 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.92 №2801-ХІІ визначено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, а також при закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, за потреби - інших органів або військових формувань сектору безпеки і оборони, визначених частиною другою статті 12 Закону України "Про національну безпеку України".

Військово-лікарські комісії також можуть створюватися при державних та комунальних закладах охорони здоров`я.

Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Військово-лікарська експертиза в Державній прикордонній службі України у період виникнення спірних правовідносин проводилась відповідно до вимог Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.05.2009 №333 (надалі, також Положення №333).

Згідно з пунктом 1 розділу 1 глави ІІ Положення №333 серед основних завдань військово-лікарських комісій Держприкордонслужби є, зокрема, визначення ступеня придатності військовослужбовців до військової служби.

Пункти 2, 3, 4 розділу 1 глави ІІ Положення №333 передбачають, що для виконання зазначених завдань у Держприкордонслужбі створюються Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК), постійно та тимчасово діючі військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), а також постійно діючі лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК).

ЦВЛК та ВЛК(ЛЛК) приймають постанови, які оформлюються свідоцтвом про хворобу (додаток 1), довідкою військово-лікарської комісії (далі - довідка ВЛК) (додаток 2), протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (додаток 3).

У прийнятті постанов усі ВЛК та ЛЛК є незалежними. У своїй роботі вони керуються Основами законодавства України про охорону здоров`я, Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цим Положенням, а також іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 1 розділу 4 глави ІІ Положення №333 до постійно діючих військово-лікарських комісій відносяться госпітальні (гарнізонні) ВЛК, які утворюються:

госпітальна ВЛК - в закладах охорони здоров`я Держприкордонслужби, за клінічними профілями в закладах охорони здоров`я Держприкордонслужби може бути створено декілька госпітальних ВЛК;

гарнізонна ВЛК - при клініках амбулаторно-поліклінічної допомоги, поліклініках закладів охорони здоров`я Держприкордонслужби.

Організація проведення медичного огляду госпітальної (гарнізонної) ВЛК в закладі охорони здоров`я Держприкордонслужби покладається на начальника закладу.

На госпітальну (гарнізонну) ВЛК покладаються: проведення медичного огляду, контрольного та повторного оглядів осіб, зазначених у пункті 1 розділу І цього Положення; проведення медичного огляду водолазів; ведення книги протоколів засідань ВЛК (ЛЛК) (додаток 4) та здавання її в архів; контроль за повнотою та якістю обстеження під час проведення медичного огляду осіб, зазначених у пункті 1 розділу І цього Положення, строком проведення обстеження; проведення разом із медичними спеціалістами клінічних госпіталів та начальниками служб охорони здоров`я органів Держприкордонслужби, що перебувають у зоні відповідальності закладу охорони здоров`я Держприкордонслужби, аналізу визнання військовослужбовців непридатними (обмежено придатними) до військової служби, розробка пропозицій щодо поліпшення стану здоров`я військовослужбовців, їх узагальнення та надання до ЦВЛК.

Госпітальна (гарнізонна) ВЛК має право: приймати постанови відповідно до цього Положення; за погодженням з керівниками відповідних органів Держприкордонслужби залучати до роботи на правах членів комісії медичних та інших фахівців.

Згідно з пунктом 1 розділу 1 глави ІІІ Положення №333, медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, військовослужбовців до військової служби; військовослужбовців до військової служби за військовою спеціальністю.

Пункт 4 розділу 1 глави ІІІ цього Положення №333 визначає, що постанови ВЛК приймаються на підставі розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 5), таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 6). Розклад хвороб розроблено відповідно до вимог Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду (далі - МКХ-10).

Відповідно до пункту 1 розділу 4 глави ІІІ Положення №333 направлення на медичний огляд проводиться начальниками відповідних органів Держприкордонслужби, де проходить службу військовослужбовець, військовою прокуратурою, судами, головою ЦВЛК, начальниками закладів охорони здоров`я Держприкордонслужби за місцем лікування.

Військовослужбовці, захворювання, наслідки поранення, травми, контузії, каліцтва яких згідно з Розкладом хвороб, ТДВ або Переліком хвороб зумовлюють обмежену придатність до військової служби, направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника органу Держприкордонслужби, у якому проходить службу такий військовослужбовець (пункт 1 розділу 4 глави ІІІ Положення №333).

Пунктами 8 та 9 розділу 4 глави ІІІ Положення №333 передбачено, що медичний огляд військовослужбовців обов`язково проводиться хірургом, терапевтом, невропатологом, окулістом, отоларингологом (військовослужбовців-жінок - гінекологом), а за медичних показань - лікарями інших спеціальностей.

Обов`язково здаються загальні аналізи крові та сечі, проводяться ЕКГ-дослідження, флюорографічне дослідження органів грудної клітки; потребу в додатковому обстеженні визначають лікарі за медичними показаннями.

Відповідно до пункту 11 розділу 4 глави ІІІ Положення №333 при медичному огляді військовослужбовців метод індивідуальної оцінки придатності їх до військової служби повинен застосовуватись у кожному випадку. ВЛК враховує вік, освіту, військовий фах, підготовку, професійний досвід, фактичну працездатність, бажання проходити військову службу, висновок начальника органу Держприкордонслужби та начальника служби охорони здоров`я цього органу, викладені в службовій та медичній характеристиках, можливість подальшого проходження військовослужбовцем військової служби на посаді, що найбільше відповідає стану його здоров`я.

Постанова ВЛК про потребу у звільненні від виконання службових обов`язків за станом здоров`я або про придатність до військової служби оформлюється довідкою ВЛК, яка затвердженню ЦВЛК не підлягає. Копія зазначеної довідки направляється до ЦВЛК для обліку та контролю (пункт 14 розділу 4 глави ІІІ Положення №333).

Пункт 1 розділу 11 глави ІІІ Положення №333 передбачає, що постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів.

ВЛК при винесенні постанови оцінює висновки лікарів за результатами медичного огляду в закладі охорони здоров`я Держприкордонслужби, документи особи, які характеризують стан її здоров`я, з інших закладів охорони здоров`я (результати обстежень, висновки лікарів і спеціалістів тощо) за наявності, які є додатковими матеріалами для встановлення діагнозу.

У прийнятті постанови голова та члени ВЛК незалежні, у разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК.

Відповідно до пункту 2 розділу 11 глави ІІІ Положення №333 постанови ВЛК згідно з цим Положенням розглядаються, затверджуються, контролюються та переглядаються ЦВЛК.

За рішенням ЦВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд.

Постанови ВЛК інших військових формувань, які винесені стосовно військовослужбовців Держприкордонслужби, підлягають обов`язковому розгляду ЦВЛК Держприкордонслужби з прийняттям власної постанови.

Пунктом 3 розділу 11 глави ІІІ Положення №333 передбачено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються, серед іншого, постанови такого змісту:

1) придатний, зокрема, до військової служби;

2) непридатний, серед іншого, до військової служби з виключенням з військового обліку; до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (на воєнний час приймається постанова "Обмежено придатний до військової служби"); до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців (постанова приймається у воєнний час);

постанова «Непридатний до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців» приймається на підставі статей 7, 11, 12г, 13ґ, 24, 37, 44, 48, 56, 59, 65, 72, 81 Розкладу хвороб у випадках, коли для відновлення придатності (обмеженої придатності) до військової служби необхідний строк від 6 до 12 календарних місяців.

3) потребує, зокрема, звільнення від виконання службових обов`язків на ___ календарних днів з перебуванням в стаціонарі___________(вказати назву закладу охорони здоров`я органу Держприкордонслужби) (постанова приймається щодо курсантів Національної академії Держприкордонслужби і військовослужбовців строкової служби); звільнення від виконання службових обов`язків на ___ календарних днів; відпустки за станом здоров`я на ___ календарних днів;

4) обмежено придатний до військової служби:

постанова приймається щодо військовослужбовців одночасно з постановою ВЛК в індивідуальному порядку з урахуванням військової спеціальності, посади, віку, роботи, що фактично виконується, пристосованості до неї того, хто пройшов медичний огляд, у довільній формі зазначається, які види служби та роботи даній особі протипоказані;

особи, визнані обмежено придатними до військової служби, до служби у плавскладі, льотної роботи, роботи за окремими військово-обліковими спеціальностями згідно з таблицями А, Б, В ТДВ непридатні;

з метою медичної та соціальної реабілітації особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, за їх зверненнями проходять повторний медичний огляд госпітальними (гарнізонними) ВЛК, але не раніше ніж через 3 роки після прийняття постанови про обмежену придатність до військової служби;

5) тимчасово непридатний, зокрема до певних видів служби.

Також пунктами 4 та 5 розділу 11 глави ІІІ Положення №333 передбачено, що за статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, що передбачають індивідуальну оцінку непридатності до військової служби або обмежену придатність осіб, які пройшли медичний огляд за графами II, III, ВЛК приймає одну з таких постанов: "Непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час"; "Обмежено придатний до військової служби".

За статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, що передбачають індивідуальну оцінку придатності або обмежену придатність до військової служби осіб, які пройшли медичний огляд за графами II, III, IV, ВЛК приймає одну з таких постанов: "Обмежено придатний до військової служби"; "Придатний до військової служби".

Отже, законодавством регламентовано чітку процедуру проведення військово-лікарської експертизи військовослужбовця військово-лікарською комісією, яка передбачає здійснення медичного огляду особи відповідними лікарями за загальним переліком та лікарями інших спеціальностей за наявності медичних показань.

Разом з тим системний аналіз викладених правових норм дає підстави стверджувати, що медичний огляд військовослужбовців повинен здійснюватися за методом індивідуальної оцінки придатності їх до військової служби, тобто з урахуванням усіх медичних показників щодо стану здоров`я особи.

Як уже зазначалось вище та встановлено судом, за результатами медичного обстеження позивача, ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 складено довідку постійно діючої госпітальної військово-лікарської комісії від 24.05.2024 за №143. На підставі статей 38-б, 39-б, 36-б, 47-б, 62-б, 61-б, 41-б, 64-в, 23-в, 68-в- графи ІІ додатку 5 до Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.05.2009 № 333, обмежено придатним до військової служби (а.с. 14).

Відповідно до пункту 2 глави 2 розділу II Положення №333 ЦВЛК є органом вищого рівня із проведення медичного огляду ВЛК в Держприкордонслужбі і здійснює методичне керівництво діяльністю ВЛК Держприкордонслужби з питань проведення медичного огляду осіб, зазначених у пункті 1 розділу I цього Положення.

Пунктом 8 глави 2 розділу II Положення №333 передбачено, що ЦВЛК має право, зокрема, приймати постанови згідно з цим Положенням, переглядати або скасовувати постанови постійно діючих, тимчасово діючих ВЛК (ЛЛК) нижчого рівня, переглядати власні постанови.

Судом також встановлено, що позивач скерував до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України скаргу щодо проведення потворного медичного обліку ВЛК та скасування постанови госпітальної ВЛК Одеського військово медичного клінічного центру ДПСУ № 143 від 24.05.2024 року.

Центральна військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України листом №13.1/553 від 21.06.2024 повідомила, що постанова госпітальної ВЛК № 143 від 24.05.2024 року винесена ОВМКЦ ДПСУ у відповідності до вимог Розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової служби, із зазначенням причинного зв`язку захворювань про відсутність підстав для її перегляду та направлення позивача на повторний медичний огляд.

Позивач вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки заяву розглянув у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», а не у відповідності по приписів Положення №333.

Апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. У статті 3 Закону №393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства (частина друга).

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності

Клопотання письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (частина третя).

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб (частина четверта).

Суд першої інстанції вірно висновував, що скарга ОСОБА_1 не підпадає під жодне вищенаведене визначення та не є зверненням в розумінні Закону №393/96-ВР з питань військово-лікарської експертизи, а є скаргою на рішення ВЛК нижчого рівня, яке оформлене довідкою та в якій позивач, не погодившись із висновком постійно діючої госпітальної військово лікарської комісії, оскаржує його в порядку, передбаченому Положенням № 402 до ЦВЛК, що дає підстави для висновку, що процедура розгляду такої скарги повинна проводитись у відповідності до цього нормативного акту, а не у порядку, що передбачений Законом №393/96-ВР.

Крім цього, у скарзі позивач зокрема просив скасувати ( висновок ) постанову та Довідку № 413 від 24.05.2024 р. та провести повторний медичний огляд солдата ОСОБА_1 в ЦВЛК м. Києва, за результатами якого видати висновок/постанову про придатність чи непридатність до військової служби в мирний та у воєнний час.

Також позивач зазначав, що ОВМКЦ не враховано усі діагнози, не вказано пожиттєву другу групу інвалідності, а також не надано висновок, постанову ВЛК, а лише довідку № 413 чим порушено законодавчі норми вимог до ВЛК.

Отже, правовідносини, які виникли між сторонами цього спору, не можуть врегульовуватись Законом України «Про звернення громадян».

Суд зауважує, що предметом даного спору не є порушення процедури проходження медичного обстеження позивачем під час обстеження ВЛК чи оцінка стану здоров`я позивача.

