Справа № 120/2282/25
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 вересня 2025 р. Справа № 120/2282/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 07 від 02.01.2025.

Ухвалою від 24.02.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк представниками відповідачів подано відзиви на позовну заяву. Відзиви обґрунтовані тим, що до стажу який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах не зараховані періоди роботи з 02.06.2010 по 31.12.2010 та з 27.04.2011 по 14.11.2011 згідно довідки № 447 від 26.04.2024, оскільки довідка, що підтверджує зайнятість особи на посаді тракториста-машиніста та безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в підприємствах сільського господарства не відповідає додатку № 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. Також представники відповідачів зазначили, що період роботи з 01.01.1986 по 31.12.1999 згідно довідки № 02-28/83 від 05.03.2024 не зарахований до пільгового стажу роботи, оскільки спірний період може бути зарахований до стажу роботи на посаді тракториста-машиніста за результатом розгляду комісії при ГУ ПФУ з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що зараховуються до страхового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах. До страхового стажу позивача не зарахований період роботи з 06.06.2003 по 17.09.2003, згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутня дані про сплату страхових внесків згідно бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що по досягненні 56 річного віку, позивач 30.05.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Враховуючи принцип екстериторіальності заява позивача розглянута ГУ ПФУ у Львівській області, яке рішенням №07 від 11.06.2024 відмовило в призначенні відповідної пенсії.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.11.2024 по справі №120/11000/24 адміністративний позов задоволено, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №07 від 11.06.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 в частині не зарахування до пільгового стажу періоду роботи на посаді машиніст бульдозера згідно довідки № 01/168 від 14.05.2024 року.

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.06.2024 року, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи на посаді машиніст бульдозера згідно довідки №01/168 від 14.05.2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

30.12.2024 позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Враховуючи принцип екстериторіальності заява позивача розглянута ГУ ПФУ в Кіровоградській області та прийнято рішення №07 від 02.01.2025, яким відмовлено в призначені відповідного виду пенсії. Рішення мотивоване відсутністю у позивача необхідного пільгового стажу.

При цьому в рішенні також зазначено, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 з 06.06.2003 по 17.09.2003, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу. Період роботи згідно довідки від 05.03.2024 № 02-28/83 з 01.01.1986 по 31.12.1999 на посаді тракториста-машиніста, може бути зарахований до пільгового стажу позивача за результатом розгляду комісії при ГУ ПФУ з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що зараховуються до страхового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах. Крім того вказано, що до пільгового стажу позивача не зараховано період роботи в КСП "Наша перемога" на посаді тракториста-машиніста згідно довідки № 447 від 26.04.2024, виданої ТОВ "Курилівці Агро" оскільки довідка, що підтверджує зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в підприємствах сільського господарства не відповідає додатку № 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12.08.1993.

Не погоджуючись із рішенням №07 від 02.01.2025, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Пунктом 3 частини 2 статті 114 Закону № 1058 встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначені Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637).

Так, відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюються на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що для видачі трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні достатні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особисті рахунки та відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, листи трудових договорів та угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Якщо в трудовій книжці відсутні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені в пункті 3 Порядку № 637.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії на підтвердження стажу роботи надано копію трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Зі змісту трудової книжки вбачається, що позивач у період з 01.06.1986 по 31.12.1999 працював в колгоспі "Наша перемога".

У період з 06.06.2003 по 17.09.2003 працював в ТОВ "Кристал".

У період з 02.06.2010 по 31.12.2010 та з 27.04.2011 по 14.11.2011 працював у ТОВ "Агрофірма Рубанський".

Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області №07 від 02.01.2025 вбачається, що страховий стаж позивача становить 31 рік 4 місяці 6 днів.

Разом з тим, вказаним рішенням не зараховано до страхового стажу період роботи позивача з 06.06.2003 по 17.09.2003 року оскільки відсутня сплата внесків згідно бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

До стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах не зараховано періоди: з 01.01.1986 по 31.12.1999 та з 02.06.2010 по 31.12.2010 року та 27.04.2011 по 14.11.2011.

Період 01.01.1986 по 31.12.1999 може бути зарахований до стажу роботи на посаді тракториста-машиніста за результатом розгляду комісії при ГУ ПФУ з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що зараховуються до страхового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах.

Періоди 02.06.2010 по 31.12.2010 та 27.04.2011 по 14.11.2011 не зараховано, оскільки довідка, що підтверджує зайнятість особи на посаді тракториста-машиніста та безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в підприємствах сільського господарства не відповідає додатку № 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Надаючи оцінку наведеним вище твердженням відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону № 1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі Постанова № 637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом третім Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено Порядком № 637.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року № 310 затверджено Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі Основні положення), згідно з пунктом першим яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи.

Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Пунктом 13 Основних положень передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Таким чином, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку, зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспника у громадському господарстві, прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі та його виконання. Якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.

Як уже зазначалося судом, відповідачем не зараховано до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах період його роботи в колгоспі з 01.01.1986 року по 31.12.1999 року.

Відповідно до трудової книжки позивача НОМЕР_2 , копія якої наявна у матеріалах справи, суд встановив, що у ній є записи під № 1,2,3 про те, що позивач працював у колгоспі "Наша перемога". Разом з тим із вказаної інформації у трудовій книжці неможливо встановити займану посаду позивача. Надана архівна довідка №02-28-/83від 05.03.2024 також не містить відомостей про займану посаду позивача.

В той же час у трудовій книжці міститься запис № 1 підставою внесення якого зазначено Книгу обліку трудового стажу і заробітку колгоспника КСП "Наша перемога" с. Галайківці. Матеріали справи містять відомості із вказаної книги, згідно якої ОСОБА_1 прийнятий на посаду тракториста 01.06.1986 та працював на займаній посаді до 1996 року включно. З 1997 по 12.07.2000 працював різноробочим. Разом із тим вказані відомості у Книзі обліку трудового стажу і заробітку колгоспника містять виправлення внесені відповідно до Наказу від 09.02.1989.

В трудовій книжці міститься запис № 9, який містить посилання про виправлення відомостей. Згідно вказаного запису позивача 09.02.1989 прийнято в тракторну бригаду трактористом. В кутку сторінка завірено печаткою підприємства із написом "Виправленому вірити" і скріплено підписом відповідальної особи. Також вказані відомості занесені до Книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспника КСП "Наша перемога". Тому, на переконання суду, вказані відомості свідчить про наявність стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах період його роботи в колгоспі з 09.02.1989 по 31.01.1996.

Отже, оскільки записи у трудову книжку позивача вносились відповідальним працівником підприємства, а не позивачем, останній не може нести відповідальності за недоліки заповнення трудової книжки, які призводять до позбавлення його права на пенсійне забезпечення.

Наведене узгоджується також і з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Також суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Крім того, суд зазначає, що не врахування трудової книжки суперечить принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Тобто право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, так як на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

При цьому, суд приходить до висновку, що період роботи з 09.02.1989 по 31.12.1996 року відповідачем протиправно відмовлено позивачу у врахуванні до періодів його трудової діяльності до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах період з 01.06.1986 по 08.02.1989 та з 01.01.1997 по 31.12.1999, то на думку суду, відповідачем правомірно не зараховано зазначений період, оскільки, в межах даної справи жодним чином документально не підтверджено роботу на посаді тракториста-машиніста.

Що ж стосується спірного періоду згідно довідки № 447 від 26.04.2024 суд зазначає наступне.

Як вбачається із записів трудової книжки позивача НОМЕР_2 , останній працював в періодів з 02.06.2010 по 31.12.2010 року та з 27.04.2011 по 14.11.2011 в ТОВ "Агрофірма Рубанський".

Про існування будь-яких зауважень до відповідних записів про трудову діяльність позивача в оскаржуваному рішенні не зазначено.

Суд зазначає, що вказані записи в трудовій книжці виконані чітко, зрозуміло та в повному обсязі, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів (протоколів, рішень), на підставі яких вони внесені.

Крім того, довідкою №447 від 26.04.2024, виданою ТОВ "Курилівці Агро", додатково підтверджується пільговий характер роботи позивача в періоди з 02.06.2010 по 31.12.2010 та з 27.04.2011 по 14.11.2011.

Поряд із цим, відмовляючи у зарахуванні відповідного періоду роботи до пільгового стажу позивача, відповідач зазначив, що довідка №447 від 26.04.2024 не відповідає додатку №5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12.08.1993.

Разом із тим суд зазначає, що спірний період роботи в повній мірі відображений у трудовій книжці позивача.

Крім того, ознайомившись зі змістом довідки №447 від 26.04.2024 судом встановлено, що хоч вона і не відповідає затвердженій формі, однак містить усю необхідну інформацію, яка підтверджує пільговий характер роботи позивача в період з 02.06.2010 по 31.12.2010 та з 27.04.2011 по 14.11.2011.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що необхідність підтвердження стажу довідкою за формою згідно додатку №5 вимагається лише у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників.

В даному ж випадку, як уже було зазначено судом вище, про існування будь-яких зауважень до записів в трудовій книжці, які стосуються періодів роботи позивача трактористом з 02.06.2010 по 31.12.2010 та з 27.04.2011 по 14.11.2011, відповідачем не вказано.

З огляду на вище викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу позивача періодів його роботи з 09.02.1989 по 31.12.1996, з 02.06.2010 по 31.12.2010 та з 27.04.2011 по 14.11.2011.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача в зарахувати до пільгового стажу позивача період його роботи з 09.02.1989 по 31.12.1996, з 02.06.2010 по 31.12.2010 та з 27.04.2011 по 14.11.2011.

Що ж стосується іншого періоду роботи позивача з 06.06.2003 по 17.09.2003, то суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із ч. 2 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як визначено ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (пункт 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-ІV).

За змістом ч. 1, 10, 12 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 16 ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

При цьому, на думку суду, виходячи зі змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку, у свою чергу, нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

В даному випадку, підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 06.06.2003 по 17.09.2003 в ТОВ "Кристал" слугувала відсутність інформації про сплату страхових внесків в Державному реєстрі застрахованих осіб.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків, а відтак, несплата страхувальником страхових внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17 (провадження №К/9901/22935/18) та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17 (провадження №К/9901/35103/18).

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 06.06.2003 по 17.09.2003 в ТОВ "Кристал".

Як наслідок, відповідачу слід зарахувати до страхового стажу позивача відповідний період його роботи з 06.06.2003 по 17.09.2003 в ТОВ "Кристал".

Що стосується позовної вимоги зобов`язального характеру, то суд зазначає наступне.

Згідно пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України суд може прийняти рішення про інших спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

В даному ж випадку, з метою належно захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.12.2024 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій і докази, наданих позивачем, суд вважає заявлений у цій справі адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за №07 від 02.01.2025.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 06.06.2003 по 17.09.2003.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 періоди його роботи з 09.02.1989 по 31.12.1996, з 02.06.2010 по 31.12.2010, з 27.04.2011 по 14.11.2011.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області з урахуванням ухваленого судом рішення та висновків суду за результатами розгляду справи повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.12.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд. 7А, м. Кропивницький, )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, буд. 22, м. Вінниця, )

Повний текст рішення складено 24.09.2025.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна