Справа № 320/23870/23
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року м. Київ № 320/23870/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу,

за позовом Громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області,

третя особа: Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області

про визнання протиправними та скасування рішень,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Громадянин Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (відповідач/ ГУ ДМС України в Харківській області), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 21.06.2023 № 0319 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 21.06.2023 № 1797 про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що законодавством встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, наявність яких у висновку відповідача та відповідному листі Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області не доведена. Вказує, що інформація, викладена в листі третьої особи, не відповідає дійсності та не містить посилань на докази, які б свідчили про наявність в діях позивача ознак, що несуть загрозу національній безпеці України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду (суддя ОСОБА_2 ) від 05 вересня 2023 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

23 листопада 2023 року до відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) Київського окружного адміністративного суду від Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідач проти задоволення позову заперечує в повному обсязі, посилаючись на отриману від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області інформацію про те, що діяльність позивача суперечить інтересам забезпечення національної безпеки.

19 вересня 2023 року до відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) Київського окружного адміністративного суду від Громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує про відсутність доказів вчинення ним дій, які завдали шкоду національній безпеці.

Відповідно до наказу голови суду від 13 лютого 2024 року № 1-ктр/гс «Про надання соціальної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку ОСОБА_3 », частини 3 Засад використання автоматизованої системи документообігу Київського окружного адміністративного суду, затверджених рішенням зборів суддів Київського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 року (з наступними змінами і доповненнями), Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України № 30 26.11.2010 року (з наступними змінами і доповненнями), з метою додержання процесуальних строків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2024 року справа розподілена судді Жуковій Є.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2024 року прийнято справу № 320/23870/23 до провадження судді Жукової Є.О., розгляд справи розпочато спочатку, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, витребувано від відповідача матеріали особової справи позивача, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді «Ухвала про прийняття адміністративної справи до провадження» від 22.04.2024 по справі № 320/23870/23 доставлено до електронного кабінету Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області 22.04.2025 о 21:05.

07 червня 2024 року до відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) Київського окружного адміністративного суду від Громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 надійшли пояснення по справі, в яких позивач наполягає на відсутності підстав для прийняття оскаржуваних рішень.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року клопотання представника громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено частково. Витребувано від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області: засвідчену належним чином копію подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 11.05.2023 №51/9/2-44293 «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Ісламської Республіки Іран»; засвідчені належним чином копії документів на підставі яких приймалося подання Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 11.05.2023 №51/9/2-44293 «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Ісламської Республіки Іран»; пояснення щодо обставин, викладених у відповіді Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 11.07.2023 №51/17/8-1772/24 на запит адвоката Валерія Кушніренка (вх.№К-1772 від 05.07.2023).

Відповідно до довідок про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді «Ухвала» від 12.07.2024 по справі № 320/23870/23 доставлено до електронного кабінету Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області 12.07.2025 о 22:15, електронної скриньки адвоката ОСОБА_4 15.07.2024.

30 серпня 2024 року до відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) Київського окружного адміністративного суду від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області надійшов лист щодо виконання ухвали суду, в якому зазначено наступне.

Листом Головного управління № 51/9/2-44293 від 11.05.2023 перед ГУ ДМС у Харківській області було ініційовано розгляд питань щодо скасування ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну і посвідки на постійне проживання в Україні. У процесі розгляду цих питань ГУ ДМС у Харківській області, будучи уповноваженою законом державною інстанцією, ідентифікувало вказаний лист Головного управління як клопотання, а не подання, що засвідчується у тому числі змістом долученої до позовної заяви ОСОБА_1 у справі № 320/23870/23 копії висновку міграційного органу від 21.06.2023.

Виходячи із даних обставин, адвокату Кушніренку В. І на його запит від 03.07.2023 було надано листом Головного управління від 11.07.2023 № 51/17/К-1772/24 (в ухвалі - № 51/17/8-1772/24) письмову відповідь, на момент формулювання якої Головне управління інформацією про результати розгляду ГУ ДМС у Харківській області ініційованих перед останнім зазначених вище за текстом питань не володіло.

Надалі (після відкриття 05.09.2023 судом провадження у справі № 320/23870/23), досліджуючи предмет адміністративного позову ОСОБА_1 та надаючи йому правову оцінку, Головне управління дійшло висновку про те, що лист № 51/9/2-44293 від 11.05.2023 містить не лише клопотання, але й подання, обумовлене положеннями п. 2 ст. 5 Закону України «Про імміграцію», з урахуванням чого надало до суду та учасникам справи, зокрема й позивачу, письмове пояснення № 51/14-49222 від 22.09.2023.

Достовірність змісту листа Головного управління № 51/9/2-44293 від 11.05.2023, копію якого долучено до позовної заяви ОСОБА_1 у справі № 320/23870/23, Головне управління засвідчує, однак надати суду його копію не має можливості, оскільки єдиний примірник цього листа у травні 2023 року було скеровано до ГУ ДМС у Харківській області.

Також на підтвердження обставин, викладених у листі Головного управління № 51/9/2-44293 від 11.05.2023, надано копії документів, які стали однією з підстав для його складання і внесення на розгляд ГУ ДМС у Харківській області, а саме: пояснення ОСОБА_5 від 04.04.2023, на 2 арк., пояснення ОСОБА_1 від 13.03.2023, на 2 арк., свідоцтва про шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_1 , на 1 арк., та свідоцтва про розірвання цього шлюбу, на 1 арк.

29 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» до Київського окружного адміністративного суду від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області надійшла заява про те, що правова позиція третьої особи в цій справі лишається незмінною, будучи викладеною в поясненнях № 51/14-49222 від 22.09.2023 та засвідченою долученими до них та листа № 51/14-46625 від 22.07.2024 матеріалами.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

06.11.2020 рішенням ГУ ДМС в Харківській області громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 документовано посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_2 , терміном дії до 06.11.2021.

Рішенням ГУ ДМС в Харківській області від 04.02.2021 громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було надано дозвіл на імміграцію в Україну та документовано посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 від 11.02.2021.

17.05.2023 до ГУ ДМС в Харківській області надійшов лист Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 11.05.2023 № 51/9/2-44293 про розгляд питання щодо прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Ісламської Республіки Іран.

У вищевикладеному листі Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про імміграцію», пп. 1 п. 64 постанови КМУ № 321 від 25.04.2018 просили розглянути питання щодо скасування громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 11.02.2021 та дозвіл на імміграцію.

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 21.06.2023 № 0319 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію»

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 21.06.2023 № 1797 скасовано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 на підставі пп. 1 п. 64 постанови КМУ № 321 від 25.04.2018.

Не погодившись із рішеннями про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Спірні правовідносини врегульовано приписами Закону України «Про імміграцію» від 07 червня 2001 року № 2491-III (далі Закон № 2491-III) та Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI) (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI, іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Положеннями частини 1 статті 4 Закону № 3773-VI визначають, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Згідно з статті 11 Закону № 2491-III особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють довгострокову візу. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України.

Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому довгостроковою візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Відповідно до приписів статті 12 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно з пунктом 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 (далі - Порядок № 322), посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Підпунктом 1 пункту 64 Порядку № 322 визначено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом / територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби (пункти 64-66 Порядку № 322).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем скасовано дозвіл на імміграцію в Україну позивачу на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону № 2491-III (дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні).

Відповідно до пп. 3, 6, 9 та 10 ч.1 статті 1 Закону України «Про національну безпеку України» від 21.06.2018 №2469-VIII (далі - Закон №2469-VIII):

- громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз;

- загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України;

- національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз;

- національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян.

Статтею 5 Закону №2469-VIII визначено, що державна політика у сферах національної безпеки і оборони спрямована на захист: людини і громадянина - їхніх життя і гідності, конституційних прав і свобод, безпечних умов життєдіяльності; суспільства - його демократичних цінностей, добробуту та умов для сталого розвитку; держави - її конституційного ладу, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності; території, навколишнього природного середовища - від надзвичайних ситуацій.

Відповідно до ч. 2 статті 12 Закону №2469-VIII до складу сектору безпеки і оборони входить, зокрема, Служба безпеки України, Державна міграційна служба України.

Як встановлено судом, питання про скасування дозволу на імміграцію позивача було ініційовано листом Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області.

Так, 17.05.2023 до ГУ ДМС в Харківській області надійшов лист Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 11.05.2023 № 51/9/2-44293 про розгляд питання щодо прийняття рішення про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Ісламської Республіки Іран.

У вищевикладеному листі Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про імміграцію», пп. 1 п. 64 постанови КМУ № 321 від 25.04.2018 просили розглянути питання щодо скасування громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 11.02.2021 та дозвіл на імміграцію.

Як вже зазначалося, оскаржуване рішення про скасування дозволу позивачу на імміграцію в Україну прийняте відповідачем на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Підставою скасування дозволу на імміграцію в Україну щодо позивача є наявність дій іммігранта, що становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено у Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (надалі - Порядок № 1983).

Вказаний Порядок визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Згідно абзацу першого пункту 21 Порядку №1983, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Абзацом другим пункту 21 Порядку №1983 передбачено, що питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу (абзац перший пункту 22 Порядку №1983).

З аналізу вищенаведених норм права слідує, що скасування дозволу на імміграцію можливе лише за наявності визначених Законом №2491-III підстав та на основі складеного обґрунтованого висновку із зазначенням таких підстав для скасування відповідного дозволу.

Разом з тим, дослідивши лист Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 11.05.2023 № 51/9/2-44293 та сформований на його основі висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Так, в листі Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 11.05.2023 № 51/9/2-44293 вказано, що «за наявною інформацією, ОСОБА_1 підтримує сталі контакти з представниками Посольства ІРІ в Україні та планує організувати канал незаконного переправлення громадян ІРІ через державний кордон України. Для цього Маркабі через свої зв`язки серед місцевого населення здійснює підбір бажаючих в`їхати в Україну та за певну грошову винагороду після проведення відповідного інструктажу організовує їх переправлення через державний кордон України з метою подальшої легалізації в Україні як студентів вищих навчальних закладів. Також ОСОБА_1 приймає участь у деструктивній діяльності іранського режиму в Україні шляхом сприяння представникам у виявленні осіб із числа громадян ІРІ в Україні, які засуджують дії влади ІРІ, яка фактично виступає на боці російської федерації та надає їй військову, економічну та політичну підтримку. Крім цього, 04.04.2023 проведено контррозвідувальне опитування ОСОБА_5 , під час якого остання підтвердила факт реєстрації фіктивного шлюбу з ОСОБА_1 виключно з метою легалізації на території України шляхом документування вказаною посвідкою. Враховуючи вищевикладене, діяльність та перебування громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 може становити загрозу національній безпеці України».

При цьому, висновок ГУ ДМС у Харківській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 також містить цитування вищевказаного листа та посилання на те, що Іран підтримує рф та постачає дрони.

Суд наголошує, що Законом №2491-ІІІ встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, наявність яких у даній справі позивачем не спростована, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів не вчинення позивачем діяльності, яка б загрожувала національній безпеці.

Судом встановлено, що працівники Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області в межах компетенції та в ході оперативної службової діяльності, з`ясовано обставини, що мали місце, та встановлено наявність протиправних дій позивача, які становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, а також свідчать про те, що в діях позивача наявні ознаки про наявність загрози національній безпеці України, громадському порядку в Україні, відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Також суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2229-XII «Про Службу безпеки України» на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці. До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень проти миру і безпеки людства, тероризму та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Отже, саме СБУ наділена компетенцією надавати оцінку наявності у діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенціальних) національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, а також повноваженнями щодо вжиття заходів превентивного характеру з метою протидії розвідувальній, розвідувально-підривній діяльності проти України, тим більше в умовах воєнного стану.

У той же час, Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2020 року у справі №480/296/19 наголошував, що подання спеціально уповноважених органів про скасування особі дозволу на імміграцію не містить ознак управлінського рішення з регулюючим впливом на права чи законні інтереси інших суб`єктів права, у зв`язку з чим не може бути самостійним предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства, на відміну від рішення органу ДМС.

Тож обґрунтованість такого подання має перевірятися органом ДМС, як суб`єктом управлінської діяльності, який на підставі цього подання приймає рішення, що є предметом перевірки у адміністративному судочинстві. У свою чергу, рішення ДМС як суб`єкта управлінської діяльності повинно відповідати критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, розуміння змісту вимог щодо дотримання яких має бути однаковим для усіх суб`єктів управлінської (адміністративної) діяльності, що регулюється іншими нормативними актами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.02.2024 по справі № 260/5694/22, від 21.02.2024 п справі №500/1254/23, від 11.04.2024 по справі 520/12164/22.

Отже, рішення органів Державної міграційної служби мають відповідати критерію повноти й обґрунтованості, тобто мають прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття. Дискреційні повноваження дозволяють адміністративному органу прийняти найбільш зважене в конкретних умовах рішення, засноване на суб`єктивній оцінці обставин, а не на чіткому приписі норми права.

Саме органи ДМС повинні визначати потребу в отриманні додаткової інформації, документів тощо чи у наданні іммігрантом пояснень, ураховуючи фактичні обставини, як-от наприклад у цій справі: тривале проживання особи в Україні, наявність стійких соціальних зв`язків, сім`ї, тобто встановлення особи іммігранта загалом. Це дасть змогу визначити чи є необхідність у застосуванні до особи обмеження у вигляді скасування дозволу на імміграцію. Більше того, дослідження такої інформації буде свідчити, що при прийнятті відповідного рішення орган ДМС діяв розсудливо, сумлінно та обґрунтовано.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд зазначає, що матеріали справи свідчать про те, що на час прийняття оскаржуваних рішень про скасування дозволу на імміграцію в Україні, а також про скасування посвідки на постійне проживання, контролюючий орган мав належні та допустимі докази наявності вини позивача у діях, які свідчать про наявність загрози національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

В той же час, позивач, обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, обмежується лише констатуванням того факту, що в листі ГУ СБУ у м. Києві та Київській області №51/9/2-44293 від 11.05.2023 відсутні посилання на конкретні факти протиправних дій позивача, з прив`язкою до конкретного місця і часу їх вчинення, або осіб, які були спостерігачами цих дій, або з посиланням на інші факти, які становлять загрозу національній безпеці України та/або громадському порядку в Україні, що дає позивачу можливість з огляду на викладене, прийти до висновку про штучність підстав для скасування посвідки на проживання, які, на думку позивача, «порушують громадянські права людини».

Будь якими належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.73 -76 КАС України, які б свідчили про відсутність з боку позивача загрози національній безпеці України, та спростовували висновки ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, а також Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області свої твердження позивач не обґрунтовує.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що контролюючий орган дійшов правильного висновку щодо наявності підстав до скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну, у зв`язку із чим таке рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 21.06.2023 № 0319 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 є законним і правомірним, а відтак таким, шо скасуванню не підлягає.

Аналогічних висновків суд прийшов і щодо рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 21.06.2023 № 1797 про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Варто також враховувати п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ураховуючи вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позов Громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 є необґрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн, який в силу ч. 1 ст. 139 КАС України не підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача з огляду на відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову Громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.