Справа № 420/4880/24
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 вересня 2025 року

м. Київ

справа №420/4880/24

адміністративне провадження № К/990/34910/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Гриціва М. І.,

суддів: Коваленко Н. В., Стеценка С. Г.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ) в Одеській області, Голови ГУ ПФУ в Одеській області ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ? головний спеціаліст відділу питань призначення, перерахунку та виплат пенсій ГУ ПФУ в Одеській області ОСОБА_2, ГУ ПФУ в Луганській області, ГУ ПФУ в Чернівецькій області, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії і

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому заявив такі вимоги: на підставі статей 80, 83 Кодексу адміністративного судочинства України (далі ? КАС України) витребувати від сторін адреси, які є на реквізитній частині позову «справу про відмову в наданні субсидій» на його ім`я, у повному обсязі; на підставі статті 81 цього Кодексу дослідити усі обставини, бо через їхнє спотворення [хтось з відповідачів] неправомірно відмовив у призначенні належних грошових субсидій за житлові послуги; зобов`язати відповідача негайно [через підлеглі] йому структури надати житлові субсидії на його ім`я з моменту, коли він звернувся до них з приводу отримання грошових субсидій на оплату за житлові комунальні послуги; у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 , керівниця установи 15535 Малиновського об`єднання управління ПФУ в місті Одесі (адреса: 65007, місто Одеса, вулиця Прохорівська, будинок 3) ОСОБА_4 грубо порушили статтю 2, пункт 2 частини першої, другої статті 6, статтю 9, пункт 4 частини другої, четвертої статті 12 тощо КАС України [шляхом] навмисної відмови надати грошові субсидії за житлові послуги, а також через найгрубіші навмисні порушення статті 3, пунктів 1, 2, 3 статті 4, статті 6, статті 9, пунктів 1, 2, 6 статті 10 тощо Закону України «Про адміністративні послуги», статей 20, 21 Закону України «Про звернення громадян», статей 5 та 40 Конституції України, притягнути цих посадових осіб до юридичної відповідальності за вчинення проти нього, особи з інвалідністю другої групи, посадового зловживання владою і посадовим становищем, бо посадові особи ОСОБА_2 та ОСОБА_4 неправомірно відмовили на особистому прийомі прийняти від нього та його дружини ОСОБА_5 заяви і таким чином змусили їх звертатися до цих посадових осіб засобами поштового зв`язку, а ОСОБА_2 навіть через поштовий зв`язок відмовилася приймати від нього заяву. Просить витребувати усі пенсійні матеріали, якими займалися ці посадові особи для вивчення їх та надання юридичної оцінки правомірності їхнім діям взагалі, а за потреби внести факти їх посадових злочинів в ЄРДР, щоб компетентні органи порушили кримінальне розслідування. Вважає, що з огляду на надану суду інформацію, яка підтверджується документальними доказами, не важко дійти висновку, що злочини посадових осіб пенсійного фонду спрямовані на скоєння квартирних шахрайств за статтею 190 Кримінального кодексу України, [юридичну] оцінку яким мають дати компетентні органи під час досудового розслідування і після того, коли справи відповідача, третьої особи та ОСОБА_4 буде занесена до ЄРДР. Просить визнати, що через численні зловживання посадовим становищем та владними повноваженнями посадовими особами Одеського обласного пенсійного фонду він зазнав тяжких потрясінь здоров`я, документальні докази яких будуть надані під час слідства.

Згодом позивач неодноразово доповнював і оновлював свої позовні вимоги. За поданими 18 листопада 2024 року письмовими уточненнями позовних вимог позивач просив суд задовольнити його позов, зобов`язати відповідачів призначити йому субсидію з 01 жовтня 2023 року; визнати відмову відповідачів в призначенні субсидії неправомірною; визнати штучно створене рішення відповідачів від 08 лютого 2024 року спотвореним та спрямованим на «камуфляж» їх посадового беззаконня, яке вже триває понад 1 рік з їхньої свідомої вини.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 28 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 04 січня 2024 року № -2023-1 і зобов`язав ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 грудня 2023 року про призначення та надання житлової субсидії. Повторний розгляд цієї заяви має провадитися з огляду на правну оцінку, надану судом у рішенні.

П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 04 червня 2025 року рішення суду першої інстанції залишив без змін, а апеляційну скаргу скаржника ОСОБА_1 без задоволення.

ОСОБА_1 не погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та, як можна зрозуміти з прохальної частини скарги, постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Верховний Суд ухвалою від 16 липня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2025 року у справі № 420/4880/24 на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС - України) повернув особі, яка її подала.

18 серпня 2025 року ОСОБА_1 вдруге надіслав на адресу Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій.

За змістом та характером вимог нова (повторна, вдруге подана) касаційна скарга фактично відтворює текст, підстави та характер вимог первинної (першої) касаційної скарги, за наслідками розгляду якої, як вже згадувалося вище, Верховний Суд виніс ухвалу від 04 червня 2025 року про повернення касаційної скарги на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

У новій скарзі скаржник доповнює текст первинної касаційної скарги посиланнями на правила статей процесуального закону, які регулюють відносини щодо форми та порядку подання касаційної скарги, і, як можна зрозуміти з тверджень скаржника, мають свідчити, що його касаційне оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій відбувається в обсязі та на основі фактів, за яких можливий доступ до такого касаційного перегляду.

Підставами для касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій у цій справі ОСОБА_1 називає неправильне застосування цими судами норм матеріального та порушення норм процесуального права. Скаржник описує фактичні обставини у справі, зазначає нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та запевняє, що суди попередніх інстанцій під час вирішення справи по суті неправильно застосували норми матеріального права, які регулюють порядок призначення житлової субсидії.

Як можна зрозуміти зі змісту касаційної скарги, її автор спочатку висловлює власну інтерпретацію того, як на основі Конституції України, опираючись корупційним ризикам та загрозам, має діяти суд касаційної інстанції. Висловлює свої «критичні судження» щодо апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції. Виокремлює, що перегляд не був повним, всебічним, а навпаки був поверхневим та необґрунтованим.

У своїй мотивувальній частині автор скарги наводив доводи про те, які докази не досліджувалися, а також які (серед них і показання свідків) та як ці докази має дослідити суд касаційної інстанції. Наполягає, що законність і обґрунтованість оскаржених рішень судів попередніх інстанцій постраждали від того, що суди надали значення штучно створеній, надуманій «екстраординарності» цього спору, що призвело до тривалого його розгляду.

Зрештою скаржник підсумовував, що описані в касаційній скарзі обставини доводять, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій неправильно були застосовані норми матеріального права.

Артикульованих підстав касаційного перегляду, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, та запроваджених частиною п`ятою цієї самої статті цього Кодексу умов, за яких можливий касаційний перегляд судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), касаційна скарга не містить.

Суддя Гриців М. І. з 22 серпня 2025 року по 19 вересня 2025 року перебував у відпустці на підставі наказу від 01 серпня 2025 року № 3688/0/5-25, у зв`язку із чим вирішення питання про відкриття провадження у справі відбувається після виходу судді з відпустки.

Верховний Суд проаналізував доводи, викладені у касаційній скарзі, і дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

За приписами частин першої, другої статті 55 Основного Закону України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Водночас приписи цієї статті Основного Закону, які закріплюють право на судовий захист, перебувають у нерозривному зв`язку з приписами Конституції України, які визначають обсяг судового захисту. Зокрема, за правилами пункту 8 частини другої статті 129 Основного Закону касаційне оскарження справді є можливим (доступним), але «у визначених законом випадках». З цієї конституційної формули випливає, що конституційні гарантії щодо права на апеляційний перегляд не можуть зазнавати розсуду законодавця щодо можності звуження права на такий перегляд, натомість щодо права (інституту) на касаційне оскарження навпаки - може. Тобто, законодавець може встановити випадки, коли таке (касаційне) оскарження не є (не може бути) частиною судочинства.

З наведеними конституційними приписами кореспондується стаття 13 КАС України та стаття 14 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Також частиною третьою статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 334 цього Кодексу, коли нема підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз цих приписів дає підстави виснувати, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом на оскарження цих судових актів у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

За пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), та у разі, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

За змістом пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, віднесено до категорії справ незначної складності.

Отже, процесуальний закон встановив, що не всі судові рішення судів попередніх інстанцій можуть бути предметом касаційного перегляду, передбачив, які справи, за якими критеріями (значеннєвими властивостями) відносяться до категорій справ, які не підлягають касаційному оскарженню та водночас запровадив умови, за об`єктивного існування яких справи, які не підлягають касаційному оскарженню (справи незначної складності, інші справи, розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, тощо), таки можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції, якщо можливість такого оскарження обумовлюється фундаментальною значимістю наслідків касаційного перегляду для формування практики застосування відповідних правових норм, або сама справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, або є інші встановлені законом передумови для відкриття касаційного провадження.

Те, що вищезазначені обставини є та, відповідно, дають право на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, ухвалених за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), насамперед має аргументувати та обґрунтувати особа, яка подає касаційну скаргу.

З тексту касаційної скарги та змісту оскаржених судових рішень, які викладені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, з логічних та сутнісних акцентів касаційної скарги простежується, що спірні правничі відносини в цій справі виникли щодо призначення та надання житлової субсидії на підставі заяви ОСОБА_1 . Тобто, предметом оскарження у цій справі властиво є дії (бездіяльність) органу виконавчої влади, яким є ГУ ПФУ в Одеській області, щодо нарахування та виплати позивачу соціальної виплати ? житлової субсидії, що є безповоротною адресною державною соціальною допомогою мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях або будинках і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги.

За цими значеннєвими критеріями заявлений у цій справі спір є спором, який стає предметом справи, котра, як згадано вище, за пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України відноситься до справ незначної складності і воднораз до тієї категорії справ, які за законом не підлягають касаційному перегляду.

Одеський окружний адміністративний суд здійснював розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження і не помилився, коли обрав таку форму провадження.

Позатим скаржник - ОСОБА_1 вважає, що подання цієї касаційної скарги виправдовується наявністю особливих, виняткових спірних правничих відносин, а також тими фактичними передумовами, які він наводить у своїй касаційній скарзі.

Утім аргументація і обґрунтування касаційної скарги, підставова та юридична природа самого спору не дають причин стверджувати, що ця справа має передбачені правилами частин першої, четвертої статті 328 КАС України підстави для касаційного оскарження. Знов-таки не вбачаються такі фактори й з обсягу та змісту спірних правовідносин, які виникли у цій справі.

Верховний Суд нагадує, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах обумовлюється характером (предметом) спірних правовідносин конкретної справи, зокрема: її значення для формування єдиної правозастосовної практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

До того ж, незгода із рішенням суду попередньої інстанції не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального / процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як настання негативних наслідків для скаржника внаслідок ухвалення цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку ухвалення судового рішення не на користь позивача / відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

Не зайвим буде зазначити, що стосовно спірних правовідносин, які виникли у цій справі, тобто у справі № 420/4880/24 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області, Голови ГУ ПФУ в Одеській області ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ? головний спеціаліст відділу питань призначення, перерахунку та виплат пенсій ГУ ПФУ в Одеській області ОСОБА_2, ГУ ПФУ в Луганській області, ГУ ПФУ в Чернівецькій області, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, з метою допустити до касаційного перегляду тих самих судових рішень судів попередніх інстанцій (рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2025 року) у цій самій справі, але з огляду на підстави касаційного оскарження, сформульовані в касаційній скарзі ГУ ПФУ в Одеській області, Верховний Суд ухвалою від 02 липня 2025 року відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України відмовив у відкритті касаційного провадження фактично з тих самих причин, з яких відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франці» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).

У світлі наведеного є підстави вважати, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не обмежує доступу особи до правосуддя і не є перепоною для отримання судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить ні Конституції та законам України, ані практиці Європейського суду з прав людини; таке лімітування звернення до касаційного суду викликане винятково особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовної практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, вкотре беручи до уваги, що оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені у справі незначної складності, а передбачених частиною четвертою та пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України підстав та виняткових обставин для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку не встановлено, у відкритті касаційного провадження треба відмовити.

Керуючись статтями 3, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 про перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2025 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, голови Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_3, третя особа - головний спеціаліст відділу з питань призначення, перерахунку та виплат пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_2, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. І. Гриців

Судді: Н. В. Коваленко

С. Г. Стеценко