Справа № 320/39477/24
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 320/39477/24

адміністративне провадження № К/990/14431/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Уханенка С.А.,

суддів - Жука А.В., Соколова В.М.,

розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 (суддя Скрипка І.М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2025 (суддя-доповідач Мєзєнцев Є.І., судді: Епель О.В., Файдюк В.В.),

УСТАНОВИВ:

1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) 19.08.2024 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - військова частина НОМЕР_1 , відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив перерахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 19.04.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, а також компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 29.01.2020 по 19.04.2023.

2. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів.

3. На виконання вимог ухвали від 16.08.2024 позивач подав заяву про поновлення процесуального строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначив, що звернення з позовними вимогами за період з 29.01.2020 по 18.07.2022 не обмежено процесуальним строком відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у редакції до набрання чинності Законом №2352-ІХ, водночас звернення з позовними вимогами за період з 19.07.2022 по 19.04.2023 обмежені тримісячним строком відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України в редакції після набрання чинності Законом №2352-ІХ, який обраховується з дати отримання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Оскільки таке повідомлення позивач отримав лише 09.08.2024 у відповідь на свою заяву, а з позовом звернувся 19.08.2024, тому позивач дотримався строку звернення до суду.

4. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві без розгляду на підставі пункту 1 та 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

5. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 - без змін.

6. Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину. Оскільки на момент звернення позивача до суду з цим позовом в Україні не діяв карантин, установлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, то, враховуючи правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 28.08.2024 у справі №580/9690/23, суд застосував до спірних правовідносин положення статті 233 КЗпП України в редакції після 19.07.2022, які передбачають тримісячний строк, який обраховується з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

6.1. Суди обох інстанцій визнали безпідставними посилання позивача на лист відповідача від 31.07.2024 №1/13-2356-Г-229 у відповідь на його заяву від 21.06.2024 як на письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, оскільки лист від 31.07.2024 №1/13-2356-Г-229 не є письмовим повідомленням роботодавця про суми, нараховані та виплачені при звільненні, а є відповіддю за звернення позивача від 21.06.2024.

6.2. На переконання судів попередніх інстанцій, позивач був обізнаний зі змістом наказу від 19.04.2023 №88 про звільнення, відповідно до якого йому було повідомлено про те, які складові підлягають виплаті. Крім того, позивач у заяві про поновлення строку звернення до суду не заперечував надходження на його картковий рахунок відповідних грошових коштів після звільнення, отже, був обізнаний про суми, які йому було виплачено, і у тримісячний строк мав звернутись до суду, у разі незгоди з нарахованими та виплаченими коштами при звільненні.

6.3. Підсумовуючи, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що позивач звернувся до суду з цим позовом 19.08.2024, тобто зі значним пропуском тримісячного строку, який був продовжений на строк дії карантину, який відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023.

7. Не погодившись із прийнятими судовими рішеннями, покликаючись на порушення норм процесуального права ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2025, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

8. На обґрунтування касаційної скарги позивач зазначив, що, виходячи з підстав та предмету спору у справі №320/39477/24, правові підстави прийняття процесуального рішення про повернення позовної заяви позивачу повністю з мотивів недотримання останнім процесуальних строків звернення до суду, суперечить приписам частини першої статті 58 Конституції України та частини четвертої статті З КАС України, позаяк захист порушеного права, що охоплює період з 29.01.2020 до 19.07.2022, не обмежений процесуальним строком та підлягає захисту в судовому порядку.

8.1. Щодо позовних вимог за період з 20.07.2022 по 19.04.2023 позивач зазначив, що частина перша статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України № 2352-ІХ від 01.07.2022, пов`язує початок перебігу процесуального строку звернення до суду з датою настання двох альтернативних фактів, що мають юридичне значення: з датою, коли працівник дізнався про порушення свого права; з датою, коли працівник міг дізнатись про порушення свого права.

8.2. На думку позивача, для встановлення факту дотримання позивачем строку звернення до суду в частині позовних вимог за період з 20.07.2022 по 31.01.2023 судам належало дослідити питання, коли позивач дізнався або міг дізнатися про порушення свого права, за захистом якого звернувся до суду.

8.3. Позивач також зауважив, що відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України №2352-ІХ від 01.07.2022, із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. При цьому дата витягу з наказу №88 - 19.04.2023 - не може вважатись днем, коли позивач дізнався про порушення свого права на оплату праці в розумінні частини другої статті 233 КЗпП України.

9. Ухвалою від 23.04.2025 Верховний Суд відкрив касаційне провадження з підстав правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, зокрема, положень пунктів 1 та 9 частини четвертої статті 169 КАС України щодо підстав для повернення позовної заяви.

10. Відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 від військової частини НОМЕР_1 не надійшло.

11. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд виходить із такого.

12. Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

13. Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

14. Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

15. На стадії касаційного провадження спірним є питання дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, предметом якого є порушення відповідачем законодавства про оплату праці та невиплата в повному обсязі належного позивачу щомісячного грошового забезпечення за періоди з 29.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 19.04.2023.

16. Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі №380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

17. Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

18. Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

18.1. «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

18.2. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

19. З метою забезпечення єдності практики вирішення спорів у правовідносинах щодо застосування приписів статті 233 КЗпП України, судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду (далі - Судова палата) здійснила перегляд судового рішення у справі №460/21394/23.

20. У постанові від 21.03.2025 Судова палата відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегій Касаційного адміністративного суду, зокрема, від 29.01.2025 у справі №500/6880/23 та від 28.08.2024 у справі №580/9690/23, у яких Верховним Судом до правовідносин щодо перерахунку індексації грошового забезпечення військовослужбовця за 2016-2018 роки застосовано статтю 233 КЗпП України у редакції, що набула чинності з 19.07.2022, оскільки саме вона була чинною на момент звернення позивачів до суду із позовом (жовтень 2023 року);

20.1. У зазначеній постанові Судова палата дійшла висновку, що, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону №2352-ІХ, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ).

20.2. Судова палата сформувала єдиний підхід до нових змін в законодавстві, які обмежують термін звернення до суду з трудовими спорами до трьох місяців, а саме: такі зміни не поширюються на події, які мали місце до 19.07.2022. Зокрема, для стягнення заробітної плати, яка належить працівнику за період до цієї дати, залишається можливість звернення без обмежень у часі, згідно з попередньою редакцією закону.

21. Застосовуючи зазначений підхід при вирішення цієї справи, Верховний Суд зазначає, що спірний період з 29.01.2020 по 19.04.2023 умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності Законом №2352-IX та після цього.

22. Як наслідок, період з 29.01.2020 до зміни приписів статті 233 КЗпП України регулюється положеннями цієї статті в редакції до внесення змін Законом №2352-IX, яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.

23. Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 29.01.2020 до 18.07.2022 суперечать правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23.

24. Водночас до позовних вимог, які стосуються періоду після зміни приписів статті 233 КЗпП України, ураховуючи щомісячний характер нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, застосуванню підлягають положення частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX, яка початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову пов`язує з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

25. У продовження зазначеного Верховний Суд наголошує, що виплата щомісячного грошового забезпечення позивача, розмір якого є предметом спору в цій справі, не входить до виплат, на отримання яких військовослужбовець має право при звільненні з військової служби, натомість до таких можна віднести одноразову грошову допомогу, грошову компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, якщо їх не було отримано, та інші передбачені законом допомоги.

26. Проте суди попередніх інстанцій до спірних правовідносин після зміни приписів статті 233 КЗпП України безпідставно застосували частину другу статті 233 КЗпП України та помилково пов`язали початок тримісячного строку для звернення до суду з днем одержання позивачем наказу від 19.04.2023 №88 про звільнення його з військової служби.

27.Викладене в сукупності дає підстави для висновку про неправильне застосування положень статті 233 КЗпП України, у зв`язку з чим суди обох інстанцій дійшли передчасного висновку про недотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом та, як наслідок, повернення позову на підставі пункту 9 частини четвертої статті 169 та частини другої статті 123 КАС України.

28. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

29. Підсумовуючи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та за наслідками її перегляду постанови суду апеляційної інстанції про повернення позовної заяви без розгляду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

30. Ураховуючи результат касаційного розгляду, витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, не розподіляються.

31. Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2025 скасувати.

3. Справу №320/39477/24 направити для продовження розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

4. Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не оскаржується.

Суддя-доповідач С.А. Уханенко

Судді: А.В. Жук

В.М. Соколов