Справа № 420/34666/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/34666/24

Перша інстанція: суддя Свида Л.І.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.

суддів Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-ЛІДЕР» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-ЛІДЕР» до Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024 року ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» звернулося до суду першої інстанції із позовом Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорт (далі відповідач, Укртрансбезпека), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №ПШ113676 від 29.10.2024 про застосування до ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 грн.

Також у позовній заяві ставилося питання про застосування, відповідно до частини 1 статті 150 КАС України, заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 грн. згідно оскаржуваної постанови.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» зазначило такі підстави.

По-перше, позивач спираючись на Закон України «Про управління відходами» від 20.06.2022 №2320-ІХ (далі Закон №2320-ІХ) зауважує на тому, що товариство здійснює перевезення відходів, яке полягає у транспортуванні відходів від місця їх утворення до об`єкта оброблення відходів, а також від одного місця до іншого.

Аналізуючи положення Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства юстиції України №128/2568 від 20.02.1998 (далі Правила) позивач висновує, що відходи не є товарно-матеріальними цінностями, не підлягають взяттю на облік та не є вантажем стосовно якого мають бути складені товарно-транспортні накладні, що свідчить про безпідставність накладення штрафу у зв`язку з відсутністю товарно-транспортних накладних.

По-друге, позивач звертає увагу на те, що діюче законодавство не передбачає штрафу за відсутність тахографу під час внутрішніх перевезень, а тому оскільки водій ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» виконував саме внутрішнє перевезення вантажу, застосування передбаченої Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (далі Закон № 2344-ІІІ) відповідальності також є безпідставним.

Отже, на переконання позивача, оскільки до перевізника протиправно застосований штраф, відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскаржувана постанова має бути визнана протиправною та скасована.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2024 року в задоволенні заяви ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» про забезпечення позову - відмовлено.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2024 року в задоволенні позову ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» також відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» надали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Мотивуючи свою позицію про помилковість висновку суду щодо необхідності складення товаро-транспортної накладної для вивезення побутових відходів, апелянт вказує, що такі висновки суду суперечать положенням Закону №2320-ІХ.

Апелянт зазначає, що відходи у розумінні законодавства не є вантажем, що свідчить про неможливість оформлення товарно-транспортної накладної.

Також апелянт звертає увагу на те, що Законом №2320-ІХ сміттєвоз визначений як транспортний засіб спеціального призначення, а не транспортний засіб, призначений для перевезення пасажирів або вантажів. Зазначене, на думку апелянта, виключає наявність вантажовідправника та вантажоотримувача сміття і відповідно оформлення товаро-транспортної накладної.

Апелянт наголошує на тому, що ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» не є автомобільним перевізником та його транспортним засобом не здійснювалося вантажне перевезення відповідно до Закону № 2344-ІІІ, а надавалися послуги з вивезення відходів, відповідно до Закону №2320-ІХ.

До того ж, на переконання апелянта, суд першої інстанції не врахувавши специфіку транспортного засобу, дійшов помилкового висновку, що у водія транспортного засобу має бути наявна тахокарта.

Як зазначає апелянт, оскільки сміття не є вантажем, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затверджену наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року №385, яка поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Також в апеляційній скарзі ставиться питання про стягнення з відповідача понесених товариством судових витрат, які складаються зі сплаченого до суду першої та апеляційної інстанцій судового збору.

Укртрансбезпека у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується із твердженнями апелянта про те, що ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» не є автомобільним перевізником в розумінні Закону №2344-ІІІ та вважає, що на останнього поширюються вимоги законодавства про автомобільний транспорт, у зв`язку зі здійсненням вантажних перевезень.

Також відповідач наголошував на тому, що тахокарти входять до переліку обов`язкових документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, на рівні з документом, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, що свідчить про безпідставність доводів поданої апеляційної скарги.

Рішення суду відповідач вважає законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим в задоволенні скарги просить відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» зареєстроване юридичною особою 11.11.2009, .

Основний вид економічної діяльності ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР»: Збирання безпечних відходів (код за КВЕД 38.11).

Інші види діяльності: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту, 52.24 Транспортне оброблення вантажів, 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, 81.29 Інші види діяльності із прибирання, 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткованням, тощо.

У господарській діяльності ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР», на підставі Договору оренди транспортного засобу між ОСОБА_1 та ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» №77/1 від 01.01.2024, використовує транспортний засіб МАN (державний номер: НОМЕР_1 ), що належить ОСОБА_1 , згідно свідоцтва на транспортний засіб НОМЕР_2 .

20.09.2024 вказаний транспортний засіб, під керуванням водія ОСОБА_2 (посвідчення водія: НОМЕР_3 ) здійснював вивезення сміття з несанкціонованого сміттєзвалища на території Фонтанської сільської ради до міського полігону побутових відходів за Договором № 96/24 від 30.08.2024, укладеним між ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» та КП «НАДІЯ» Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області.

20.09.2024 посадовою особою Укртрансбезпеки, згідно направлення на рейдову перевірку від 12.09.2024 №000038, на автомобільній дорозі М-28 був зупинений автомобіль МАN (державний номер: НОМЕР_1 ) для перевірки, якою встановлено, що у водія відсутня тахокарта до аналогового тахографа за 20.09.2024, а також відсутня товарно-транспортна накладна або інший документ на вантаж, за що передбачена відповідальність абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ.

За результатами перевірки складений Акт проведення перевірки додержання законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №08853.

В Акті зафіксовано обладнання транспортного засобу аналоговим тахографом та відсутність тахокарти. Водій транспортного засобу ОСОБА_2 з актом перевірки ознайомився та підписав його без будь-яких пояснень та зауважень.

29.10.2024 уповноваженою особою Укртрансбезпеки прийнята постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ113676, якою ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» визнане винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ та накладений штраф у розмірі 17 000 грн.

Позивач вважаючи постанову про застосування до нього адміністративно-господарського штрафу протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що транспортний засіб марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_4 обладнаний аналоговим тахографом, його повна маса перевищує 3,5 тонн, однак на момент проведення перевірки у водія ОСОБА_2 відсутня тахокарта до аналогового тахографа за 20.09.2024.

З огляду на встановлене суд визнав, що позивачем допущені порушення вимог статті 48 Закону №2344-ІІІ щодо наявності у водія всіх документів для здійснення перевезення вантажу, за що частиною 1 статті 60 цього Закону передбачена відповідальність.

Також суд визнав безпідставними твердження позивача про те, що при перевезенні відходів товарно-транспортні накладні не оформлюються та водій не повинен під час проведення перевірки уповноваженій особі надавати такі накладні.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач правомірно притягнутий до відповідальності за відсутність у водія тахокарти до аналогового тахографа, а також відсутність товарно-транспортної накладної на вантаж та, відповідно, визнав постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 29.10.2024 правомірною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (далі і вище Закон № 2344-ІІІ).

За приписами статті 1 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до положень статті 48 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

-для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

-для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, до переліку документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів визначених статтею 48 Закону №2344 віднесено також інші документи, що передбачені законодавством.

З цього приводу колегія суддів враховує, що Верховний Суд у постанові від 11.02.2020 у справі №820/4624/17 за подібних правовідносин виснував, що аналіз положень статті 48 Закону №2344-ІІІ дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Статтею 18 Закону №2344-ІІІ визначається, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

-організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

-здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

-забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

-здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством, зокрема, Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010 (далі - Положення №340).

Відповідно до пункту 6.1 Положення №340 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно пункту 7.1 Положення №340 органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.

Порядок використання тахографів встановлений Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (далі Інструкція №385).

Зазначена Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №385, контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Згідно з пунктом 3.3 Інструкції №385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до пункту 3.6 Інструкції №385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції.

Таким чином, аналізом наведених норм права слід констатувати, що всі вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами, у водія мають бути в наявності, в тому числі, і інші документи, передбачені законодавством України, до яких відносяться тахокарта у разі використання аналогового тахографа, яку водій своєчасно встановлює, змінює, заповнює та забезпечує її належне зберігання.

За приписами абзацу 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повертаючись до обставин справи, колегія суддів звертає увагу на те, що під час перевірки 20.09.2024 уповноважена особа Укртрансбезпеки встановила, що транспортний засіб марки MAN, державний номерний знак: НОМЕР_4 , повна маса якого перевищує 3,5 тонн, та який обладнаний аналоговим тахографом, однак на момент проведення перевірки у водія ОСОБА_2 відсутня тахокарта до аналогового тахографа за 20.09.2024.

Наведене свідчить про те, що ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» допущене порушення вимог статті 48 Закону №2344-ІІІ в частині наявності у водія всіх документів для здійснення перевезення вантажу, за що передбачена відповідальність абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з огляду на встановлені порушення, штраф на ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» накладений правомірно.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що товариство не є автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-ІІІ, у зв`язку з чим відсутня необхідність наявності тахокарти у водія транспортного засобу та вважає, що апелянт помилково інтерпретує поняття автомобільного перевізника. Також помилковими є твердження апелянта, що ним не здійснювалось вантажне перевезення.

Так, відповідно до статті 1 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Окрім цього, відповідно до пункту 23 частини 3 статті 1 Закону №2320-ІХ перевезення відходів - операція, що полягає у транспортуванні відходів від місця їх утворення до об`єкта оброблення відходів, а також від одного місця/об`єкта до іншого.

Згідно Правил надання послуги з управління побутовими відходами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2023 № 835, до складу послуги з управління побутовими відходами входять операції із збирання, перевезення, відновлення та видалення побутових відходів, а також діяльність, пов`язана з організацією роботи системи управління побутовими відходами, що провадиться виконавцем послуги.

Колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 14.12.2023 у справі № 340/5660/22 в якій суд ототожнює поняття перевезення вантажу із наданням транспортної послуги, зокрема, указує, що встановлені обставини свідчать, що позивачем здійснювалося перевезення вантажу (матраців) на замовлення іншої особи (покупця) власним автомобільним транспортом із використанням найманої праці водія, тобто надавалася транспортна послуга.

В даному випадку, ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» здійснювало перевезення відходів, тобто надавало транспортні послуги з перевезення вантажу (транспортування відходів).

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку, що на ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» поширюються вимоги законодавства про автомобільний транспорт, у зв`язку із здійснення ним вантажних перевезень, а тому наведені вище доводи апелянта про протиправність оскаржуваної постанови жодним чином не скасовують висновки суду першої інстанції.

Також в апеляційній скарзі товариство стверджує про неможливість оформлення товарно-транспортної накладної, оскільки відходи у розумінні законодавства не є вантажем, а також з огляду на відсутність договору перевезення.

Апелянт зауважує на тому, що Законом №2320-ІХ сміттєвоз визначений як транспортний засіб спеціального призначення, а не транспортний засіб, призначений для перевезення пасажирів або вантажів. Зазначене, на думку апелянта, виключає наявність вантажовідправника та вантажоотримувача сміття і відповідно оформлення товаро-транспортної накладної.

З огляду на таке, апелянт вважає, що застосування штрафу внаслідок відсутності товарно-транспортної накладної на вантаж є безпідставним.

Відповідаючи на вказаний довід, колегія суддів керується наступним.

Як мовилося вище, відповідно до статті 48 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія, в тому числі, є товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Таким чином, положеннями спеціального закону на водія покладений обов`язок з пред`явлення для перевірки відповідних документів.

При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити: дата і місце складання; вантажовідправник, код платника податків; автомобільний перевізник, код платника податків, прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; вантажоодержувач, код платника податків; транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто; пункти завантаження і розвантаження.

Стаття 1 Закону №2344-ІІІ визначає, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Окрім цього, колегія суддів враховує, що права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів замовників визначають Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568 (далі - Правила).

Відповідно до глави 1 цих Правил товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товароматеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Згідно із пунктом 23 частини 1 статті 1 Закону №2320-ІХ, перевезення відходів - операція, що полягає у транспортуванні відходів від місця їх утворення до об`єкта оброблення відходів, а також від одного місця/ об`єкта до іншого.

Колегія суддів враховує, що апелянт не заперечує той факт, що ним надавалися послуги зі збирання та вивезення відповідних відходів, тобто, надавалися транспортні послуги.

Слід також відзначити, що згідно із абзацом 28 глави 1 Правил транспортна послуга - перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов`язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом.

Аналізом наведених норм слід дійти висновку, що у разі переміщення товариством вантажу у вигляді відходів, у нього обов`язково має бути наявний документ, який підтверджує переміщення вантажу.

Втім, під час перевірки 20.09.2024 ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР» посадовим особам Укртрансбезпеки такий документ не надало, що свідчить про вчинення останнім правопорушення, передбаченого абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ, та обґрунтованість накладення штрафу у сумі 17 000 грн.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що зазначені доводи апелянта також є безпідставними.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р., заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Колегія суддів вважає, що надала відповідь на ключові доводи апеляційної скарги.

За наслідком розгляду доводів апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що вони правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, будь-яких доводів, з боку апелянта, які б могли свідчити про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ЕКО-ЛІДЕР».

Відповідно до частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення скарги та скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-ЛІДЕР» залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-ЛІДЕР» до Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко