Справа № 340/7663/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 340/7663/24
(суддя Брегей Р.І., м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року у справі №340/7663/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, бездіяльності та зобов`язання виплатити грошове забезпечення й додаткову винагороду,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29 листопада 2024 року звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , згідно з яким, з урахуванням уточнень, просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.03.2024 року «Про результати проведення службового розслідування за фактом нез`явлення з військово-лікарської комісії у Військову частину НОМЕР_1 солдатом призваним по мобілізації ОСОБА_1 »;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди за період з 01.02.2024 року по 15.08.2024 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення та додаткову винагороду за період з 01.02.2024 року по 15.08.2024 року.

Позовна заява фактично обґрунтована тим, що наказ від 28.03.2024 року є протиправним, оскільки не відповідає обставинам справи. Також, позивач зазначає про те, що відповідач безпідставно не виплатив йому грошове забезпечення та додаткову винагороду за період з 01.02.2024 року по 15.08.2024 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року позов задоволено частково.

Суд, визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахування і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за періоди з 01 по 20 лютого і з 01 березня по 15 серпня 2024 року.

Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за періоди з 01 по 20 лютого і з 01 березня по 15 серпня 2024 року.

У задоволенні іншої частини позову відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 був відсутній на військовій службі без поважних причин лише з 21 по 29 лютого 2024 року, тому мав місце дисциплінарний проступок, за який позивача притягли до дисциплінарної відповідальності. Отже, наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності є правомірним. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що з 14 березня 2024 року по 20 травня 2024 року позивач був відсутній на військовій службі з поважних причин. Військову службу ОСОБА_1 призупинено 15 травня 2024 року (дата реєстрації кримінального провадження за фактом самовільного залишення військової служби), а з 15 серпня 2024 року продовжено військову службу через закриття кримінального провадження. За весь час безпідставного призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюється недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Відповідач зазначає про те, що висновки суду в мотивувальній частині судового рішення не відповідають його резолютивній частині, оскільки суд зобов`язує військову частину нарахувати та виплатити грошове забезпечення позивачу в період з 01 по 20 лютого і з 01 березня по 15 серпня 2024 року, в той час як в мотивувальній частині рішення трактує положення ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як такі, що зобов`язують здійснити виплати за період з 15 травня по 15 серпня 2024 року. Суд зробив необґрунтований висновок про те, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 №1533 від 28 березня 2024 року є правомірним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 28 березня 2024 року командир військової частини прийняв наказ №1533, яким притягнув ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді суворої догани за відсутність на військовій службі без поважних причин з 20.02.2024 по 29.02.2024 року та з 14 березня 2024 року і на момент завершення службового розслідування (а.с.54).

15 травня 2024 року зареєстрували кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого приписами частини 5 статті 407 КК України (а.с.25-27).

15 серпня 2024 року кримінальне провадження закрили у зв`язку з відсутністю в діяннях складу правопорушення (а.с.25-27).

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з судовим рішенням в частині зобов`язання нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за періоди з 01.02.2024 року по 20.02.2024 року та з 01.03.2024 року по 15.08.2024 року, колегія суддів в апеляційному порядку переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 .

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Так, за приписами ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.

Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до вимог ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

При цьому, згідно з положеннями ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Згідно з вимогами пункту 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

З матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2024 року відносно позивача зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого приписами частини 5 статті 407 КК України (а.с.25-27).

Тобто, 15 травня 2024 року відповідач набув права на застосування положень пункту 15 розділу І Порядку № 260.

При цьому, частина 2 статті 24 Закону № 2232-XII визначає, що для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 серпня 2024 року кримінальне провадження відносно позивача закрито відповідно до пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.25-27). Зважаючи на те, що кримінальне провадження відносно позивача закрито відповідно до пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції враховуючи частину 2 статті 24 Закону № 2232-XII, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача виник обов`язок з виплати позивачу грошового забезпечення за весь час припинення його виплати.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що наказом №1533 до позивача застосовано такий дисциплінарний вид стягнення як сурова догана, та його виключено зі списків про виплату додаткової винагороди і премії, а тому не скасування такого наказу судом першої інстанції не впливає на правильність висновків суду щодо обов`язку відповідача виплати позивачу грошове забезпечення за періоди з 01.02.2024 року по 20.02.2024 року та з 01.03.2024 року по 15.08.2024 року.

Питання щодо припинення позивачу виплати грошового забезпечення за періоди з 01.02.2024 року по 20.02.2024 року та з 01.03.2024 року по 15.08.2024 року вищезазначеним наказом не вирішувалося.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року у справі №340/7663/24 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 22 вересня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов