Справа № 160/7497/25
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 160/7497/25
Суддя І інстанції Ніколайчук С.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12 листопада 2024 року № 24 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 жовтня 2023 року про призначення пенсії по інвалідності, з урахуванням висновків суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року позовну заяву задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12 листопада 2024 року № 24 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління пенсійного Фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 жовтня 2023 року про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року№ 2262-XII, та надати вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована помилковістю висновків суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Вказує на правомірність рішення від 12 листопада 2024 року № 24 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності зважаючи на відсутність необхідного страхового стажу, визначеного ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Скаржник також зазначає про те, що оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було уповноважене на розгляд конкретної заяви позивача від 06.11.2024 року, то територіальний орган Пенсійного фонду України уповноважений по розгляду питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах може бути визначено лише Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24 лютого 2022 року ОСОБА_1 був мобілізований на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 та Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 від 07 серпня 2014 року.

05 вересня 2022року позивач поблизу н.п. Соледар Бахмутського району Донецької області отримав поранення, травматичну ампутацію правої стопи, отримане військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми від 26 жовтня 2022 року, копія якої наявна в матеріалах справи.

Внаслідок отриманого поранення позивачу встановлена 2 група інвалідності, травма, поранення, так, пов`язане із захистом Батьківщини, безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ № 003104 від 23 серпня 2023 року.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був військовослужбовцем Збройних Сил України та є особою з інвалідністю другої групи, травма поранення, так, пов`язане із захистом Батьківщини, звернувся з заявою від 10 жовтня 2023 року до органів Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії по інвалідності, як інваліду 2 групи травма поранення, так, пов`язане із захистом Батьківщини.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17 жовтня 2023 № 24 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки необхідний страховий стаж визначений статтею 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для осіб, яким установлено 2 та 3 групу інвалідності від 36 років до досягнення 37 років включно становить 7 років. Страховий стаж особи становить 4 роки 12днів.

В призначені пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 7 років.

04 вересня 2024 року позивач повторно звернувся до органів Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії по інвалідності, як інваліду 2 групи травма поранення, так, пов`язане із захистом Батьківщини.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 11 вересня 2024 № 24 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки необхідний страховий стаж визначений статтею 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для осіб, яким установлено 2 та 3 групу інвалідності від 36 років до досягнення 37 років включно становить 7 років. Страховий стаж особи становить 6 років 8 місяців 28 днів.

В призначені пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 7 років.

06 листопада 2024 року позивач повторно звернувся до органів Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії по інвалідності, як інваліду 2 групи травма поранення, так, пов`язане із захистом Батьківщини.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12 листопада 2024 № 24 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності, оскільки необхідний страховий стаж визначений статтею 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для осіб, яким установлено 2 та 3 групу інвалідності від 36 років до досягнення 37 років включно становить 7 років. Страховий стаж особи становить 6 років 11 місяців 28 днів.

В призначені пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 7 років.

Предметом оскарження рішення у цій справі є рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12 листопада 2024 № 24.

Не погоджуючись з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у призначенні пенсії по інвалідності, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Частиною 1,2 статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності зокрема страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп, зокрема від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років.

Якщо інвалідність настала в період проходження строкової військової служби або внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), у особи, яка звернулася за медичною допомогою у період з 21 листопада 2013 р. по 30 квітня 2014 р., то пенсія по інвалідності призначається особі незалежно від наявності страхового стажу.

Вищевказана норма регулює загальні правила призначення пенсії по інвалідності, водночас, спеціальною нормою, що регулює правовідносини призначення пенсії по інвалідності військовослужбовців є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (Далі Закон № 2262-ХІІ), частиною 1 статті 2 якого визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Статтею 18 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Згідно з статтею 19 Закону № 2262-ХІІ групи і причини інвалідності, а також час її настання встановлюються медико-соціальними експертними комісіями, які діють на підставі положення про них, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Залежно від ступеня втрати працездатності особи з інвалідністю поділяються на три групи.

Як передбачено статтею 20 Закону № 2262-ХІІ залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії: а) особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; б) інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби.

Статтею 21 Закону № 2262-ХІІ визначено, що пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах: а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку); б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Положеннями статті 26 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією, а особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться лише за їх заявою. В разі визнання пенсіонера, який не досяг пенсійного віку, працездатним пенсія виплачується йому до кінця місяця, в якому його визнано працездатним, але не довше ніж до дня, по який встановлено інвалідність.

В даних правовідносинах застосуванню підлягає саме Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", оскільки інвалідність ОСОБА_1 пов`язана із захистом Батьківщини, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.

Тобто, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправне застосування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області під час розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", замість положень Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правих підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 12 листопада 2024 року № 24 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 та зобов`язання Головне управління пенсійного Фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 жовтня 2023 року про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року№ 2262-XII, та надати вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду.

При цьому, посилання скаржника на те, що територіальний орган Пенсійного фонду України уповноважений по розгляду питання щодо призначення пенсії позивачу може бути визначено лише Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є безпідставним, оскільки оскаржуване рішення від 12 листопада 2024 року № 24 приймало саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за принципом екстериторіальності, а тому, за наслідками судового розгляду, обов`язок щодо повторного розгляду заяви про призначення пенсії по інвалідності має бути покладений саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

В повному обсязі постанова складена 23 вересня 2025 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун

суддя С.В. Сафронова