Позивач вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки скаргу розглянув у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», а не у відповідності по приписів Положення №333.

Положенням №332 визначено, що особа, яка не погоджується з висновком ВЛК, може оскаржити його до Центральної військово-лікарської комісії, надати додаткові данні чи матеріали обстеження та обґрунтування.

Так, відповідно до пункту 8 глави 2 розділу ІІ Положення № 333 ЦВЛК має зокрема право: приймати постанови згідно з цим Положенням, переглядати або скасовувати постанови постійно діючих, тимчасово діючих ВЛК (ЛЛК) нижчого рівня, переглядати власні постанови; оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1 розділу I цього Положення; перевіряти роботу ВЛК (ЛЛК) з питань організації та проведення ними медичного огляду; розглядати, переглядати та скасовувати, затверджувати (не затверджувати), а також контролювати постанови будь-якої ВЛК (ЛЛК), строк розгляду свідоцтв про хворобу становить не більше 10 робочих днів з дня їх отримання ЦВЛК; розглядати документи ВЛК, які складені за результатами проведених у разі направлення медичних оглядів військовослужбовців в закладах охорони здоров`я інших військових формувань, та виносити власну постанову; у разі незатвердження постанови ВЛК (ЛЛК) скасовувати її та протягом п`яти робочих днів з дати її скасування виносити іншу постанову із зазначеного питання; у разі неповного проведення медичного огляду особи чи недотримання ВЛК (ЛЛК) при проведенні медичного огляду вимог цього Положення скасовувати постанову та направляти свідоцтво про хворобу на доопрацювання з викладенням причин, через які постанову ВЛК (ЛЛК) не затверджено; надавати роз`яснення щодо формулювань постанов ВЛК (ЛЛК); перевіряти організацію та стан лікувально-діагностичної роботи в закладах охорони здоров`я Держприкордонслужби, органах Держприкордонслужби з питань здійснення медичного огляду ВЛК; рекомендувати направлення військовослужбовців на обстеження в інтересах медичного огляду ВЛК до спеціалізованих закладів охорони здоров`я.

Постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку (п. 12 Постанови 333).

В контексті наведеного колегія суддів зазначає, що суди вправі перевірити законність рішень ВЛК/ЦВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття таких рішень, яка встановлена Положенням № 333.

Суди позбавлені можливості оцінювати підставність прийняття певного рішення, так як суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності рішення ВЛК/ЦВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального та процесуального права.

Як уже зазначалось вище, скарга позивача на рішення ВЛК нижчого рівня, яке оформлене довідкою та в якій позивач, не погодившись із висновком постійно діючої госпітальної військово лікарської комісії, оскаржує його в порядку, передбаченому Положенням № 402 до ЦВЛК, дає підстави для висновку, що процедура розгляду такої скарги повинна проводитись у відповідності до Положення № 333.

Системний аналіз вищенаведених приписів Положення № 333 дає підстави для висновку, що ЦВЛК при розгляді заяви/скарги на рішення ВЛК своє рішення повинна оформлювати не листом, а вмотивованою постановою з викладенням усіх обставин та аргументів.

Відсутність належним чином оформленої постанови ЦВЛК про перегляд постанови ВЛК свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

З урахуванням вищенаведеного, ЦВЛК при розгляді заяви/скарги на рішення ВЛК свій висновок повинна оформлювати не листом, а вмотивованою постановою з викладенням всіх обставин та аргументів.

Відсутність належним чином оформленої постанови ЦВЛК про перегляд постанови ВЛК свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Отже, у спірному випадку має місце протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень, оскільки саме постанова ЦВЛК є актом індивідуальної дії, який в подальшому заявник може оскаржити відповідно до пункту 12 глави 2 розділу ІІІ Положення № 333, та є підставою для перегляду її в судовому порядку.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 4 статті 245 даного Кодексу у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Відтак, вирішуючи зміст позовних вимоги, застосовуючи механізм захисту порушеного права та його ефективного відновлення, керуючись повноваженнями, наданими частиною 2 статті 9, частинами 2, 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, та з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд першої інстанції вірно вважав протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття постанови, за наслідками розгляду скарги позивача про скасування Госпітальної військово-лікарської комісії, а для поновлення порушених прав позивача слід зобов`язати відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови у формі довідки №143 постійно діючої госпітальної військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) 24 травня 2024 року.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року у справі №380/14426/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін