Справа № 420/30529/24
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2025-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року Одеський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді - Завальнюка І.В.,

при секретарі Гоменюк Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» до Південного офісу Держаудитслужби, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг», Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», про визнання частково протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» до Південного офісу Держаудитслужби про визнання частково протиправними та скасування п.п. 1, 9, 10 вимоги № 151505-14/3867-2024 від 23.08.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Південним офісом Держаудитслужби в період з 17.05.2024 по 01.08.2024 було проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» за період з 01.09.2020 по 31.03.2024. Актом Південного офісу Держаудитслужби № 151505-11/77 від 08.08.2024 було оформлено результати вищезазначеної перевірки. 26.08.2024 на адресу позивача надійшла вимога Південного офісу Держаудитслужби щодо усунення виявлених порушень №151505-14/3867-2024 від 23.08.2024. Позивач вважає пункти 1, 9 та 10 Вимоги відповідача незаконими, протиправними та необґрунтованими. Так, відповідачем зроблено висновок, про зниження рівня рентабельності та затвердження керівником підприємства заниженої комплексної ставки на перевантаження експортної ЗРС ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» здійснено всупереч фінансовому плану державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року № 194-р. Така вимога відповідача щодо забезпечення відшкодування недоотриманих коштів позивачем (фактично відповідач вимагає стягнути з ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» упущену вигоду за договором), спрямована фактично на обрання останнім неналежного способу захисту порушеного права, оскільки: - по-перше, за висновками відповідача, відображених в акті перевірки, саме дії посадових осіб підприємства, пов`язані з порушенням власного ж фінансового плану, призвели до недоотримання коштів (затвердження керівником підприємства заниженої тарифної ставки); по-друге, зазначене в абзаці першому виключає склад господарського правопорушення в діях ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» (протиправна поведінка, збитки, причинно-наслідковий зв`язок, вина), а відтак звернення з позовом до останнього не може вважатися належним способом захисту порушеного права. Дійшовши висновку, що підприємство недоотримало кошти внаслідок власних дій щодо затвердження ставки на перевалку вантажу на порушення власного фінансового плану, відповідач висунув вимогу про усунення виявлених порушень шляхом стягнення коштів, зокрема й з контрагента позивача, що є парадоксальним, не логічним та некомпетентним, та зухвалим, а відповідно й таким, що не узгоджується з наведеними вище положеннями законодавства. Наведене беззаперечно свідчить про незаконність оскаржуваної вимоги в частині визначеного способу усунення порушень шляхом забезпечення відшкодування товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ШІНШІНГ» недотримання портом доходу. У п. 9 оскаржуваної вимоги відповідач вимагає у позивача, забезпечити відшкодування відповідно до норм ст. 1212 Цивільного кодексу України, Південною філією ДП «АМПУ» недоотримання коштів Підприємством у загальній сумі 1 156 700,38 гри за користування Південною філією ДП «АМПУ» двома земельними ділянками загальною площею 2,7590 га. Слід зауважити, що після проведення комісійної перевірки Державною фінансовою інспекцією Одеської області фінансово-господарської діяльності ДП «МТП ПІВДЕННИЙ» за період з 01.01.2014 - 30.06.2015 було встановлено, що не укладання підприємством договору на відшкодування витрат за використання земельних ділянок з Південної філії ДП «АМПУ» призвело до здійснення витрат без можливості отримання доходу. Тому, після відмови Південної філії ДП «АМПУ» в укладанні договору компенсації земельного податку, ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом від 05.05.2016 №2639/02/102/16 про стягнення грошових коштів в сумі 2563 419,08 грн з ДП «АПМУ» у особі Південної філії за сплату земельного податку з 13.06.2013 по 31.12.2015. Рішенням Господарського суду Одеської області у справі №916/1241/16 від 05.07.2016, було залишеним без змін, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.10.2016 у справі №916/1241/16 та постановою Вищого господарського суду України від 20.12.2016 року у справі №916/1241/16, у позові ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ» відмовлено повністю. Судові рішення аргументовані тим, що вимоги позивача ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ» щодо відшкодування земельного податку не узгоджуються з приписами ч. 2 ст.14 Цивільного кодексу України, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тобто, зобов`язання позивача ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ», які визначені у Податковому кодексі України щодо сплати земельного податку, не можуть бути обов`язковими для відповідача Південної філії ДП «АМПУ», так як відповідно до правовстановлюючих документів на земельні ділянки саме позивач є особою, яка зобов`язана сплачувати земельний податок до моменту припинення права постійного користування земельними ділянками. З викладеного вбачається, що позивачем було вжито належних заходів щодо захисту своїх прав та законних інтересів стосовно відшкодування сплаченого останнім земельного податку. Проте, суди не погодились з позицією позивача в цьому питанні та за результатами розгляду позову зробили висновок щодо обов`язку саме позивача сплачувати земельний податок до припинення в установленому законодавством порядку права користування відповідними земельними ділянками. Таким чином, договір про відшкодування витрат постійного землекористувача, а саме компенсацію сплаченого постійним землекористувачем земельного податку за фактичне користування земельними ділянками іншою особою може бути укладений тільки за згодою сторін. До моменту оформлення припинення права постійного користування земельними ділянками постійного користування ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ», визначені Податковим кодексом України зобов`язання щодо сплати земельного податку покладені на постійного землекористувача, згідно з правовстановлюючими документами на земельні ділянки, тому відсутні підстави для зобов`язання іншої особи Південної філії ДП «АМПУ» у примусовому порядку укласти договір компенсації земельного податку, сплаченого ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ». В зв`язку з недосягненням згоди між ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ» та Південної філії ДП «АМПУ» та враховуючи постанову Вищого господарського суду України від 20.12.2016 року у справі №916/1241/16, не було можливості укласти договір про відшкодування витрат за фактичне користування земельними ділянками ПФ ДП «АМПУ». Таким чином, Державне підприємство «Морський торговельний порт «Південний» заперечує щодо висновків, викладених у Акті з даного питання та зазначає, що підприємством вжито всі необхідні заходи по захисту інтересів підприємства у відповідності до вимог чинного законодавства України. Крім того, відповідачем зроблено висновок, що на порушення п. 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, Державним бюджетом України недоотримано частину чистого прибутку на загальну суму 542 276 гривень, у зв`язку із чим відповідачем висунуто вимогу (п.10) позивачу про перерахування вказаних коштів до державного бюджету. При прийнятті управлінського рішення щодо введення в експлуатацію та нарахування амортизації підприємство дотрималось вимог ст. 4 Закону України від 16 липня 1999 р. №996-XIV «Про бухгалтерського облік та фінансову звітність в Україні», а саме принципу превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми). При цьому висновок відповідача про недоотримання державним бюджетом частини чистого прибутку в сумі 542 276 грн у зв`язку з завищенням витрат та заниженням фінансового результату є передчасним та протиправним, оскільки факт закінчення експлуатації основних засобів не відбувся, відтак такий висновок є надуманим зі сторони відповідача. Згідно облікової політики підприємства строк корисного використання необоротних активів переглядається принаймні на кінець кожного фінансового року під час річної інвентаризації комісією підприємства. Відтак, в залежності від фізичного та морального стану основного засобу відбувається пропорційне зменшення амортизаційних відрахувань, тобто витрат. Враховуючи вищенаведене позивач переконаний, що до завершення операційного циклу неможливо робити висновки щодо втрат бюджетом коштів. Таким чином, Державне підприємство «Морський торговельний порт «Південний» вважає висновки Південного офісу ДАСУ за зазначеним фактом необґрунтованими, та такими, що не відповідають нормам МСФЗ та чинному законодавству України.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М. від 15.10.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

01.11.2024 до суду від Південного офісу Держаудитслужби надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що відповідно до п. 4.12 ст. 4 Статуту Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» (нова редакція), Підприємство здійснює володіння, користування землею та іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та законодавства України. Протягом 2013-2021 років ДП «МТП «Південний» не здійснювало користування земельними ділянками під об`єктами нерухомого майна (причал № 17 та причал № 39), які були передані на користь Південної філії ДП «АМПУ» згідно з розподільчим балансом від 13.06.2013 та актом приймання-передавання, зокрема: земельною ділянкою площею 2,6000 га (кадастровий номер :02:003:0011) та земельною ділянкою площею 0,1588 га (кадастровий номер :02:015:0005). Відповідно до глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України та положень статті 1212 Цивільного кодексу України випливає, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору тощо) та недоотримання її власником доходів є за своїм змістом кондикційними. Тобто, фактичний користувач земельної ділянки, а саме: Південна філія ДП «АМПУ» без достатніх правових підстав за рахунок ДП «МТП «Південний» як власника земельних ділянок загальною площею 2,7590 га, у тому числі: площею 2,6000 га (кадастровий номер :02:003:0011) площею 0,1588 га (кадастровий номер :02:015:0005) зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19). Виявлені порушення під час ревізії, так само, як і висновки судів стосуються збережених коштів, а не орендної плати чи земельного податку. Протягом періоду, що підлягав ревізії відшкодування Південною філією ДП «АМПУ»/ ДП «АМПУ» грошових коштів у розмірі проведених ДП «МТП «Південний» витрат на сплату земельного податку не здійснено та листування щодо укладання договору компенсації на відшкодування проведених витрат на сплату земельного податку за земельні ділянки, на яких розташоване нерухоме майно зазначеної Філії, не здійснено. Тобто, Південна філія ДП «АМПУ» як фактичний користувач земельними ділянками загальною площею 2,7590 га зберегло за рахунок ДП «МТП «Південний» як власника земельних ділянок грошові кошти у розмірі земельного податку, яким понесені витрати на його сплату, що суперечить мети діяльності ДП «МТП «Південний» та законодавства України та зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 50 МСБО 16 суму активу, що амортизується, слід розподіляти на систематичній основі протягом строку його корисної експлуатації. Згідно з п. 55 МСБО 16 амортизацію активу починають, коли він стає придатним для використання, тобто коли він доставлений до місця розташування та приведений у стан, у якому він придатний до експлуатації у спосіб, визначений управлінським персоналом. Відповідно ст. 14 ч. 14.1.3. Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755 -VI зі змінами, амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації); Відповідно п. 6 МСБО 16 амортизація - це систематичний розподіл суми активу, що амортизується, протягом строку його корисної експлуатації. Відповідно до п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (далі Постанова № 1388), власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають вимогам, установленим МВС, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Згідно з п. 8 Порядку відомчої реєстрації та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 січня 2010 р. № 8 експлуатація незареєстрованих технологічних транспортних засобів забороняється. Відповідно пункту 8. Постанови № 1388 Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі правомірність придбання) транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, становленому МВС, Мін`юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Головним сервісним центром МВС для реєстрації/перереєстрації транспортних засобів, відповідно до п. 6 Постанови № 1388, надається перелік документів: документ, що підтверджує правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортного засобу; копія документа, що підтверджує відповідність конструкції і технічного стану даної марки (моделі) транспортного засобу, обов`язковим вимогам правил, нормативів і стандартів України (сертифікат відповідності або свідоцтво про визнання іноземного сертифіката). Тобто, наказ про введення в експлуатацію необоротних активів не є обов`язковим документом для реєстрації транспортних засобів. Також, слід зазначити, що жоден співробітник позивача не є уповноваженою особою, яка має кваліфікацію та правові підстави для визначення факту придатності до експлуатації транспортних засобів. Отже, видання наказу про введення в експлуатацію необоротних активів до реєстрації транспортного засобу, згідно якої він приведений у стан придатний до експлуатації, суперечить нормам МСФЗ та чинному законодавству України. Стосовно введення в експлуатацію катеру службово-роз`їзного "Арго" інвентарний № 77155 та нарахованої амортизації у сумі 3 216,96 грн. нарахування амортизації потягло за собою завищення витрат, з одночасним завищенням визнаного доходу протягом строку корисного використання безоплатно одержаного необоротного активу. Нарахування амортизації катеру службово-роз`їзного "Арго" не вплинуло на прибуток та відрахування частини чистого прибутку. Гіпотетичні припущення про перегляд строку корисного використання в залежності від фізичного та морального стану основного засобу не можуть бути підставою несплати частини чистого прибутку у відповідному періоді. Позивач обґрунтовує нібито «неконкретизованість» пункту 1 оскаржуваної вимоги через посилання на наданий варіант поведінки (шлях усунення). Однак це вимога є конкретизованою з огляду на її зміст. У разі якщо позивач вважає, що достатнім шляхом усунення буде відшкодування за рахунок осіб, які допустили порушення, то це також узгоджується з положеннями оскаржуваної вимоги. Звертаємо увагу Суду, що орган державного фінансового контролю враховує можливі варіанти поведінки об`єкта контролю, що необхідні під час відшкодування виявлених порушень та виставляє відповідні вимоги. Як зауважив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 29.07.2019 у справі № 400/2658/18, збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. На підставі вищевикладеного зазначаємо, що Південний офіс Держаудитслужби при здійсненні своїх повноважень діяв згідно чинного законодавства та правомірно висунув об`єкту контролю вимогу щодо усунення порушень законодавства.

07.11.2024 до суду від Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" надійшла відповідь на відзив, згідно з якою стосовно пунктів 9 та 10 оскаржуваної вимоги позиція відповідача повністю дублюється з позицією, відображеною в акті перевірки, яка в свою чергу спростовуються безпосередньо самою позовною заявою. Оскаржуючи вимогу відповідача в цій частині, позивач вважає її протиправною у зв`язку із тим, що запропонований спосіб усунення відповідачем порушень, який зазначений у вимозі (спонукання позивача в незаконний спосіб стягнути збитки з його контрагента), грубо порушує норми чинного законодавства (ЦК, ГК України). Позивач, у своєму позові, не встановлює такої підстави для скасування оскаржуваної вимоги, як відсутність повноважень у відповідача висувати вимогу про відшкодування збитків. Незаконність та протиправність оскаржуваної вимоги, полягає у її невідповідності вимогам, які висуваються до актів індивідуально правової дії, оскільки така вимога направлена на спонукання позивача допустити порушення ЦК та ГК України, яке буде виражене у безпідставній вимозі позивача до його контрагента ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» про стягнення збитків. Фактично, така вимога спонукає позивача до обрання неправильного способу захисту права. В такому випадку, оскаржувана вимога не має містити альтернативного варіанту поведінки, (двох варіантів, один із яких є відверто зухвало протиправним), оскільки останнє свідчить про не чіткість і неконткретизованість оскаржуваної вимоги. При цьому відповідач, у своєму відзиві на позовну заяву, як на безпідставність вимог позивача, посилається на судову практику Верховного Суду в контексті того, що у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача, а зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. Відповідач зазначає, що з наведених підстав Верховним Судом України неодноразово було відмовлено у задоволенні позовних вимог об`єктів контролю в частині скасування пунктів вимог Держаудитслужби щодо стягнення встановлених перевіркою збитків. Вважає вказані доводи та посилання відповідача такими, що не заслуговують на увагу з огляду на те, що судова практика, на яку посилається відповідач є нерелевантною правовідносинам, які виникли між сторонами у даній справі, оскільки такі відносини не є подібними. Так, у судових справах на які посилається відповідач позовні вимоги обґрунтовувалися саме неправомірними діями Держаудитслужби, саме щодо встановлення та нарахування збитків. І саме в контексті цього Верховний Суд дійшов висновку про необгрунтованість позовів, оскільки законність та правильність обчислення розміру збитків може бути предметом перевірки у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про їх стягнення, а не у справі за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. В даному ж випадку, як вже було зазначено вище, позивач обґрунтовує свій позов в цій частині саме невідповідністю, оскаржуваної вимоги, вимогам, які висуваються до актів індивідуально правової дії, оскільки така вимога направлена на спонукання позивача допустити порушення ЦК та ГК України, яке буде виражене у безпідставній вимозі позивача до його контрагента ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» про стягнення збитків. Фактично, така вимога спонукає позивача до обрання неправильного способу захисту права та порушення інших вимог цивільного і господарського законодавства. Так, Велика Палата Верховного Суду, у своїй постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 зробила наступні висновки стосовно релевантності визначення подібності правовідносин. З урахуванням наведеного вважає доводи відзиву на позовну заяву необґрунтованими.

Ухвалою суду від 30.12.2024 постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження зі стадії проведення підготовчого засідання.

Розпорядженням керівника апарату Одеського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року № 111 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 420/30529/24, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Токмілової Л.М. з 20.05.2025 у довготривалій соціальній відпустці.

Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2025 головуючим у справі визначено суддю Завальнюка І.В.

Ухвалою судді Завальнюка І.В. від 27.05.2025 справу прийнято до розгляду, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 26.06.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 12.08.2025, занесеною до протоколу судового засідання № 4962197, залучено до участі у справі в якості третьої особи ТОВ «Метінвест-Шіппінг».

25.08.2025 до суду від третьої особи ТОВ «Метінвест-Шіппінг» надійшли пояснення, згідно з якими умова Договору щодо погодження ціни (в даному випадку, комплексної ставки) є істотною умовою Договору, з якої сторони досягли згоди та підписали Додаток № 2, що закріплює домовленості про розмір комплексних ставок, а отже Договір був укладений та виконувався на погоджених умовах (жодного переддоговірного або іншого спору з питання погодження ціни між сторонами не було). При укладання та подальшому виконанні спірного Договору (що включає в себе погодження умови щодо ціни), ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» об`єктивно розраховувало, що всі істотні умови договору відповідають меті діяльності Порту, погоджені та підписані з боку Порту уповноваженою на те особою, яка діє в межах повноважень, з метою, та у спосіб, визначений діючим законодавством та статутом Порту, іншого будь-якою заінтересованою особою чи учасником правочину доведено не було. Третя особа підтримує позовні вимоги Порту в частині оскарження даного пункту спірної Вимоги, вважає цей пункт протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Протокольною ухвалою суду від 02.09.2025, занесеною до протоколу судового засідання № 5047178, залучено до участі у справі в якості третьої особи ДП «Адміністрація морських портів».

16.09.2025 до суду від третьої особи ДП «Адміністрація морських портів» надійшли пояснення по справі, згідно з якими Адміністрація зазначає, що її участь у спорі стосується виключно пункту 9 вимоги, викладеного на сторінках 14 18 позовної заяви. У цій частині Адміністрація повністю погоджується з правовою позицією Позивача. Саме ДП «МТП «Південний», як постійний користувач земельних ділянок, на підставі правовстановлюючих документів зобов`язане сплачувати земельний податок до моменту припинення права постійного користування, а тому всі зобов`язання у цій частині стосуються виключно нього. Будь-яке перенесення цих зобов`язань на Адміністрацію суперечить законодавству України, адже особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковими для неї. Тобто, зобов`язання позивача ДП «МТП «Південний», які визначені у Податковому кодексі України щодо сплати земельного податку, не можуть бути обов`язковими для Південної філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації морського порту Південний), так як відповідно до правовстановлюючих документів на земельні ділянки саме позивач є особою, яка зобов`язана сплачувати земельний податок до моменту припинення права постійного користування земельними ділянками. Тому висновки контролюючого органу, викладені у пункті 9 оскаржуваної вимоги, є помилковими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства України. Адміністрація не погоджується з позицією Держаудитслужби, оскільки вона ґрунтується на неправильному застосуванні законодавства України та необґрунтованому покладанні податкових зобов`язань на Адміністрацію.

В судовому засіданні представники Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» позовні вимоги із викладених у заявах по суті спору підстав підтримали у повному обсязі та просили задовольнити позов.

Представник Південного офісу Держаудитслужби в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у заявах по суті спору.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг» в режимі відеоконференції на задоволенні позову наполягав.

Представник Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до суду не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 16.09.2025 відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 25.09.2025 о 12:30 год.

Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до п. 1.2.3.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Південного офісу Держаудитслужби на II квартал 2024 року та на підставі направлень на проведення ревізії від 14.05.2024 №№ 234-240, виданих начальником Південного офісу Держаудитслужби Олександром Ставнійчуком, керівником ревізійної групи - начальником відділу контролю у галузі промисловості, енергетики, транспорту та фінансових послуг Південного офісу Держаудитслужби - Кошелем Р.С. та ревізійною групою у складі, що наведений у додатку 1 до акту ревізії проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» (до 23.05.2023 державне підприємство «Морський торговельний порт «Южний») (далі ДП «МТП «Південний», Підприємство, Порт) за період з 01.09.2020 по 31.03.2024, за результатами якої складено акт планової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» за період 01.09.2020 по 31.03.2024 № 151505-11/77 від 08.08.2024.

Загалом під час ревізії встановлено фінансових порушень, що призвели до втрат, на загальну суму 126 240,58 тис. гривень.

Вжитими заходами, на час формування спірної вимоги, забезпечено відшкодування порушень, що призвели до втрат, на загальну суму 37,26 тис. гривень.

26.08.2024 на адресу позивача надійшла вимога Південного офісу Держаудитслужби щодо усунення виявлених порушень №151505-14/3867-2024 від 23.08.2024, згідно з якою під час ревізії встановлені наступні порушення законодавства, які станом на 23.08.2024 не усунуто.

На порушення ст. 75 Господарського кодексу України, вимог п. 8 розпорядження т. в. о. директора Порту від 21.11.2019 № 175, вимог п. 5.3.1 «Чистий дохід» в частині даних Таблиці 4 «Вплив факторів на відхилення чистого доходу в плані 2020 р. від плану 2019 р.» Пояснювальної записки фінансового плану державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року № 194-р, внаслідок затвердження керівником Порту зниженої комплексної ставки на перевантаження експортної ЗРС ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» (код згідно з ), укладення договору від 27.11.2020 № 116-4Д/57 та його виконання протягом грудня 2020 -квітня 2021 року призвели до недотримання Портом доходу в сумі 121 822 252,77 гривень (у т. ч. ПДВ), що призвело до втрат Підприємства;

На порушення пункту 3 додатку № 5 до Колективного договору на 2020 -2025 роки (зі змінами), схвалений на конференції трудового колективу 25.09.2020 та зареєстрований у виконавчому комітеті Южненської міськради за № 40 від 09.11.2020 (далі Колективний договір), штатного розпису (структури) погодженої Міністерством інфраструктури України 12 жовтня 2020 р (далі - штатний розпис), статей 13 та 21 Кодексу законів про працю України, заступнику директора з економіки та фінансів ОСОБА_1 , який тимчасово виконував обов`язки директора незаконно протягом періоду з жовтня 2020 року по травень 2021 року нараховано та виплачено заробітної плати, в результаті завищення посадового окладу на загальну суму 1710 248,05 грн, що призвело до втрат ДП «МТП «Південний», як наслідок, зайво нараховано та перераховано єдиного соціального внеску на суму 29 385,56 гривень.

На порушення пункту 3.1 Додатку № 9 до Колективного договору, штатного розпису (структури) погодженої Міністерством інфраструктури України 12 жовтня 2020 р., заступнику директора з економіки та фінансів ОСОБА_1 , зайво нараховано та виплачено матеріальної допомоги на оздоровлення в червні 2021 року на загальну суму 142 897,64 грн, що призвело до втрат ДП «МТП «Південний».

На порушення пункту 3 додатку № 5 до Колективного договору, штатного розпису (структури) погодженої Міністерством інфраструктури України 12 жовтня 2020 р., статей 13 та 21 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України «Про відпустки», п. 1, п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 завищено розмір нарахованих та виплачених відпускних та компенсації за невикористану відпустку у лютому - червні 2022 року заступнику директора з економіки та фінансів ОСОБА_1 на загальну суму 196 333,95 грн, що призвело до втрат ДП «МТП «Південний».

На порушення п. 1, п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, завищено розмір оплати за відрядження у вересні, грудні 2020 року та лютому, травні, червні 2021 року заступнику директора з економіки та фінансів ОСОБА_1 та оплачено на загальну суму 42 282,80 грн, що призвело до втрат ДП «МТП «Південний».

На порушення пункту 2.3 Додатку № 10 до Колективного договору ОСОБА_1 заступнику директора з економіки та фінансів в лютому 2021 року зайво нараховано та оплачено винагороди за підсумками 2020 року на загальну суму 89 104,34 грн, що призвело до втрат ДП «МТП «Південний».

На порушення Додатку № 7 до Колективного договору та статті 15 Закону України «Про оплату праці» протягом періоду з жовтня 2020 по травень 2021 року заступнику директора з економіки та фінансів Порта ОСОБА_1 зайво нараховано та виплачено премію на загальну суму 471 842,12 грн, що призвело до втрат ДП «МТП «Південний».

Внаслідок недотримання вимог статті 1212 Цивільного кодексу України, ДП «Морський торговельний порт «Південний» протягом періоду з вересня 2020 року по листопад 2021 року недоотримано кошти у загальній сумі 1156 700,38 грн за користування Південною філією ДП «АМПУ» двома земельними ділянками загальною площею 2,7590 га на яких розташовано нерухоме майно право власності на будівлі та споруди оформлено за зазначеним підприємством, що призвело до втрат ДП «МТП «Південний».

На порушення пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 р. № 138, за 2020 та 2021 роки Державним бюджетом України недоотримано частину чистого прибутку на загальну суму 542 276,00 гривень.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 8, пункту 7 статті 10, частини 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», підпункту 9 пункту 4, підпункту 16 пункту 6 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 р. № 43, пунктів 46, 49, 50, 52 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 р. № 550, Держаудитслужба у вимозі № 151505-14/3867-2024 від 23.08.2024 вимагає:

1. Забезпечити відшкодування товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» (код згідно з ) недотримання Портом доходу внаслідок затвердження керівником Порту зниженої комплексної ставки на перевантаження експортної ЗРС за договором від 27.11.2020 № 116-4Д/57 в сумі 121 822 252,77 гривень, відповідно до норм статей 216-229 Господарського кодексу України, статей 22, 610-625 Цивільного кодексу України, або забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України за рахунок осіб, які допустили порушення.

2. Забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України за рахунок осіб, які допустили порушення, на користь ДП «МТП «Южний» втрат фінансових ресурсів, заподіяних через завищення посадового окладу заступнику директора з економіки та фінансів на загальну суму 1710 248,05 гривень.

3. Провести перерахунок та відповідні звірки щодо надмірно перерахованих сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зарахувати в рахунок майбутніх платежів зайво сплачені кошти у сумі 29 385,56 грн відповідно до вимог пунктів 5, 6 Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 № 6, розділу V Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435.

4. Забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України за рахунок осіб, які допустили порушення, на користь ДП «МТП «Южний» втрат фінансових ресурсів, заподіяних через зайве нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення заступнику директора з економіки та фінансів, на загальну суму 142 897,64 гривень.

5. Забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України за рахунок осіб, які допустили порушення, на користь ДП «МТП «Южний» втрат фінансових ресурсів, заподіяних через завищення розміру нарахованих та виплачених відпускних та компенсації за невикористану відпустку заступнику директора з економіки та фінансів на загальну суму 196 333,95 гривень.

6. Забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України за рахунок осіб, які допустили порушення, на користь ДП «МТП «Южний» втрат фінансових ресурсів, заподіяних через завищення розміру оплати за відрядження заступнику директора з економіки та фінансів на загальну суму 42 282,80 гривень.

7. Забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України за рахунок осіб, які допустили порушення, на користь ДП «МТП «Южний» втрат фінансових ресурсів, заподіяних через зайве нарахування та оплату винагороди за підсумками року на загальну суму 89 104,34 грн гривень.

8. Забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України за рахунок осіб, які допустили порушення, на користь ДП «МТП «Южний» втрат фінансових ресурсів, заподіяних через зайве нарахування та оплату премії заступнику директора з економіки та фінансів Порта на загальну суму 471 842,12 гривень.

9. Забезпечити відшкодування відповідно до норм статті 1212 Цивільного кодексу України державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (код згідно з ) недоотримання коштів за користування двома земельними ділянками загальною площею 2,7590 га у загальній сумі 1 156 700,38 гривень.

10. Перерахувати до Державного бюджету України частину чистого прибутку у загальній сумі 542 276,00 гривень відповідно до пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 р. № 138.

Позивач вважає пункти 1, 9 та 10 вимоги № 151505-14/3867-2024 від 23.08.2024 Південного офісу Держаудитслужби незаконними, протиправними та необґрунтованими, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №868 «Про утворення Державної аудиторської служби України» утворено Державну аудиторську службу України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, реорганізувавши Державну фінансову інспекцію шляхом перетворення.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №43 (далі - Положення № 43) Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за: цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів; досягненням економії бюджетних коштів і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), отриманих під державні (місцеві) гарантії; достовірністю визначення потреби в бюджетних коштах під час складання планових бюджетних показників та відповідністю взятих розпорядниками бюджетних коштів бюджетних зобов`язань відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу в бюджетному процесі); відповідністю взятих розпорядниками бюджетних коштів довгострокових зобов`язань за енергосервісом затвердженим в установленому порядку умовам закупівлі енергосервісу; дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів; дотриманням законодавства про державні закупівлі; веденням бухгалтерського обліку, а також складенням фінансової і бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу в бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності; виконанням функцій з управління об`єктами державної власності; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів, станом внутрішнього контролю в інших підконтрольних установах; усуненням виявлених недоліків і порушень; реалізацією інвестиційних проектів (підпункт 4 пункту 4 Положення №43).

Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань уживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь (підпункт 9 пункту 4 Положення № 43).

Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку (підпункти 16, 23 пункту 6 Положення №43).

Частиною першою статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» встановлено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

На підконтрольних установах, щодо яких за відповідний період їх фінансово-господарської діяльності відповідно до цього Закону проведено державний фінансовий аудит, інспектування за ініціативою органу державного фінансового контролю не проводиться.

За змістом пунктів 1, 7, 10, 13 частини першої статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 15 частини першої статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено, що органи державного фінансового контролю наділені повноваженнями порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів всіх рівнів, державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання визначено Порядком проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 (далі - Порядок № 550).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Згідно з пунктами 45, 46 Порядку № 550 у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державного фінансового контролю, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об`єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Зі змісту акту Південного офісу Держаудитслужби № 151505-11/77 від 08.08.2024 вбачається, що ревізію законності і правильності визначення доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), а також ціноутворення, законності і повноти отримання доходів проведено вибірково по договорах на обробку навалювального вантажу з такими контрагентами: - ТОВ «РАЙДО ТЕРМІНАЛ» договір від 29.09.2023 № 116-4Д.5/74 на обробку експортного вантажу, а саме залізорудного концентрату; ТОВ «АЛВОКО ГРУП» договір від 10.11.2021 № 116-4Д.5/63 на обробку імпортного вантажу, а саме вугілля кам`яного; - ТОВ «КОМПАНІЯ «МАР ШІППІНГ» - договір від 31.01.2020 № 116-4Д.5/29 на обробку транзитного вантажу, а саме залізорудного концентрату; - ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» договорів на обробку експортного та каботажного вантажу від 31.01.2020 № 116-4Д/1, від 27.11.2020 № 116-4Д/57, від 30.04.2021 № 116-4Д/37.

Предметом договору від 27.11.2020 № 116-4Д/57, укладеного з ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ», згідно з п. 1 є забезпечення Портом навантажувально-розвантажувальних та інших робіт і послуг, а також організація зберігання експортного і каботажного вантажу контрагента на відкритих складських площах в номенклатурі та обсягах зазначених у договорі. За змістом цей договір є змішаним відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України і може містити елементи договорів підряду, послуг, транспортної експедиції, організації зберігання та інші.

Згідно з п. 9.1 зазначений договір набирає чинності з 01.12.2020 та діє до 31.12.2022.

Додатком № 1 до цього договору встановлено номенклатуру, що складається із залізорудної сировини (далі - ЗРС) і чавуну та договірні обсяги експортних та каботажних вантажів, а також умови оплати послуг з організації зберігання експортних та каботажних вантажів.

Додатком № 2 до договору зафіксовано комплексну ставку 3,40 дол. США / т перевантаження ЗРС, яка була затверджена в. о. директора ДП «МТП «Південний» Ковшаром С.П. 26.11.2020 згідно з протоколом тарифної комісії від 26.11.2020 № 41.

Згідно з п. 1 додаткової угоди від 30.04.2021 сторони дійшли згоди розірвати договір з 01.05.2021.

За цим договором Підприємством перевантажено 3 994,34 тис. Т експортного ЗРК і отримано доходів 380 288,03 тис. грн, у т. ч. за грудень 2020 року обсяг перевантаження склав 814,70 тис. т на суму 78 068,87 тис. грн та за січень квітень 2021 року включно виконання становило 3 179,63 тис. т на суму 302 219,15 тис. гривень.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про морські порти» тарифи на послуги ДП «МТП «Південний» є вільними і встановлюються договором між Підприємством та замовником послуг. Тарифи Підприємством встановлюються в залежності від собівартості, рентабельності, тарифів конкурентів та рівня попиту на послуги і регулюються чинним законодавством України та внутрішніми розпорядчими документами.

Договір від 27.11.2020 № 116-4Д/57 укладено на виконання рішення тарифної комісії ДП «МТП «Південний» згідно з протоколом наради від 26.11.2020 № 41, яке було прийнято в результаті розгляду запитів ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» щодо перегляду діючих тарифів (ставок) на перевантаження експортної та каботажної ЗРС, експортного та каботажного чавуну та імпортного вугілля і укладення довгострокових договорів на їх обробку. Цим рішенням тарифна комісія вирішила затвердити для перевантаження експортної та каботажної ЗРС ТОВ «МЕТІНВЕСТ- ШІППІНГ» комплексну ставку у розмірі 3,40 дол. США за тону вантажу. Тариф (ставку) на надання послуг та виконання робіт на 2020 рік «Комплексна ставка, пов`язана з виконанням перевантажувальних робіт: Залізорудна сировина (експорт, каботаж)» затверджений 26.11.2020 в. о. директора ДП «МТП «Південний» Ковшаром С.П.

Підставою для формування тарифу (ставки) є калькуляція, порядок розрахунку якої встановлено наказами керівника Порту. На дату укладення договору від 27.11.2020 № 116-4/57 така калькуляція відсутня. Розрахунки обґрунтування зниження ставки приведені у протоколі тарифної комісії від 26.11.2020 № 41, згідно з якими розрахункова собівартість перевантаження експортного ЗРС становить 66,10 грн на 1 тону вантажу, що відповідає калькуляції вартості перевантаження (акордної ставки) експортного, каботажного ЗРС ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» затвердженої 20.11.2020 в. о. заступника директора з економіки і фінансів ДП МТП «Південний» ОСОБА_2 на 2021 рік. Поряд з цим, в цій же калькуляції у вартість перевантаження включено рівень рентабельності 60 % до собівартості, який встановлюється, разом з іншими нормативами, відповідними розпорядженнями керівника Підприємства. Вартість перевантаження становила 105,5 грн на 1 тону вантажу. Натомість, в розрахунку комплексної ставки на перевантаження експортної ЗРС для ТОВ «МЕТІНВЕСТШІППІНГ» (Таблиця 10 протоколу № 41) застосовано рівень рентабельності 22,58 % до собівартості, що разом з нею складає вартість перевантаження у розмірі 80,90 грн, або 2,86 дол. США на 1 тону (курс - 28,3 грн/дол. США). Разом з вартістю послуг Адміністрації морських портів України в сумі 0,24 дол. США на 1 тону та Укрзалізниці 0,30 дол. США на 1 тону комплексна ставка дорівнює 3,40 дол. США за 1 тону вантажу. В разі формування комплексної ставки грунтуючись на вартості перевантаження в розмірі 105,50 грн за 1 тону вантажу з доданням вартості послуг АМПУ та Укрзалізниці 0,24 і 0,30 дол. США відповідно, застосовуючи курс 28,3 грн за 1 дол. США, користуючись яким зроблено розрахунки в Таблиці 10 протоколу № 41, вона дорівнюватиме 4,27 дол. США.

Зниження рівня рентабельності, затвердження керівником підприємства заниженої комплексної ставки на перевантаження експортної ЗРС ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» здійснено всупереч фінансовому плану державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року № 194-р.

Згідно з Пояснювальною запискою до фінансового плану державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» на 2020 рік в розділі 5.3.1 «Чистий дохід» зазначено, що на збільшення чистого доходу в плані на 2020 рік вплинуло зокрема збільшення доходів від операцій з оброки вантажів внаслідок збільшення планового показника вантажопереробки та збільшення комплексних ставок з навантажувально-розвантажувальних робіт.

В Таблиці 4 «Вплив факторів на відхилення чистого доходу в плані 2020 р. від плану 2019 р.» Пояснювальної записки зазначено ріст чистого доходу на суму 93 150,0 тис. грн за рахунок позитивного впливу фактору зміни ставок на навантажувально-розвантажувальні роботи.

Формування фінансового плану ДП «МТП «Південний» на 2020 рік здійснювалось на підставі наказу в. о. директора Яблунівського А.М. від 05.02.2019 № 165, контроль за виконанням якого було покладено на заступника директора з економіки і фінансів ОСОБА_1 . В розрахунках доходів від основної діяльності на 2020 рік, на підставі яких формувався фінансовий план застосовувалась комплексна ставка навантажувально-розвантажувальних робіт по всіх експортних вантажах у розмірі 4,157 дол. США за 1 тону.

В період з 01.09.2020 діяли розпорядження керівника ДП «МТП «Південний» «Про встановлення нормативів, що використовуються при розрахунках тарифів і калькуляцій на роботи (послуги)» від 21.11.2019 № 175, від 19.11.2020 № 129, від 08.12.2021 № 136 та від 05.12.2023 № 09.

З метою виконання фінансового плану ДП «МТП «Південний» на 2020 рік, упорядкування розрахунків при складанні тарифів і калькуляцій на роботи (послуги) на 2020 рік, що виконуються підприємством на підставі договорів зокрема договору від 27.11.2020 № 116-4Д/57 діяло розпорядження т. в. о. директора Сидоренка М.В. від 21.11.2019 № 175 відповідно до вимог п. 4 якого, рівень планової рентабельності по вантажно-розвантажувальному району становив 60 %, згідно з п. 8 рівень встановлених нормативів є обов`язковим при розрахунках тарифів і калькуляцій на роботи (послуги).

Відповідно до вимог ст. 75 Господарського кодексу України Підприємство зобов`язане складати і виконувати річний фінансовий план.

Згідно з підпунктом 9 пункту 8.4 Статуту державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» керівник забезпечує виконання затвердженого фінансового плану Підприємства та подає Уповноваженому органу управління звіти про виконання фінансового плану.

На порушення ст. 75 Господарського кодексу України, вимог п. 8 розпорядження т. в. о. директора Порту від 21.11.2019 № 175, вимог п. 5.3.1 «Чистий дохід» в частині даних Таблиці 4 «Вплив факторів на відхилення чистого доходу в плані 2020 р. від плану 2019 р.» Пояснювальної записки фінансового плану державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року № 194-р, внаслідок затвердження керівником Порту зниженої комплексної ставки на перевантаження експортної ЗРС ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ», укладення договору від 27.11.2020 № 116-4Д/57 та його виконання призвели до недотримання Портом доходу в сумі 121 822,25 тис. грн (у т. ч. ПДВ), що призвело до втрат Підприємства.

Договір від 27.11.2020 № 116-4Д/57, Протокол тарифної комісії від 26.11.2020 № 41, Тариф (ставки) на надання послуг та виконання робіт «Комплексна ставка, пов`язана з виконанням перевантажувальних робіт: Залізорудна сировина (експорт, каботаж)» від 26.11.2020, калькуляція вартості перевантаження (акордної ставки) експортного, каботажного ЗРС ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ШИППІНГ», розпорядження т. в. о. директора Сидоренко М. В. від 21.11.2019 № 175, Фінансовий план державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний», затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 03.03.2020 № 194-р, Розрахунок недоотримання доходу при застосуванні заниженого тарифу при виконанні укладеного з ТОВ "МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ" договору від 27.11.2020 № 116-4Д/57 у додатку 2 до акту ревізії.

Відповідальна особа - колишній в. о. директора Ковшар С.П.

На поставлене питання начальник відділу вантажної і комерційної роботи (ВВІКР) ДП МТП «Південний» Зимовець Олександр Сергійович пояснив, що: «На підставі розпорядження Директора «ДП «МТП «Південний» О.О. Олійника, в межах своєї компетенції та роботи ВВіКР, надаю пояснення щодо зауважень та питань, викладених у Запиті № 9n від 25.07.2024 р., а саме: у Розпорядженні № 175 від 21.11.19p та Розпорядженні 129 від 19.11.2020 р. встановлені рівні планової рентабельності (період дії Договору). У вказаному Розпорядженні відсутня інформація щодо конкретного розміру комплексної ставки. Крім того, Розпорядженнями встановлено, що зміни нормативних значень, можливі лише згідно змін, вказаних у протоколах тарифної комісії, що затверджені Директором. У разі необхідності, згідно запитів підрозділів Підприємства або контрагентів, Тарифна комісія Підприємства розглядає питання застосування тих чи інших ставок та надає свої висновки для затвердження Директору Підприємства. Положенням по роботі Тарифної комісії визначені завдання, функції, відповідальність, права та порядок роботи комісії. Щодо відповідальності ВВІКР при роботі у складі комісії, повідомляю Відповідно до п.5 «Відповідальність»: «керівники ВЕА або ВВІКР відповідальні - за своєчасне проведення розрахунків тарифів (ставок) або аналізу умов, що запропоновані у матеріалах та направлені на комісію (не більше 7 робочих днів)»; Усі розрахунки, ситуація, яка виникла з вантажопотоком та ставками на перевантаження вантажів, зокрема з ТОВ «Метінвест Шиппінг», викладена у Протоколі Тарифної комісії № 41 від 26.11.2020 р (Протокол та листування з ТОВ «Метінвест Шиппінг») Інформація щодо показників фінансового плану на 2020 та 2021 рік (по квітень 2021р. період дії Договору) та інформація щодо недоотримання доходів, наведених у запиті та розрахунок вказаного недоотримання - у ВВі КР відсутня. Відноситься до компетенції інших підрозділів Підприємства. На питання: «Чому керівником Порту С.П. Ковшаром затверджено знижену комплексну ставку на перевантаження експортної ЗРС ТОВ «Метінвест - Шиппінг» при укладанні договору від 27.11.2020 р. № 116- 4Д/57?» відповідь у ВВІКР відсутня. Відповідь на вказане питання відноситься до компетенції С.П. Ковшара.».

У зв`язку із виявленим порушенням, у пункті 1 оскаржуваної вимоги Південного офісу Держаудитслужби №151505-14/3867-2024 від 23.08.2024, останній вимагає від ДП «МТП «Южний» забезпечити відшкодування товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ШІПІНГ» недотримання портом доходу внаслідок затвердження керівником Порту зниженої комплексної ставки на перевантаження експортної ЗРС за договором від 27.11.2020 № 116-4Д/57 в сумі 121 822 252,77 грн. відповідно до норм статей 216-229 ГК України, статей 22, 610-625 ЦК України, або забезпечити відповідно до норм статей 130-136 КЗпП України, за рахунок осіб, які допустили порушення.

Отже в ході ревізії виявлено, що керівником Порту С.П. Ковшаром затверджено знижену комплексну ставку на перевантаження експортної ЗРС ТОВ «Метінвест - Шиппінг» при укладанні договору від 27.11.2020 р. № 116- 4Д/57, що не заперечується позивачем.

Однак за позицією позивача усунення виявлених порушень за п. 1 оскаржуваної вимоги, зокрема, шляхом забезпечення відшкодування товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» недотримання портом доходу внаслідок затвердження керівником Порту зниженої комплексної ставки на перевантаження експортної ЗРС за договором від 27.11.2020 № 116-4Д/57 в сумі 121 822 252,77 грн. відповідно до норм статей 216-229 ГК України, статей 22, 610-625 ЦК України - відповідач фактично спонукає порт обрати неналежний спосіб захисту права.

Зокрема, на переконання позивача, такий спосіб усунення порушення суперечить положенням статей 216-229 ГК України, статей 22, 610-625 ЦК України, тобто тих норм, відповідно до яких відповідач пропонує усунути порушення.

Також в оскаржуваній вимозі, відповідач зазначивши про необхідність «усунути порушення» визначив два способи їх усунення (забезпечити відшкодування неодоотриманого доходу ТОВ «МЕТІНВЕСТ ШИППІНГ» або шляхом стягнення недоотриманого доходу з винних осіб в порядку КЗпП України). На переконання позивача такі пропозиції свідчать про нечіткість та невизначеність вимоги.

Згідно пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 03.02.2016 № 43, Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю. Відповідно до п. 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 03.02.2016 № 43, здійснює контроль у: міністерствах, інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах, суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи); суб`єктах господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Згідно пункту 6 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 03.02.2016 № 43, для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявлені збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Державну аудиторську службу України також передбачено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушення законодавства з питань збереження і використання активів, Держаудитслужба має право звернутися до суду в інтересах держави.

Вищевказані норми кореспондуються з положеннями п. 7 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред`являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження та використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

З аналізу вищенаведених норм слідує висновок, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів.

Так, при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

При цьому, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 29.07.2019 у справі № 400/2658/18 зазначив, що збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Вирішуючи спір, суд враховує, що відповідно до статей 75, 76 Господарського кодексу України державне підприємство зобов`язане виконувати фінансовий план, затверджений уповноваженим органом управління. Відповідно до підп. 9 п. 8.4 Статуту ДП «МТП «Південний» керівник забезпечує виконання затвердженого фінансового плану.

В даному випадку орган державного фінансового контролю діяв у межах наданих повноважень. Так, згідно зі ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та п. 6 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою КМУ від 03.02.2016 №43, Держаудитслужба має право пред`являти керівникам підконтрольних установ обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення порушень законодавства та визначати розмір збитків згідно з методикою, затвердженою КМУ.

Суд звертає увагу, що правова природа вимоги органу державного фінансового контролю полягає в обов`язку підконтрольної установи усунути виявлені порушення законодавства. При цьому, сама вимога не є інструментом примусового стягнення збитків. Відшкодування збитків можливе у добровільному порядку або у судовому за позовом органу фінансового контролю в інтересах держави.

Отже, доводи позивача про те, що оскаржувана вимога спонукає його обрати «неналежний спосіб захисту права» є безпідставними, оскільки вимога Держаудитслужби не створює для позивача обов`язку здійснити відшкодування збитків у примусовому порядку, а лише фіксує факт виявленого порушення та зобов`язує усунути його наслідки.

Не заслуговують на увагу і посилання позивача на невизначеність вимоги. Закон прямо дозволяє органу контролю у вимозі зазначати варіанти усунення порушення (шляхом відшкодування збитків винними особами або шляхом врегулювання з контрагентом). Вибір конкретного механізму усунення порушення відноситься до компетенції самого підприємства.

Таким чином, п. 1 вимоги Південного офісу Держаудитслужби №151505-14/3867-2024 від 23.08.2024 в частині зобов`язання ДП «МТП «Південний» усунути виявлені порушення, а саме забезпечити відшкодування товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» (код згідно з ) недотримання Портом доходу внаслідок затвердження керівником Порту зниженої комплексної ставки на перевантаження експортної ЗРС за договором від 27.11.2020 № 116-4Д/57 в сумі 121 822 252,77 гривень, відповідно до норм статей 216-229 Господарського кодексу України, статей 22, 610-625 Цивільного кодексу України, або забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України за рахунок осіб, які допустили порушення, - є правомірною та відповідає приписам чинного законодавства.

Крім того, під час ревізії встановлено збільшення площі земельних ділянок на 3,3910 га внаслідок оформлення Портом протягом 2020-2022 років земельних ділянок під гідротехнічними та інженерними спорудами, а також для будівництва ПС 110/10 кВ ГПП «Южная».

Станом на 01.09.2020 в постійному користуванні ДП «МТП «Південний» на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою (серія ЯЯ № 205855) знаходилась земельна ділянка площею 2,6000 га (кадастровий номер :02:003:0011) для експлуатації та обслуговування промислових і господарських об`єктів за адресою: м. Южне, Одеська область (ділянка № 6).

Згідно з розподільчим балансом від 13.06.2013 та актом прийманняпередачі Портом на користь Південної філії ДП «АМПУ» було передано об`єкт нерухомого майна (причал № 17), який розташований на земельній ділянці площею 2,6000 га (кадастровий номер :02:003:0011).

На зазначеній земельній ділянці розташовано нерухоме майно ДП АМПУ» (причал № 17) та фактичними користувачами якого є приватні суб`єкти господарювання.

ДП «АМПУ» відносно причалу № 17, як об`єкту нерухомості, було здійснено державну реєстрацію речових прав, а саме права господарського відання, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав про реєстрацію іншого речового права (індексний номер 23150771 від 18.06.2014).

Листом Міністерства інфраструктури України від 25.08.2021 № 11049/16/10-21, з урахуванням рішення Комісії з розгляду питань стосовно розпорядження майном (протокол від 02.08.2021 № 09/21) Порту надано погодження на добровільну відмову від права користування земельною ділянкою площею 2,6000 га (кадастровий номер :02:003:0011) за місцем розташування: м. Южне, Одеська область (ділянка № 6).

Відповідно до розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 10.11.2021 № 1127/од-2021 «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою» було припинено право постійного користування вищезазначеної земельної ділянки та отримана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (індексний номер 285387445 від 18.11.2021).

Відповідно до податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) на земельну ділянку за кадастровим номером :02:003:0011 задекларовано земельний податок на вересень-грудень 2020 року в розмірі 322 594,13 грн та на січень-листопад 2021 року - 830 679,91 гривень.

Також під час ревізії встановлено, що станом на 01.09.2020 в постійному користуванні ДП «МТП «Південний» знаходилась земельна ділянка (кадастровий номер :02:015:0005) площею 0,1588 га на який розташовані об`єкти портової інфраструктури, які належать ДП «АМПУ», для розміщення та експлуатації будівель та споруд морського транспорту.

Листом Міністерства інфраструктури України від 10.06.2020 № 7775/16/10-20, з урахуванням рішення Комісії з розгляду питань стосовно розпорядження майном (протокол від 28.05.2020 № 05/20), Порту надано погодження на добровільну відмову від права користування земельною ділянкою площею 0,1588 га (кадастровий номер :02:015:0005).

Відповідно до розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 01.09.2020 № 594/од-2020 «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» припинено право постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер :02:015:0005).

Відповідно до податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) на земельну ділянку за кадастровим номером :02:015:0005 задекларовано земельний податок на вересень-листопад 2020 року в розмірі 3 426,34 гривень.

Протягом періоду, що підлягав ревізії відшкодування ДП «АМПУ»/Південною філією ДП «АМПУ» проведених Портом витрат на сплату земельного податку під об`єктами зазначеного підприємства/філії не здійснено.

Листування ДП «МТП «Південний» з ДП «АМПУ»/Південною філією ДП «АМПУ» протягом періоду з 01.09.2020 по 31.03.2024 щодо укладання договору компенсації на відшкодування проведених Портом витрат на сплату земельного податку за земельні ділянки, на яких розташоване нерухоме майно зазначеного підприємства, не здійснювалось.

Відповідно до п. 4.12 ст. 4 Статуту Державного підприємства «Морський торговельний порт «Південний» (нова редакція), Підприємство здійснює володіння, користування землею та іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та законодавства України.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зі змісту глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України та положень статті 1212 Цивільного кодексу України випливає, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору тощо) та недоотримання її власником доходів є за своїм змістом кондикційними. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (провадження №12-182гс 18) та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32це 19).

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України (правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77це 18) та від 20.09.2018 у справі № 925/230/17 (провадження № 12-188гс18).

Тобто, внаслідок недотримання вимог статті 1212 Цивільного кодексу України, ДП «Морський торговельний порт «Південний» протягом періоду з вересня 2020 року по листопад 2021 року недоотримано кошти у загальній сумі 1 156 700,38 грн за користування Південною філією ДП «АМПУ» двома земельними ділянками загальною площею 2,7590 га на яких розташовано нерухоме майно право власності на будівлі та споруди оформлено за зазначеним підприємством, що призвело до втрат ДП «МТП «Південний».

Відповідальні особи - керівники Підприємства у відповідні періоди роботи.

На поставлене питання надано пояснення в.о. начальника служби управління майном ДП «МТП «Південий» Світлани СВИСТОВОЇ: «Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Право власності (постійного користування) земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на нерухоме майно під причалами №17, №39 є підставою для виникнення право власності (постійного користування) земельними ділянками. Правова підстава набуття права власності - це передбачені законом юридичні факти, за наявності яких особа набуває майно, стає його власником. Поряд із підставами існують і способи набуття права власності. Згідно розподільчого балансу від 13.06.2013 та актом прийманняпередавання окремі зобов`язання та повноваження з управління майном, що знаходились у компетенції ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ» були передані на користь Південної філії ДП «АМПУ», зокрема об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці 2,6000 га (причал №17) кадастровий номер :02:003:0011) та на земельній ділянці площею 0,1588 га (причал №39) кадастровий номер :02:015:0005, тобто зазначене майно було передане з правової підстави. З огляду на зазначене, підприємство не мало підстав застосовувати ст. 1212 Цивільного кодексу України, яка вкрай широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без додаткової правової підстави, безпідставного отримання чи збереження майна внаслідок зазначених дій (подій) виникають зобов`язання передбачені цією статтею. Водночас, слід зауважити, що після проведення комісійної перевірки Державною фінансовою інспекцією Одеської області фінансовогосподарської діяльності ДП «МТП ПІВДЕННИЙ» за період з 01.01.2014 - 30.06.2015 було встановлено, що не укладання підприємством договору на відшкодування витрат за використання земельних ділянок з Південної філії ДП «АМПУ» призвело до здійснення витрат без можливості отримання доходи. Тому, після відмови Південної філії ДП «АМПУ» в укладанні договору компенсації земельного податку, ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом від 05.05.2016 №2639/02/102/16 про стягнення грошових коштів в сумі 2 563 419,08 грн ДП «АПМУ» у особі Південної філії за сплату земельного податку 13.06.2013 no 31.12.2015. 3 3 Рішення Господарського суду Одеської області у справі №916/1241/16 від 05.07.2016, було залишеним без змін, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.10.2016 у справі №916/1241/16 та постановою Вищого господарського суду України від 20.12.2016 року у справі №916/1241/16, у позові ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ» відмовлено повністю. Судові рішення аргументовані тим, що вимоги позивача ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ» щодо відшкодування земельного податку не узгоджуються з приписами ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тобто, зобов`язання позивача ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ», які визначені у Податковому кодексі України щодо сплати земельного податку, не можуть бути обов`язковими для відповідача Південної філії ДП «АМПУ», так як відповідно до правовстановлюючих документів на земельні ділянки саме позивач є особою, яка зобов`язана сплачувати земельний податок до моменту припинення права постійного користування земельними ділянками. Таким чином, договір про відшкодування витрат постійного землекористувача, а саме компенсацію сплаченого постійним землекористувачем земельного податку, за фактичне користування земельними ділянками іншою особою може бути укладений тільки за згодою сторін. До моменту оформлення припинення права постійного користування земельними ділянками постійного користування ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ», визначені Податковим кодексом України зобов`язання щодо сплати земельного податку покладені на постійного землекористувача, згідно з правовстановлюючими документами на земельні ділянки, тому відсутні підстави для зобов`язання іншої особи Південної філії ДП «АМПУ» у примусовому порядку укласти договір компенсації земельного податку, сплаченого ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ». В зв`язку з недосягненням згоди між ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ» та Південної філії ДП «АМПУ» та враховуючи постанову Вищого господарського суду України від 20.12.2016 року у справі №916/1241/16, не було можливості укласти договір про відшкодування витрат за фактичне користування земельними ділянками ПФ ДП «АМПУ».».

Отже, за висновком ревізії, внаслідок недотримання позивачем вимог статті 1212 Цивільного кодексу України, ДП «Морський торговельний порт «Південний» протягом періоду з вересня 2020 року по листопад 2021 року недоотримано кошти у загальній сумі 1 156 700,38 грн за користування Південною філією ДП «АМПУ» двома земельними ділянками загальною площею 2,7590 га на яких розташовано нерухоме майно право власності на будівлі та споруди оформлено за зазначеним підприємством, що призвело до втрат ДП «МТП «Південний».

У зв`язку із виявленим порушенням, у пункті 9 спірної вимоги № 151505-14/3867-2024 від 23.08.2024, контролюючий орган вимагає у позивача забезпечити відшкодування відповідно до норм ст. 1212 ЦК України ДП «АМПУ» недоотриманих коштів за користування двома земельними ділянками загальною площею 2,7590 га у загальній сумі 1 156 700,38 грн.

На противагу цій вимозі та висновку за актом перевірки позивач зазначає, що відповідач обґрунтовує свою позицію судовою практикою, а не законом та немає взагалі уявлення про можливість/неможливість щодо правильного застосування норми ст. 1212 ЦК України.

Так, у справах на які посилається відповідач у своєму акті (629/4628/16-ц, 922/3412/17, 320/5877/17) спори виникли у зв`язку із вимогою позивача про відшкодування збитків у вигляді неодержаного доходу внаслідок фактичного користування земельними ділянками, тобто фактично внаслідок неотримання орендної плати за користування земельними ділянками.

В свою чергу виявлені відповідачем порушення стосуються сплати земельного податку, що регулюється спеціальним Законом - ПКУ.

Таким чином, розглядаючи відповідні справи, Верховний суд зробив висновок лише щодо правової кваліфікації заявлених позовних вимог. До того ж, зазначеними постановами Верховного Суду (у цивільних до речі справах) було направлено справи на новий розгляд. А наприклад, у справі № 320/5877/17 в задоволені позовних вимог взагалі було відмовлено за результатами її повторного розгляду.

Крім того, у справі № 925/230/17 Верховний Суд також, надав лише оцінку правовій кваліфікації заявлених позовних вимог, та лише зробив припущення про можливість звернення до суду з позовом в порядку ст. 1212 ЦК України. При цьому в задоволені позовних вимог взагалі відмовив. Проте, незрозумілим є, чому поза увагою відповідача, опиналася окрема думка членів Великої палати Верховного Суду у справі № 925/230/17, щодо можливості застосування ст. 1212 ЦК України до відносин, пов`язаних з відшкодуванням Земельного податку.

Отже, за змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.

Право власності (постійного користування) земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на нерухоме майно під причалами №17, №39 є підставою для виникнення права власності (постійного користування) земельними ділянками.

Правова підстава набуття права власності - це передбачені законом юридичні факти, за наявності яких особа набуває майно, стає його власником. Поряд із підставами існують і способи набуття права власності. Зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

До відсутності правової підстави коментована стаття відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала.

Згідно розподільчого балансу від 13.06.2013 та актом приймання-передавання окремі зобов`язання та повноваження з управління майном, що знаходились у компетенції ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ» були передані на користь Південної філії ДП «АМПУ», зокрема об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці 2,6000 га (причал №17) кадастровий номер :02:003:0011) та на земельній ділянці площею 0,1588 га (причал №39) кадастровий номер :02:015:0005, тобто зазначене майно було передане за наявності відповідних правових підстав.

3 огляду на зазначене, підприємство не мало підстав застосовувати ст. 1212 Цивільного кодексу України, яка вкрай широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без додаткової правової підстави, безпідставного отримання чи збереження майна внаслідок зазначених дій (подій) виникають зобов`язання передбачені цією статтею.

Водночас, слід зауважити, що після проведення комісійної перевірки Державною фінансовою інспекцією Одеської області фінансово-господарської діяльності ДП «МТП ПІВДЕННИЙ» за період з 01.01.2014 - 30.06.2015 було встановлено, що не укладання підприємством договору на відшкодування витрат за використання земельних ділянок з Південної філії ДП «АМПУ» призвело до здійснення витрат без можливості отримання доходу.

Тому, після відмови Південної філії ДП «АМПУ» в укладанні договору компенсації земельного податку, ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом від 05.05.2016 №2639/02/102/16 про стягнення грошових коштів в сумі 2 563 419,08 грн з ДП «АПМУ» у особі Південної філії за сплату земельного податку з 13.06.2013 по 31.12.2015.

Рішенням Господарського суду Одеської області у справі №916/1241/16 від 05.07.2016, було залишеним без змін, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.10.2016 у справі №916/1241/16 та постановою Вищого господарського суду України від 20.12.2016 року у справі №916/1241/16, у позові ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ» відмовлено повністю.

Судові рішення аргументовані тим, що вимоги позивача ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ» щодо відшкодування земельного податку не узгоджуються з приписами ч. 2 ст.14 Цивільного кодексу України, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тобто, зобов`язання позивача ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ», які визначені у Податковому кодексі України щодо сплати земельного податку, не можуть бути обов`язковими для відповідача Південної філії ДП «АМПУ», так як відповідно до правовстановлюючих документів на земельні ділянки саме позивач є особою, яка зобов`язана сплачувати земельний податок до моменту припинення права постійного користування земельними ділянками.

В світлі викладеного вище позивач наголошує, що ним було вжито належних заходів щодо захисту своїх прав та законних інтересів стосовно відшкодування сплаченого останнім земельного податку. Проте суди не погодились з позицією позивача в цьому питанні та за результатами розгляду позову, зробили висновок щодо обов`язку саме позивача сплачувати земельний податок до припинення в установленому законодавством порядку, права користування відповідними земельними ділянками.

Таким чином, як стверджує позивач, договір про відшкодування витрат постійного землекористувача, а саме компенсацію сплаченого постійним землекористувачем земельного податку, за фактичне користування земельними ділянками іншою особою може бути укладений тільки за згодою сторін. До моменту оформлення припинення права постійного користування земельними ділянками постійного користування ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ», визначені Податковим кодексом України зобов`язання щодо сплати земельного податку покладені на постійного землекористувача, згідно з правовстановлюючими документами на земельні ділянки, тому відсутні підстави для зобов`язання іншої особи Південної філії ДП «АМПУ» у примусовому порядку укласти договір компенсації земельного податку, сплаченого ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ».

В зв`язку з недосягненням згоди між ДП «МТП «ПІВДЕННИЙ» та Південної філії ДП «АМПУ» та враховуючи постанову Вищого господарського суду України від 20.12.2016 року у справі №916/1241/16, не було можливості укласти договір про відшкодування витрат за фактичне користування земельними ділянками ПФ ДП «АМПУ».

Таким чином, Державне підприємство «Морський торговельний порт «Південний» заперечує щодо висновків, викладених у Акті з даного питання, та зазначає, що підприємством вжито всі необхідні заходи по захисту інтересів підприємства у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Вирішуючи спір, в частині сплати підприємством земельного податку за земельні ділянки, на яких розташоване майно, що належить ДП «АМПУ» (причали №17 та №39), загальною площею 2,7590 га, внаслідок чого державним підприємством недоотримано доходів у сумі 1 156 700,38 грн, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка без достатньої правової підстави зберегла майно у себе за рахунок іншої особи, зобов`язана його повернути.

При цьому правові висновки Великої Палати Верховного Суду (постанови від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, від 13.02.2019 у справі №320/5877/17) свідчать, що фактичне користування земельними ділянками без належно оформлених правовстановлюючих документів є підставою для застосування кондикційних зобов`язань (правовідносини, які виникають у випадках, коли одна особа без законних підстав набула чи зберегла майно (або майнову вигоду) за рахунок іншої особи).

Посилання позивача на судові рішення у справі №916/1241/16, якими відмовлено у стягненні з ДП «АМПУ» компенсації сплаченого земельного податку, не змінюють оцінку контролюючого органу. Вказані рішення стосувались конкретного спору, де суди виходили з неможливості примусового укладення договору про компенсацію, однак вони не скасовують загальної дії положень ст. 1212 ЦК України.

Аргумент позивача, що Податковий кодекс України прямо передбачено обов`язок саме постійного землекористувача сплачувати земельний податок, є правильним лише в частині податкового обов`язку перед бюджетом. Проте це не виключає права вимагати від фактичного користувача земельної ділянки компенсації понесених витрат у порядку цивільних (кондикційних) зобов`язань. Отже, контролюючий орган обґрунтовано застосував положення ст. 1212 ЦК України, оскільки під час ревізії встановлено фактичне збереження коштів у іншої юридичної особи за рахунок позивача.

Доводи позивача про «широке» або «невірне» застосування контролюючим органом практики Верховного Суду також є безпідставними. Закон не забороняє органу державного фінансового контролю у своїх висновках посилатись на актуальну судову практику як на джерело тлумачення норм права. Крім того, наявність у окремих справах відмов у задоволенні позовів не спростовує самого підходу, відповідно до якого безпідставне збереження майна (коштів) за рахунок іншої особи створює обов`язок його повернути.

Щодо посилання позивача на «вжиті заходи для захисту своїх інтересів» (справа № 916/1241/16) суд зазначає, що факт пред`явлення позову у минулому не усуває наслідків подальшої бездіяльності підприємства у 2020-2021 рр. Відсутність належного листування та спроб укласти договір з ДП «АМПУ» під час перевіреного періоду підтверджує, що підприємство не забезпечило належного виконання вимог законодавства у частині збереження свого майнового інтересу. Натомість позивач обмежився судовим спором у господарському суді, що не стосується спірного періоду.

Таким чином, висновки Південного офісу Держаудитслужби про недоотримання ДП «МТП «Південний» доходів у сумі 1 156 700,38 грн є правомірними, а оскаржувана вимога №151505-14/3867-2024 в частині (п. 9) зобов`язання вжити заходів до відшкодування втрат відповідає приписам ст. 1212 ЦК України та положенням Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Крім того, ревізію стану збереження майна, використання оборотних та необоротних активів проведено вибірковим способом за відповідні періоди по кожному окремому питанню.

Зокрема, ДП «МТП «Південний» протягом періоду, що підлягав ревізії керувався обліковою політикою, затвердженою наказом від 30.12.2019 № 1609, з внесеними змінами до облікової політики наказом від 28.07.2021 № 757 (далі - Облікова політика).

Відповідно до пункту розділу 3 положення про облікову політику амортизація - це систематичний розподіл суми активу, що амортизується, протягом, строку його корисної експлуатації.

Нарахування амортизації основних засобів здійснюється з застосуванням прямолінійного методу. Амортизація активу починають, коли він стає придатним, тобто коли він доставлений до місця розташування та приведений у стан у якому він придатний до експлуатації у спосіб, визначений управлінським персоналом.

Нарахування бухгалтерської амортизації не припиняється у випадках коли актив не використовується або вибуває з активного використання, до моменту поки актив не буде амортизований повністю.

Амортизація основних засобів проводиться до досягнення балансової вартості об`єкта його ліквідаційної вартості. Ліквідаційна вартість та строки корисної експлуатації для активів визначається призначеною комісію Підприємства з відповідним оформленням наказу.

Для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності, Підприємство зобов`язано проводити інвентаризацію активів і зобов`язань відповідно до статті 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 30.10.2014 за № 1360/26142 (із змінами) (далі - Положення № 879), основні засоби вносяться до інвентаризаційного опису за найменуванням відповідно до основного призначення об`єкта із зазначенням інвентарного номера, виготовлювача, заводського номера (у разі його наявності), року випуску, первісної (переоціненої) вартості, суми зносу, строку корисного використання та інших відомостей.

Ревізією дотримання чинного законодавства щодо проведення річних інвентаризацій необоротних активів та запасів, правильності оформлення та відображення їх наслідків у бухгалтерському обліку встановлено, що інвентаризація в ДП «МТП «Південний» проводилась відповідно до наказів «Про проведення річної інвентаризації» від 24.09.2020 № 1182; Про внесення змін від 16.10.2020 № 1294; від 20.09.2021 № 950; від 26.09.2022 № 398; від 22.09.2023 № 271.

Згідно зі Статутом ДП «МТП «Південний» (нова редакція), затверджений наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 12.05.2023 № 399 (далі - Статут), ДП «МТП «Південний» є державним унітарним підприємством і діє як комерційне підприємство, яке засноване на державній власності та входить до сфери управління Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (далі - Уповноважений орган управління).

Відповідно до пункту 4.1 Статуту майно Підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, Підприємство володіє, користується та розпоряджається закріпленим за ним майном відповідно до вимог, передбачених законодавством України та цим Статутом.

Відповідно до пункту 4.2 Статуту майно Підприємства становлять виробничі та невиробничі засоби, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі Підприємства.

Відповідно до пункту 4.3 Статуту джерелами формування майна Підприємства є: державне майно, передане Підприємству Уповноваженим органом управління.

Відповідно до пункту 4.4 Статуту право господарського відання майном, закріпленим за Підприємством, виникає з дати підписання акта приймання - передачі.

Відповідно до пункту 4.5 Статуту Підприємство в установленому законодавством порядку забезпечує оформлення та державну реєстрацію речових прав на об`єкти, права на які підлягають державній реєстрації.

Відповідно до пункту 4.6 Статуту Підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законодавством, за погодженням із Уповноваженим органом управління.

Відповідно до пункту 4.7 Статуту Підприємство використовує державне майно, що не підлягає приватизації, відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 4.8 Статуту контроль за ефективністю використання та збереженням закріпленого за Підприємством майна здійснює Уповноважений орган управління.

Відповідно до пункту 4.9 Статуту відчуження Підприємством майна, що належить до основних фондів, здійснюється в порядку, встановленому законодавству України та за попередньою згодою із Уповноваженим органом управління і лише на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законодавством.

Відчуження нерухомого майна, а також морських суден, суден внутрішнього плавання, плавзасобів та рухомого складу залізничного транспорту здійснюється за умови додаткового погодження в установленому порядку із Фондом державного майна України.

Згідно із Переліками списаних основних засобів та нематеріальних активів по ДП «МТП «Південний» за період, що підлягав ревізії, здійснено списання на загальну суму 29 525 119,12 грн, у тому числі: з вересня по грудень 2020 року 164 195,72 грн, у 2021 році - 18 493 696,04 грн, у 2022 році - 3 470 790,60 грн, у 2023 році 7 296 066,33 грн та протягом І кварталу 2024 року - 100 370,43 гривень.

Вибірковою ревізією правильності списання основних засобів по субрахунках 103 «Будинки та споруди», 104 «Машини та обладнання» за період (травень, червень, вересень) за 2021 рік, 105 «Транспортні засоби» (квітень, червень 2022 року) порушень не встановлено.

Списання з балансу основних засобів ДП «МТП «Південний» здійснюється відповідно рішення про погодження із Уповноваженим органом управління.

Нарахування амортизації основних засобів проводиться по кредиту рахунку 131 «Знос основних засобів».

Відповідно до даних бухгалтерського обліку Підприємства за період, що підлягав ревізії, нарахована амортизація основних засобів на загальну суму - 808 285 169,33 грн, у тому числі: з вересня по грудень 2020 року - 104 458 184,14 грн, за 2021 рік - 209 751 691,86 грн, за 2022 рік - 219 946 232,73 грн, за 2023 рік 222 485 662,46 грн та протягом І кварталу 2024 року 51 643 398,14 гривень.

Нарахування амортизації нематеріальних активів проводиться по кредиту рахунку 133 «Знос нематеріальних активів».

Відповідно до даних бухгалтерського обліку Підприємства за період, що підлягав ревізії, нарахована амортизація нематеріальних активів на загальну суму 11 695 706,08 грн, у тому числі: з вересня по грудень 2020 року - 1983 141,29 грн, за 2021 рік - 3 256 146,55 грн, за 2022 рік 3 240 199,71 грн, за 2023 рік - 2 664 486,47 грн та І квартал 2024 року - 551 732,06 гривень.

Вибірковою ревізією нарахування амортизації встановлено, що згідно із наказами директора Підприємства та відповідно до Облікової політики, амортизація основних засобів та інших необоротних матеріальних активів здійснюється з застосуванням прямолінійного методу із застосуванням строків, встановлених для кожного об`єкта основних засобів.

Згідно з п. 55 МСБО 16 амортизацію активу починають, коли він стає придатним для використання, тобто коли він доставлений до місця розташування та приведений у стан, у якому він придатний до експлуатації у спосіб, визначений управлінським персоналом. Амортизацію активу припиняють на одну з двох дат, яка відбувається раніше: на дату, з якої актив класифікують як утримуваний для продажу (або включають до ліквідаційної групи, яку класифікують як утримувану для продажу) згідно з МСФЗ 5, або на дату, з якої припиняють визнання активу. Отже, амортизацію не припиняють, коли актив не використовують або він вибуває з активного використання, доки актив не буде амортизований повністю. Проте, згідно з використаними методами амортизації, амортизаційні відрахування можуть дорівнювати нулю, якщо немає виробництва.

Відповідно до п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (далі - Постанова № 1388), власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях. У разі припинення або скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях власники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом дев`яноста днів.

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають вимогам, установленим МВС, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Згідно з п. 8 Порядку відомчої реєстрації та ведення обліку великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 січня 2010 р. № 8 експлуатація незареєстрованих технологічних транспортних засобів забороняється.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» від 16.07.1999 № 966-XIV (із змінами), метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Відповідно до п. 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 р. № 138 (зі змінами), частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями (крім державних некомерційних підприємств, державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух» відповідно до Закону України «Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів», державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, державних комерційних підприємств та казенних підприємств, які відповідно до статті 1 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» належать до наукових установ, науково-технологічних комплексів, заснованих на державній власності, а також державних підприємств «Міжнародний державний центр «Артек» і «Український дитячий центр «Молода гвардія») до державного бюджету за відповідний період, визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого фінансового результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління, за наявності фінансових ресурсів у підприємства, за результатами фінансово-господарської діяльності починаючи з 1 січня 2019 р. у розмірі 90 відсотків, з 1 січня 2020 р. у розмірі 80 відсотків.

Вибірковою ревізією дотримання законодавства щодо нарахування амортизації встановлено, що по субрахунку 105 «Транспортні засоби» здійснено нарахування амортизації на незареєстровані транспортні засоби, що призвело до завищення витрат.

Так, наприклад, на транспортний засіб Навантажувач телескопічний (державний номер JCB 560 - 80, інвентарний номер 77193), дата введення в експлуатацію та період нарахування амортизації починається з 26.10.2021, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видане 14.12.2021, сума нарахованої амортизації становить - 81 331,26 грн за місяць, за 2 місяця нарахована амортизація становить - 162 662,52 гривень.

На транспортні засоби по яким безпідставно здійснено нарахування амортизації, встановлено факт відсутності подорожних листів за період нараховування амортизації до отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Таким чином, на 14 транспортних засобів протягом періоду з жовтня 2020 року по лютий 2022 року незаконно нарахована амортизація, що призвело до завищення витрат ДП «МТП «Південний» на загальну суму 1 039 487,58 грн (у тому числі за 2020 рік на суму 56 100,34 грн, за 2021 рік - 773 052,15 грн (з них 3 216,96 грн амортизація безоплатно отриманого катеру), за 2022 рік - 210 335,09 грн), та занижена вартість активів, що вплинуло на річну звітність протягом 2020 - 2022 років (Баланс (Звіт про фінансовий стан) форма № 1), у тому числі заниження фінансового результату від операційної діяльності у фінансовій звітності форми № 2 «Звіт про фінансові результати».

На порушення пункту 55 МСБО 16, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» ДП «МТП «Південний» незаконно проводилось нарахування амортизації на незареєстровані транспортні засоби, використання яких заборонено до експлуатації, що призвело до завищення витрат Підприємства на загальну суму 1 039 487,58 гривень.

Відповідальна особа за нарахування амортизації ДП «МТП «Південний» бухгалтер виробничого сектору ОСОБА_3 .

Згідно пояснень провідного бухгалтера сектору основних засобів та капітальних вкладень централізованої бухгалтерії Катерини Юрескул: «З 01.09.2020 по 01.09.2022 знаходилась у декретній відпустці, приступила до виконання своїх обов`язків з 02.09.2022 року по теперішній час. Централізована бухгалтерія у своїй роботі керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, підзаконними нормативно-правовими актами, Статутом ДП «МТП «Південний», Обліковою політикою», Міжнародними стандартами бухгалтерського обліку, Міжнародними стандартами фінансової звітності, Колективним договором Державного підприємства морський торговельний порт «Південний». Відповідно до п. 6 МСБО 16 амортизація - це систематичний розподіл суми активу, що амортизується, протягом строку його корисної експлуатації. Строк корисної експлуатації - період протягом якого очікується, що актив буде придатний для використання суб`єктом господарювання. Сума, що амортизується, - це собівартість активу, за вирахуванням його ліквідаційної вартості. Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» від 07.09.1998 № 1388, одним із обов`язкових документів для державної реєстрації (перереєстрації) є Рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном. На виконання цієї вимоги відповідальний підрозділ підприємства надає Наказ про введення в експлуатацію (завірена копія). Звертає увагу, що централізована бухгалтерія починає нарахування амортизації після затвердження наказу про введення в експлуатацію об`єкта. (Відповідно до п.145.1.2 Податкового кодексу України строк корисного використання встановлюється наказом по підприємству при визнанні цього об`єкта активом (при зарахуванні на баланс). Рішення про введення в експлуатацію приймає відповідальний підрозділ, за яким закріплений основний засіб, а не централізована бухгалтерія. Згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. та наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» документ, що підтверджує реєстрацію у відповідних органах об`єкту основних засобів, не являється первинним документом для цілей бухгалтерського та податкового обліку. Також, п.55 МСБО 16 узагалі чітко вказує, що амортизацію активу починають, коли він стає придатним для використання, тобто коли він доставлений до місця розташування та доведений до стану, необхідного для його експлуатації у спосіб визначений управлінським персоналом. У п.55 МСБО 16 зроблено наступний висновок: «Отже, амортизацію не припиняють, коли актив не використовують, або він вибуває з активного використання, доки актив не буде амортизований повністю.» Тобто амортизацію починають нараховувати, коли об`єкт придатний до експлуатації, а не фактично використовується. Крім того, щодо завишення витрат та заниження фінансового результату з відповідним зменшенням відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу), повідомляю що амортизаційні відрахування здійснюються згідно встановленому строку корисного використання та амортизаційної вартості основного засобу, а сума амортизаційних відрахувань дорівнює амортизаційної вартості. Стосовно завищення витрат та заниження фінансового результату можна буде оцінити лише на дату закінчення експлуатації основних засобів. Виходячи з нижченаведеного за весь період строку корисного використання втрати бюджету у вигляді завищення витрат підприємства з одночасним зменшенням відрахувань до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) відсутні.».

Відповідно до Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід» (форма № 2) за 2020 рік фінансовий результат до оподаткування становив 588 228,00 тис. грн, який занижений внаслідок безпідставного нарахування амортизації на суму 56 100,34 грн та, як наслідок, занижено чистий фінансовий результат (прибуток) на 46 002,28 грн з урахуванням витрат з податку на прибуток.

Чистий прибуток за 2020 рік, з якого здійснено Портом відрахування частини чистого прибутку (доходу) / дивідендів на державну частку становить - 470 457 173,0 грн, який був занижений у зв`язку зі збільшенням витрат через нараховування амортизації незареєстрованих транспортних засобів, використання яких заборонено до експлуатації на суму 46 002,28 гривень. Норматив відрахування частини чистого прибутку (доходу) дивідендів на державну частку складає - 80%. Отже частина чистого прибутку (доходу)/дивіденди на державну частку, що відраховуються до бюджету за звітний податковий період занижена на 36 802 гривень.

Відповідно до Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід» (форма № 2) за 2021 рік фінансовий результат до оподаткування становив 312 187,00 тис. грн, який занижений внаслідок безпідставного нарахування амортизації на суму 769 835,19 грн та, як наслідок, занижено чистий фінансовий результат (прибуток) на 631 843,19 грн з урахуванням витрат з податку на прибуток.

Чистий прибуток у 2021 році, з якого здійснено Портом відрахування частини чистого прибутку (доходу) / дивіденди на державну частку становить - 243 049 256,00 грн, який був занижений у зв`язку зі збільшенням витрат, через нараховування амортизація незареєстрованих транспортних засобів, використання яких заборонено до експлуатації, на загальну суму 631 843,19 гривень. Норматив відрахування частини чистого прибутку (доходу) дивідендів на державну частку складає 80%. Отже, частина чистого прибутку (доходу) / дивіденди на державну частку, що відраховуються до бюджету за звітний податковий період занижена на 505 474 гривень.

Таким чином, на порушення п. 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 р. № 138, Державним бюджетом України недоотримано частину чистого прибутку на загальну суму 542 276 гривень.

За пунктом 10 вимоги № 151505-14/3867-2024 від 23.08.2024 позивачу належить перерахувати до Державного бюджету України частину чистого прибутку у загальній сумі 542 276,00 гривень відповідно до пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 р. № 138.

Зважаючи на протиправність вищезазначеного пункту вимоги, позивач наголошує, що у деяких випадках нарахування амортизації активу може починатися до того, як почнеться фактична експлуатація активу.

Відповідно до п.56 МСБО 16 «Основні засоби» майбутні економічні вигоди, втілені в активі, споживаються суб`єктом господарювання переважно через використання активу. Проте інші фактори, такі як технічне або комерційне старіння, а також моральний і фізичний знос активу (в той час, коли цей актив не використовують), часто призводять до зменшення очікуваних від активу економічних вигід.

Знос - знецінення необоротних активів, що спричиняється втратою їх техніко-економічних характеристик. Іншими словами, це знецінення активу яке спричиняється з різноманітних причин. Розрізняють два види зносу: - Фізичний знос - поступова втрата основними фондами своєї споживчої вартості у процесі їх виробничого використання і під впливом несприятливих умов та сил природи, що пов`язаний зі зниженням його вартості в результаті втрати своїх фізичних властивостей (міцність, зовнішній вигляд і т. ін.) шляхом природного фізичного старіння. Моральний знос - зниження вартості необоротних активів внаслідок зростання продуктивності праці та технічного прогресу в галузях, де їх виробляють через появу досконаліших предметів і засобів праці (з поліпшеними технічними і технологічними параметрами).

Відшкодування зносу здійснюється шляхом амортизації.

Амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, в міру їх фізичного та морального зношування протягом строку їх корисного використання.

Для здійснення реєстрації транспортного засобу одним із документів, що зазначені в абзаці п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, є рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном. Дане рішення на підприємстві оформлюється наказом про введення в експлуатацію необоротних активів та закріплення їх за відповідальним підрозділом та матеріально відповідальною особою. Копія наказу надається з повним пакетом документів територіальним органам з надання сервісних послуг МВС для проведення державної реєстрації. Тобто введення в експлуатацію є необхідною умовою для реєстрації автотранспортного засобу, амортизація починає нараховуватися відповідно до встановленого строку корисного використання з терміном не менш ніж зазначено п.п.3 п.3 ст.138 Податкового Кодексу України.

Позивач зауважує, що реєстраційний документ не є первинним документом для відображення у бухгалтерського обліку.

Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 наведено перелік документів, що визначаються первинними та є підставою для відображення в бухгалтерському обліку господарських операцій, у тому числі накази та акти, а в нашому випадку це наказ про введення в експлуатацію та акт приймання - передачі основних засобів.

При прийнятті рішення про введення майна в експлуатацію позивачем враховувалося два чинника, які передбачені у МСБО 16 «Основні засоби», а саме: 1. Транспортний засіб доставлений до місця розташування. 2. Транспортний засіб приведений до стану у якому він фізично придатний до експлуатації.

Стосовно введення в експлуатацію катеру службово-роз`їзного "Арго" інвентарний № 77155 та нарахованої амортизації у сумі 3 216,96 грн., наголошує, що зазначений основний засіб був отриманий на безоплатній основі, тобто нарахування амортизації не потягло за собою завищення витрат, у зв`язку з одночасним нарахуванням визнаного доходу протягом строку корисного використання безоплатно одержаного необоротного активу.

При прийнятті управлінського рішення щодо введення в експлуатацію та нарахування амортизації підприємство дотрималось вимог ст. 4 Закону України від 16 липня 1999 р. №996-XIV «Про бухгалтерського облік та фінансову звітність в Україні», а саме принципу превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми).

При цьому висновок про недоотримання державним бюджетом частини чистого прибутку в сумі 542 276 грн у зв`язку з завищенням витрат та заниженням фінансового результату, на переконання позивача, є передчасним та протиправним, оскільки факт закінчення експлуатації основних засобів не відбувся, відтак такий висновок є надуманим зі сторони відповідача.

Вирішуючи спір у цій частині, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку є забезпечення користувачів повною, правдивою та неупередженою інформацією про фінансовий стан підприємства.

Однією з ключових передумов достовірності такої інформації є відображення у звітності лише тих господарських операцій, які здійснені з дотриманням вимог законодавства.

Згідно з п. 55 МСБО 16 амортизацію активу починають з моменту, коли він стає придатним для використання, тобто доставлений до місця розташування і приведений у стан, необхідний для експлуатації у спосіб, визначений управлінським персоналом.

Разом із тим, експлуатація транспортних засобів, відповідно до п. 7 Постанови КМУ від 07.09.1998 № 1388 та п. 8 Постанови КМУ від 06.01.2010 № 8, можлива виключно після їх державної або відомчої реєстрації. До моменту такої реєстрації використання транспортного засобу є прямо забороненим.

Таким чином, об`єкт основних засобів (транспортний засіб) не може вважатися придатним до використання у розумінні МСБО 16, якщо на нього не оформлено реєстраційних документів, що підтверджують законність його експлуатації. Саме факт державної реєстрації визначає момент, з якого транспортний засіб здатен приносити економічні вигоди підприємству.

Доводи позивача про те, що наказ про введення в експлуатацію та акт приймання-передачі є достатніми документами для початку нарахування амортизації, суд оцінює критично. Хоча такі документи і є первинними у розумінні Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», однак їх наявність не може усунути обмеження, встановлені спеціальним законодавством, яке прямо забороняє експлуатацію незареєстрованих транспортних засобів. В іншому випадку відображені у фінансовій звітності витрати не відповідають фактичним умовам використання активу, що суперечить принципу достовірності обліку.

Фактично нарахування амортизації на незареєстровані транспортні засоби призвело до завищення витрат ДП «МТП «Південний» на загальну суму 1 039 487,58 грн у 2020-2022 рр., що відобразилося у фінансовій звітності та спричинило заниження фінансового результату від операційної діяльності. Як наслідок, відбулося зменшення бази для відрахування частини чистого прибутку до державного бюджету, що підтверджується матеріалами ревізії.

Посилання позивача на принцип превалювання сутності над формою не може бути підставою для відступу від імперативних вимог законодавства щодо реєстрації транспортних засобів. Сутність господарської операції полягає саме у правомірному введенні активу в господарський обіг, що без відповідної державної реєстрації є неможливим.

Суд підкреслює, експлуатація транспортного засобу без реєстрації заборонена, а тому навіть із наказом та актом він фактично не може використовуватись у діяльності (виїжджати на дорогу, здійснювати перевезення, а відтак і приносити прибуток від його експлуатації).

Таким чином, суд вважає обґрунтованим висновок контролюючого органу про заниження частини чистого прибутку (доходу), що підлягає відрахуванню до державного бюджету, на суму 542 276 грн.

Водночас, позиція позивача про відсутність реальних втрат бюджету до завершення строку корисного використання активів є неприйнятною, оскільки розрахунок чистого прибутку та відповідних відрахувань здійснюється щорічно, виходячи з поточних фінансових результатів, а не прогнозних показників.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» (вул. Берегова, 13, м. Южне, Одеська обл., 65481; ) до Південного офісу Держаудитслужби (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012; ), треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг» (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, 72, каб. 5; ), Державне підприємство «Адміністрація морських портів України « 656481, Одеська область, м. Південне, вул. Берегова, 11; ), про визнання частково протиправною та скасування вимоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.