Справа № 420/36563/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/36563/24

Перша інстанція: суддя Лебедєва Г.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.

суддів Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року у справі за позовною заявою Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024 року Головне управління ДПС в Одеській області (далі - ГУ ДПС в Одеській області) звернулося до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просить стягнути з останньої суму заборгованості:

- по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 232 092,79 грн. на бюджетний рахунок UА 0015744, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , КБК 18010300, отримувач коштів ГУК в Одеській обл./Одеська міська ТГ/18010300;

- по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості 9 352,09 грн. на бюджетний рахунок UА0015750, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , КБК 18010200, отримувач коштів ГУК в Одеській обл./Одеська міська ТГ/18010200.

В обґрунтування позовних вимог ГУ ДПС в Одеській області посилається на норми Податкового кодексу України (далі - ПК України), які зобов`язують платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також встановлюють обов`язок органу державної податкової служби надсилати (вручати) податкову вимогу, у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання в установлені законодавством строки.

Контролюючий орган зазначає, що у зв`язку із несплатою платником податків узгоджених податкових зобов`язань, відповідачці була направлена податкова вимога форми «Ф» №0-1532 від 21.02.2024.

За твердженнями позивача, приписи даної вимоги платником податків не виконані, податковий борг у добровільному порядку не погашений, а відтак, на підставі підпунктів 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України, у контролюючого органу є право стягнути з ОСОБА_1 податковий борг у судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року позов ГУ ДПС в Одеській області - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 суму заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 232 092, 79 грн. на бюджетний рахунок UА 0015744, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , КБК 18010300, отримувач коштів ГУК в Одеській обл./Одеська міська ТГ/18010300.

Стягнуто з ОСОБА_1 суму заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у розмірі 9352,09 грн. на бюджетний рахунок UА0015750, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , КБК 18010200, отримувач коштів ГУК в Одеській обл./Одеська міська ТГ/18010200.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 надала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, та не з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Мотивуючи свою позицію про порушення судом першої інстанції норм процесуального права ОСОБА_1 зазначає про те, що не отримувала від суду першої інстанції ухвали про відкриття провадження у справі, а відтак не була належним чином повідомлена про відкриття провадження у справі та розгляд адміністративної справи, не мала можливості надати до суду докази щодо добровільної сплати податку, зокрема, платіжні інструкції (квитанції) до ухвалення рішення у справі.

На переконання апелянтки, оскільки суд першої інстанції не повідомив її належним чином про розгляд даної справи, вказані порушення процесуального законодавства призвели до помилкового вирішення справи.

Далі, аргументуючи довід про не з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи ОСОБА_1 зазначає, що суд не встановив, що вона добровільно сплатила податкову заборгованість у розмірі 232 092,79 грн. та у розмірі 9 352,09 грн., що у загальному розмірі складає 241 444,88 грн.,

Отже, апелянтка стверджує, що на час винесення судом першої інстанції рішення податкова заборгованість сплачена у загальному розмірі 241 444,88 грн., (а також податок за 2023 рік у розмірі 3 638,10 грн., що в цілому складає 245 082,98 грн.), що підтверджується відповідними квитанціями.

На переконання ОСОБА_1 , оскільки на час ухвалення судового рішення податковий борг, який є предметом позову контролюючого органу, був повністю добровільно сплачений нею, це є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

ГУ ДПС в Одеській області своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористалося.

Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Одеській області та є платником податків.

За ОСОБА_1 рахується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 232 092,79 грн., який виник на підставі податкових повідомлень- рішень від 06.10.2022, а саме:

- №2-1551- НОМЕР_1 в сумі 25 961,54 грн.;

- №2-1551-UА0073549 в сумі 107188,25 грн.,

- №2-1551- UА 0073549 в сумі 98 943 грн.

Також за ОСОБА_1 рахується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у розмірі 9352,09 грн., який виник на підставі податкових повідомлень- рішень від 06.10.2022, а саме:

- №2-1551- НОМЕР_2 в сумі 3 258 грн.;

- №2-1551-UА0040590 в сумі 2 564,59 грн.;

- №2-1551-UА0040590 в сумі 3 529,50 грн.

Отже, вказаними податковими повідомленнями - рішеннями відповідачці визначено суму податкового зобов`язання за вказаними вище податками за 2022 рік на загальну суму 241 444,88 грн.

Вказані повідомлення рішення були надіслані 11.10.2023 на адресу відповідачки: АДРЕСА_1 , але нею не отримані та повернуті у зв`язку «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується Довідкою АТ «Укрпошта» Ф 20 до поштового відправлення №272 (а.с. 23).

Поряд з цим, ОСОБА_1 надсилалася податкова вимога «Ф» №0-1532 від 21.02.2024 на суму 241 444,88 грн. про наявність податкового боргу, яка направлена на адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Зазначену податкову вимогу відповідачка в адміністративному або судовому порядку не оскаржила.

Загальний розмір податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ОСОБА_1 на день звернення контролюючого органу до адміністративного суду складає 241 444,88 грн., що підтверджується відповідним розрахунком ГУ ДПС у Одеській області та витягом з інтегрованої картки платника податків (а.с. 3, 10).

Оскільки ОСОБА_1 у встановлений ПК України строк, не сплатила податковий борг, контролюючий орган звернувся до суду з позовом про його стягнення.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що податкові повідомлення- рішення, за якими ОСОБА_1 були визначені податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не оскаржені платником податків.

Також суд врахував, що податкова вимога про сплату податкового боргу, яка направлялася платнику податків, також не була оскаржена, що з урахуванням приписів ПК України свідчить про те, що вказаний податковий борг є узгодженим.

Отже, суд дійшов висновку, що внаслідок набуття статусу узгодженості нарахованих зобов`язань, вимоги контролюючого органу про стягнення податкового боргу є обґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до пункту 14.1.137 статті 14 ПК України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Контролюючий орган має право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджету та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу.

Згідно пункту 15.1. статті 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктом 16.1.4. пункту 16.1. статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 54.1. статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 56.11. статті 56 ПК України, не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно пункту 57.1. статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, «грошове зобов`язання платника податків» - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Положення підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачають, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень, у відповідності до положень пункту 41.2 статті 41 ПК України.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Також податкова вимога надсилається (вручається) коли платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п.59.4 ст.59 Податкового кодексу України).

Підпункт 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, що податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Пункт 59.5 статті 59 ПК України передбачає, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно пункту 95.1 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі, однак не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Підпункт 20.1.34. пункту 20.1 статі 20 ПК України визначає право контролюючих органів у випадках, встановлених законом, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.

Відповідно до абзацу 1 пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно пункту 95.4 статті 95 ПК України, контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що контролюючий орган може звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу з платників податків із дотриманням відповідних умов, встановлених пунктом 95.2 статті 95 ПК України, які надають право на примусове стягнення податкового боргу, у разі, якщо платник податку не сплатив узгоджену суму грошового зобов`язання протягом 60 днів після направлення платникові податків податкової вимоги.

Повертаючись до матеріалів справи, колегія суддів враховує, що підставою виникнення податкового боргу є винесення контролюючим органом 06.10.2023 податкових повідомлень-рішень

1) з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості :

- №2-1551- UА0073549 в сумі 25 961,54 грн.;

- №2-1551-UА0073549 в сумі 107188,25 грн.,

- №2-1551- UА 0073549 в сумі 98 943 грн.

2) з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості:

- №2-1551-UА0040590 в сумі 3 258 грн.;

- №2-1551-UА0040590 в сумі 2 564,59 грн.;

- №2-1551-UА0040590 в сумі 3 529,50 грн.

Як мовилося вище, вказані податкові повідомлення-рішення, так само як і податкова вимога «Ф» №0-1532 від 21.02.2024 на суму 241 444,88 грн. контролюючий орган направив на адресу: АДРЕСА_1 .

Згідно матеріалів справи, вказані поштові відправлення не отримані платником податків та повернуті контролюючому органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Водночас, як слушно зауважує апелянтка, суд першої інстанції під час вирішення справи не звернув уваги на те, що податковою адресою ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 , що підтверджується службовою запискою Суворовського ДПІ ГУ ДПС в Одеській області від 10.09.2024, наданою позивачем до позовної заяви, а також наданою апелянткою копією паспорта громадянина України (а.с.11, 74).

Таким чином, колегією суддів встановлено, що вищезазначені податкові-повідомлення рішення так само як і податкову вимогу «Ф» №0-1532 від 21.02.2024 на суму 241 444,88 грн. контролюючий орган направив на не вірну адресу, а саме АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що ці документи відповідач не отримувала, а тому висновки суду першої інстанції про те, що нараховані грошові зобов`язання є узгодженими, колегія суддів вважає помилковими.

Більш того, з матеріалів справи колегія суддів встановила, що суд першої інстанції, намагаючись встановити місце реєстрації відповідачки, 28.11.2024 направив Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області запит про надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані щодо ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_2 .

На вказаний запит суд першої інстанції отримав відповідь з відміткою, що ОСОБА_1 по м. Одесі та Одеській області не значиться.

Втім, колегія суддів звертає увагу на те, що у вказаному запиті суд першої інстанції неправильно вказав прізвище відповідачки, замість « ОСОБА_1 » помилково вказав « ОСОБА_2 »

Також з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції всю кореспонденцію на ім`я ОСОБА_1 , зокрема, щодо відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду направив на адресу: АДРЕСА_1 , а також на адресу: АДРЕСА_2 (а.с. 36,37).

В апеляційній скарзі апелянтка заперечує факт отримання нею поштового відправлення, направленого судом на адресу АДРЕСА_2 , де у графі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення особисто ОСОБА_1 , оскільки в цій графі відсутній її особистий підпис.

На думку колегії суддів апелянтка доречно зауважила на тому, що відповідно до пункту 105 Правил доставки поштових відправлень № 270 одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис.

Варто зазначити, що Верховний Суд у постанові від 10.11.2021 у справі №911/2523/20 дійшов висновку, що зміст наведених положень дає підстави вважати, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення інформації, яка дозволяє ідентифікувати особу отримувача.

З огляду на викладене, враховуючи той факт, що на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №887 відсутній підпис ОСОБА_1 , а також те, що таке відправлення було направлене на адресу АДРЕСА_2 , у той час, як правильною адресою є АДРЕСА_2 , слід дійти висновку про не отримання ОСОБА_1 поштової кореспонденції, а саме копії ухвали про відкриття провадження від 09.12.2024.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 , як відповідач у даному спорі за позовною заявою ГУ ДПС в Одеській області про стягнення з платника податків податкового боргу не була належним чином сповіщена про розгляд справи.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що внаслідок того, що ОСОБА_1 не була належним чином сповіщена про розгляд справи, це призвело до того, що остання не мала можливості надати свої пояснення та платіжні інструкції (квитанції) щодо сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової та житлової нерухомості до суду першої інстанції до ухвалення рішення у справі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки апелянтка мотивує свою апеляційну скаргу саме такою підставою, та враховуючи те, що встановлені апеляційним судом обставини свідчать про обґрунтованість цих доводів, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Далі оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині не належного сповіщення відповідача у справі про розгляд справи, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів зазначає таке.

Так, відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Повертаючись до матеріалів справи, колегія суддів враховує встановлений судом апеляційної інстанції факт неналежного сповіщення судом першої інстанції ОСОБА_1 про розгляд справи, що призвело до того, що вона не мала можливості надати свої пояснення з приводу виниклого податкового боргу та надати до суду першої інстанції, до ухвалення рішення у справі, платіжні інструкції (квитанції) щодо сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової та житлової нерухомості.

Згідно наданих до апеляційної скарги доказів сплати податкової заборгованості, ОСОБА_1 в повному обсязі сплатила заборгованість по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, що підтверджується наступними квитанціями:

1)№ 9363-2450-8528-8039 від 11.12.2024, на суму 25 961,54 грн.;

2)№ 9363-3514-5963-3111 від 12.12.2024, на суму 98 943 грн.;

3)№ 9363-2451-4175-0488 від 11.12.2024, на суму 107 188,25 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 добровільно сплачена податкова заборгованість, що становить загальну суму у розмірі 232 092,79 грн.

Також, з наданої до апеляційної скарги платіжної інструкції № МТР8-071С-ЕС5С-Х84А від 28.01.2025 на суму 12 990,19 грн вбачається, що ОСОБА_3 , який є чоловіком ОСОБА_1 , діючи в її інтересах сплатив податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості згідно:

-податкового повідомлення- рішення №2-1551-UA0040590 від 06.10.2023 в сумі 3 258,00 грн. ;

-податкового повідомлення- рішення №2-1551- UA0040590 від 06.10.2023 в сумі 2 564,59 грн. ;

-податкового повідомлення- рішення №2-1551-UA0040590 від 06.10.2023 в сумі 3 529,50 грн.

-податкового повідомлення- рішення №0-1551-UA0040590 від 03.06.2024 в сумі 3 638,10 грн., а всього на загальну суму 12 990,19 грн.

Тобто, в сплачену суму в розмірі 12 990,19 грн також входить і податок сплачений за 2023 рік, який згідно податкового повідомлення рішення №0740783- 2407-1551-UA0040590 від 03.06.2024 становить 3 638,10 грн.

Отже, на момент винесення рішення Одеським окружним адміністративним судом, тобто 30.04.2025 ОСОБА_1 в повному обсязі сплачена податкова заборгованість, що становить загальну суму у розмірі 9 352,09 грн.

Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що на час ухвалення судового рішення податковий борг ОСОБА_1 , який є предметом позову, був повністю добровільно сплачений відповідачем, є цілком обґрунтованими та знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини свідчать про те, що в даному випадку мало місце порушення судом першої інстанції норм процесуального права та не з`ясування судом обставин які мають значення для справи, а тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову ГУ ДПС в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу.

Аналізуючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд не дотримався приписів частини 4 статті 9 КАС України, оскільки зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні.

Так, Верховний Суд наголошував на тому, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи з метою ухвалення справедливого та об`єктивного рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до приписів частин 2 та 3 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково є порушення судом першої інстанції норм процесуального права, та не з`ясування судом обставин, що мають значення для справи,.

Оскільки висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є помилковими, колегія суддів вважає, що судове рішення слід скасувати та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року - скасувати.

Ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко