Справа № 335/4906/25
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 335/4906/25
(суддя Соболєва І.П., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 13 червня 2025 року у справі №335/4906/25 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23 травня 2025 року звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в якому, просить скасувати постанову серії ЕНА №4670021 від 06.05.2025 року якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП.

Позов обґрунтовано тим, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП.

Рішенням Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 13 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що з досліджених відеозаписів, які надані обома сторонами, вбачається, що працівник поліції ОСОБА_2 назвався водію, повідомив про причину зупинки перевірку на причетність до ДТП. ОСОБА_3 почав вимагати він нього показати орієнтування. Після чого до автомобіля підійшов працівник поліції ОСОБА_4 , назвався, повідомив, що водія зупинено на підставі п. 3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» через наявність інформації про причетність водія до адміністративного правопорушення. Тому, на підставі п.2.4 ПДР попросив надати посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс страхування. Водій заявив, що не вірить працівнику поліції на слово, постійно вимагав повторювати причину зупинки, вимагав щоб працівники поліції довели законність їх вимог. Заявив, що не вбачає законних підстав для зупинки його автомобіля. На вимогу водія ОСОБА_4 декілька разів показав йому своє посвідчення, але заперечував, щоб водії записував посвідчення на камеру телефона. Запропонував переписати відомості посвідчення. Повідомив водія про те, що на автомобіль відсутній поліс страхування. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснив працівник поліції ОСОБА_5 , який назвався водію, повідомив причину зупинки - ч.3. ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» - наявність інформації, що свідчить про причетність цього ТЗ до вчинення адміністративного правопорушення. Роз`яснив ОСОБА_3 його права, передбаченої статтями 263,268 КУпАП, ознайомив його зі змістом постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Долучені до матеріалів справи відеозаписи спростовують доводи позивача про порушення вимог КУпАП при розгляді справи. На переконання суду, відповідач обґрунтовано виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його в апеляційному порядку, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що судом першої інстанції не повно встановлено обставини справи. Не враховано те, що у працівників поліції не було законних підстав для зупинки транспортного засобу позивача, що є істотним порушенням вимог законодавства; не роз`яснили належним чином права водія, зокрема право на юридичну допомогу; не надали можливості скористуватися правом на юридичну допомогу; не надали можливості ознайомитися з матеріалами справи; не надали можливості надати письмові пояснення чи заперечення до складання постанови; не вручили примірник постанови, чим порушили право водія на ознайомлення з документом та подання заперечень.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з постановою серії ЕНА №4670021 від 06.05.2025 року, 06.05.2025 року о 21 год. 46 хв. в м. Запоріжжя вул. Каховська, 13 позивач керуючи транспортним засобом BMW 535 д.р.н. НОМЕР_1 не пред`явив на вимогу поліцейського посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, також не пред`явив реєстраційний документ на ТЗ, водій керував ТЗ без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив п. 2.4 «а» ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с.10).

Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту п. 2.4 «а» ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

При цьому, пункт п. 2.1 ПДР України визначає, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

a) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони технічний талон);

в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції, крім випадків встановлення проблискових маячків оранжевого кольору на сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м, на механічних транспортних засобах дорожньо-експлуатаційної служби, на транспортних засобах спеціального, спеціалізованого призначення та на транспортних засобах із розпізнавальним знаком "Діти";

г) на маршрутних транспортних засобах схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів документацію відповідно до вимог встановлених Законами України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух" та "Про перевезення небезпечних вантажів";

ґ) чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат "Зелена картка" (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка";

д) у разі встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» документ, що підтверджує інвалідність водія або пасажира (крім водіїв з явними ознаками інвалідності або водіїв, які перевозять пасажирів з явними ознаками інвалідності).

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, доказами є які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, положення зазначеного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Як встановлено судом першої інстанції з досліджених відеозаписів, які надані обома сторонами та не спростовано під час апеляційного розгляду справи, позивачем не було пред`явлено працівникам поліції для перевірки посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, реєстраційного документу на ТЗ та водій керував ТЗ без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ.

Зважаючи на те, що позивачем не було пред`явлено працівникам поліції для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України, а саме посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, суд апеляційної інстанції вважає, що такі дії є складом адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними твердження позивача про те, що у працівників поліції не було законних підстав для зупинки його транспортного засобу, ураховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках:

1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених;

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Положення статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначають, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

З аналізу зазначених норм вбачається, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху та в свою чергу, вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах у разі якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з метою організації накопичення, зберігання інформації про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, обміну такою інформацією, забезпечення отримання потерпілими особами інформації щодо договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а також забезпечення контролю за здійсненням обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності МТСБУ забезпечує функціонування Єдиної централізованої бази даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - Єдина централізована база даних).

Єдина централізована база даних містить відомості про страховиків, які провадять діяльність з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені страховиками - членами МТСБУ, про страхові випадки, що настали, стан та результати їх врегулювання, про транспортні засоби та їх страхувальників, у тому числі персональні дані таких страхувальників, а також іншу інформацію щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В свою чергу, статтею 9 вищезазначеного Закону визначено, що перевірка наявності чинних договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється, зокрема, відповідними підрозділами Національної поліції України під час здійснення регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (у тому числі з використанням працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів та в режимі фотозйомки, відеозапису), а також під час оформлення документів щодо порушення Правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди.

Перевірка наявності чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, визначеного статтею 6 цього Закону, здійснюється на підставі інформації, що міститься в Єдиній централізованій базі даних.

Зважаючи на те, що працівниками поліції за інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних було встановлено факт відсутності у транспортного засобу BMW 535 д.р.н. НОМЕР_1 , яким 06.05.2025 року керував позивач без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, що свідчить про наявність достатніх підстав вважати, що водій порушив Правила дорожнього руху, суд апеляційної інстанції вважає, що у працівників поліції були усі наявні визначені Законом України «Про Національну поліцію» підстави для зупинки транспортного засобу позивача та як наслідок правомірними вимоги до такого водія пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 Правил дорожнього руху.

Щодо доводів позивача про те, що працівники поліції не роз`яснили належним чином права водія, зокрема право на юридичну допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з відеофіксацією вчиненого відповідачем виконано вимоги Закону та роз`яснено позивачу його права та обов`язки.

Факт того, що працівниками поліції було виконано вищезазначений обов`язок підтверджено і самим позивачем в апеляційній скарзі, де позивач зазначив: «…Я сказав що я чекаю свого адвоката і представника з моніторингу поліції і зачинив вікно оскільки остерігався подальших незаконних дій співробітників поліції які поводили себе дивно та неадекватно. Співробітник поліції ОСОБА_5 перебувавши біля ТЗ та через закрите вікно ТЗ зачитував невідомо кому права передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, та одразу після цього заявив що «зараз буде винесена адміністративна постанова». Все це співробітник поліції ОСОБА_5 зробив коли Апелянт його не чув, оскільки телефонував та спілкувався з адвокатом. Увесь «розгляд адміністративної справи» зайняв у співробітника поліції ОСОБА_5 декілька секунд. Я відкрив вікно та повідомив співробітника поліції ОСОБА_5 що буду вимушен визвати СОГ і зачинив вікно ТЗ...».

Із зазначених позивачем обставин вбачається, що позивачем добровільно було зачинено вікно транспортного засобу під час роз`яснення відповідачем йому права та обов`язків передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Обов`язок працівника поліції полягає виключено у роз`ясненні прав та обов`язків, а не у примушуванні їх слухати та сприймати особою, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Слід зауважити й на безпідставності тверджень позивача про те, що працівники поліції не вручили примірник постанови, чим порушили право водія на ознайомлення з документом та подання заперечень, оскільки така постанова була направлена позивачу засобами поштового зв`язку, про що зроблено відповідну відмітку у постанові (а.с.10).

Відповідно до п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 справа «Руїз Торіха проти Іспанії» суд наголошує на тому, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Між тим, інші аргументи наведені позивачем в апеляційній скарзі фактично зводяться до загального, а саме протиправності постанови серії ЕНА №4670021 від 06.05.2025 року, проте враховуючи те, що судовим рішенням у цій справі надано необхідне та достатнє обґрунтування щодо наявності у відповідача законних підстав для притягнення позивача до відповідальності у зв`язку з допущеним позивачем порушенням, при цьому суд дослідив усі основні питання віднесені на його розгляд, суд апеляційної інстанції вважає, що всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду щодо допущення позивачем порушення за яке його притягнуто до відповідальності оскаржуваною постановою.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на рішення Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" згідно з висновком якого будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати значної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 13 червня 2025 року у справі №335/4906/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено та підписано суддями 24 вересня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва