Справа № 520/30360/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 р. Справа № 520/30360/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2025, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 14.02.25 по справі № 520/30360/24

за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ

до ОСОБА_1

про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у закладі вищої освіти Міністерства внутрішніх справ України,

ВСТАНОВИВ

Харківський національний університет внутрішніх справ (далі по тексту ХНУВС, позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , відповідач), у якому просив суд:

- стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 ) на користь Харківського національного університету внутрішніх справ (рахунок UA1005066, Державне казначейство України в м. Київ, МФО 820172, ) витрати, пов`язані з утриманням, в сумі 65113 ( шістдесят п`ять тисяч сто тринадцять) грн 23 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі (ХНУВС) у розмірі 65113,23, оскільки останнім не виконано умови абзацу 5 пункту 3 розділу 2 Контракту № 1025 (далі Контракт), якими передбачено, що у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання, особа зобов`язана відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з її утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).

Стверджував, що з дотриманням вимог «Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261 (далі Порядок № 261), після отримання листа ГУНП в Харківській області від 07.08.2024 № 4726вс/119/02/12-2024 про звільнення відповідача зі служби за власним бажанням, позивачем складено та направлено ОСОБА_1 повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі МВС України, яке було отримано останнім 05.09.2024, однак у добровільному порядку не виконано, що свідчить про наявність підстав для стягнення спірних коштів у судовому порядку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2025 у справі № 520/30360/24 адміністративний позов Харківського національного університету внутрішніх справ (вул. Сонячна, буд. 3А, м. Вінниця, Вінницька обл., Вінницький р-н, 21008, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у закладі вищої освіти Міністерства внутрішніх справ України задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Харківського Національного університету внутрішніх справ (вул. Сонячна, буд. 3А, м. Вінниця, Вінницька обл., Вінницький р-н, 21008, ) витрати, пов`язані з утриманням, у розмірі 65113 (шістдесят п`ять тисяч сто тринадцять) грн 23 коп.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2025 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що ХНУВС не є належним позивачем у даній справі, оскільки чинне законодавство України містить виключне положення про те, що витрати, які пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти компенсуються безпосередньо Міністерству внутрішніх справ України, при цьому, матеріали справи не містять жодних доказів стосовно передачі ХНУВС відповідних повноважень.

Також стверджував про відсутність в матеріалах справи доказів отримання відповідачем повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням ОСОБА_1 у вищому навчальному закладі МВС України. Так, будь-яких документів, які б свідчили про те, що у поштовому відправленні зі штрих-кодом 053 знаходиться вказане повідомлення позивачем не надано. Крім того, зауважив, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується відповідним витягом з реєстру територіальної громади № 2024/011486875 від 23.09.2024 та не відповідає адресі, яка зазначена позивачем у повідомленні.

Враховуючи вищевикладене, переконував, що був позбавлений права заявити свої заперечення з приводу спірних нарахувань, що зумовлює відмову у задоволенні позову ХНУВС.

У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, позивач просив відмовити ОСОБА_1 у її задоволенні.

В обґрунтування відзиву зазначив, що ХНУВС є структурним підрозділом МВС України, який має статус юридичної особи, що дозволяє йому самостійно реалізовувати права і обов`язки, у тому числі і у сфері договірних відносин та відшкодування витрат, понесених у зв`язку з навчанням курсантів, а отже є належним позивачем у справі про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

Крім того, стверджував, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі, що підтверджується інформацією за рекомендованим листом з штрих-кодовим ідентифікатором № 053, який було направлено на останню відому позивачу адресу реєстрації відповідача ( АДРЕСА_4 ), яка була особисто зазначена ОСОБА_1 при укладенні Контракту.

Переконував, що відповідач, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту або ж звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчального закладу, на момент звернення університету до суду з позовом про стягнення витрат за утримання не відшкодував кошти, не зважаючи на те, що у нього було достатньо часу для звернення до університету з метою здійснення такого відшкодування, або укладення договору з розстроченням платежу до одного року, що підтверджує його відмову від добровільного відшкодування витрат.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 27.07.2016 № 196 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу до Національної поліції України та зараховано курсантом ХНУВС з 15.08.2016.

01.11.2017 на виконання наказу МВС від 01.03.2017 № 173 «Про затвердження Типової форми Контракту про здобуття освіти у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських» між відповідачем, ХНУВС та ГУНП в Харківській області укладено контракт № 1025 про здобуття освіти у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських.

Наказом ХНУВС від 04.07.2020 № 192 о/с відповідача відрахували зі складу курсантів у зв`язку із закінченням навчання та направили для подальшого проходження служби з 05.07.2020.

Наказом ГУНП в Харківській області від 05.07.2020 № 186 о/с відповідача призначили на посаду.

Наказом ГУНП в Харківській області від 21.03.2022 № 163 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції згідно з Законом України «Про Національну поліцію» п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням).

Листом ГУНП в Харківській області від 07.08.2024 № 4726вс/119/02/12-2024 повідомлено ХНУВС про звільнення ОСОБА_1 .

Згідно з Довідкою-розрахунком витрат, пов`язаних з утриманням курсанта, складених відповідно до Порядку № 261, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у ХНУВС на загальну суму 65113 ( шістдесят п`ять тисяч сто тринадцять) грн 23 коп.

Наведені розрахунки відповідачем не оскаржувались.

Повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі було направлено відповідачу засобами поштового зв`язку (за штрих-кодовим ідентифікатором № 053) та особисто вручено ОСОБА_1 05.09.2024, що підтверджується матеріалами справи.

Строк для добровільного відшкодування витрат сплинув 05.10.2024.

До вказаного строку відповідач добровільно не відшкодував кошти, витрачені на його утримання у ХНУВС.

Враховуючи, що відповідача було звільнено з органів поліції до закінчення трирічного терміну після завершення навчання, але останнім не відшкодовано витрати на навчання Харківському національному університету внутрішніх справ у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки відповідач, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового його розірвання або ж звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчального закладу, на даний час визначену позивачем суму коштів не відшкодував, доказів на спростування зазначеного не надав, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність підстав для їх стягнення з ОСОБА_1 в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційних скарг, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.

Спір у справі, що розглядається, стосується відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі МВС України особи, яка в подальшому за власним бажанням звільнилася з Національної поліції до закінчення трирічного терміну після закінчення навчання.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23.12.2015 № 901-VІІІ вищі навчальні заклади із специфічними умовами навчання, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України і здійснювали навчання курсантів, слухачів, ад`юнктів та докторантів за державним замовленням з підготовки фахівців для потреб міліції, продовжують їх навчання та підготовку як фахівців для Національної поліції в межах раніше доведеного державного замовлення для потреб міліції.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Статтею 72 Закону № 580-VIII визначено, що професійне навчання поліцейських складається з: 1) первинної професійної підготовки; 2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання; 3) післядипломної освіти; 4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.

За приписами частини 2 статті 74 Закону № 580-VIII підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Згідно з частиною 4 статті 74 Закону № 580-VIII особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Положеннями частини п`ятої статті 74 Закону № 580-VIII визначено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі: дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, визначає Порядок № 261.

Як встановлено пунктом 2 Порядку № 261 витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України. Типову форму контракту затверджує МВС.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 261 витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.

На підставі пункту 5 Порядку № 261 після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.

Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 261 у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_1 проходив навчання у ХНУВС з 15.08.2016.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Харківський національний університет внутрішніх справ зареєстрований як юридична особа публічного права, засновником якої є Міністерство внутрішніх справ України.

Відповідно до частини 2 статті 46 КАС України, позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

За приписами статті 1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України» № 1922-VIII від 10.03.2017, навчальні заклади, підпорядковані МВС, є складовими частинами структури Міністерства.

Таким чином, ХНУВС є структурним підрозділом МВС України, який має статус юридичної особи, що з огляду на приписи статті 46 КАС України та пункту 8 Порядку № 261 дозволяє йому самостійно реалізовувати права і обов`язки, у тому числі й у сфері договірних відносин та відшкодування витрат, понесених у зв`язку з навчанням курсантів, а тому ХНУВС, як безпосередній виконавець освітніх послуг і отримувач відповідного фінансування, має повне право звертатися до суду з вимогами про стягнення понесених витрат, що свідчить про необґрунтованість тверджень позивача щодо відсутності повноважень у ХНУВС звертатись до суду з відповідними вимогами.

Щодо наявності підстав для стягнення таких витрат у спірних правовідносинах, колегія суддів зазначає, що законодавець пов`язує можливість звернення навчального закладу із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 23 вересня 2021 року у справі № 520/11540/19, від 30 серпня 2022 року у справі № 480/8200/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 520/5837/2020 та від 13 січня 2023 року у справі № 440/2692/20.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що для досудового врегулювання спору Харківський національний університет внутрішніх справ мав вручити під підпис або надіслати відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах його особової справи, повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання такого повідомлення відшкодувати витрати із зазначенням їхнього розміру та реквізитів рахунку для перерахування коштів, за для того, щоб забезпечити можливість добровільно відшкодувати витрати на навчання і лише, у разі відмови відповідача, міг звернутися до суду.

Так з досліджених колегією суддів матеріалів справи встановлено, що повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти (а.с. 17) не містить підпису ОСОБА_1 про його отримання.

За твердженнями позивача, зазначене повідомлення направлялось засобами поштового зв`язку на адресу відповідача, вказану ним у Контракті ( АДРЕСА_2 ). Разом з цим, до матеріалів справи позивачем не долучено ані повідомлення про вручення поштового відправлення, ані опису вкладення, ані копії конверту з яких можливо було достеменно встановити, що повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти було дійсно направлене на адресу, вказану відповідачем у контракті, та отримано ОСОБА_1 ..

Надана до матеріалів справи роздруківка з сайту Укрпошти за трек номером 053 не містить жодної інформації про зміст поштового відправлення, прізвище, ім`я та по-батькові адресата або точну адресу отримувача відправлення, окрім відомостей про отримання відправлення особисто 05.09.2024 у м. Златопіль. Жодних належних доказів того, що за трек-номером 053 направлялось повідомлення саме ОСОБА_1 про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти до матеріалів справи не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту вручення відповідачу під підпис або надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання такого повідомлення відшкодувати витрати із зазначенням їхнього розміру та реквізитів рахунку для перерахування коштів.

Разом з цим, судом першої інстанції, внаслідок неповного з`ясування обставин у справі не враховано зазначені обставини, що призвело до неправильного вирішення справи на користь позивача.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки станом на час звернення до суду позивачем не дотримано порядку, що має передувати зверненню до суду у цій категорії справ.

Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 30.08.2022 у справі № 480/8200/20, від 06.04.2023 у справі № 440/4280/20.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи, що суд першої інстанції вирішуючи спірні правовідносини залишив поза увагою обставини відсутності доказів належного повідомлення відповідача про обов`язок відшкодувати витрати на утримання у вищому навчальному закладі, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2025 по справі № 520/30360/24 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог Харківського національного університету внутрішніх справ.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2025 по справі № 520/30360/24 - скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у закладі вищої освіти Міністерства внутрішніх справ України - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Я.В. П`янова