Справа № 380/22183/23
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

23 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/22183/23 пров. № А/857/13888/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Кулабухової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву про відвід колегії суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України, в інтересах якого вступила у справу Львівська обласна прокуратура, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Львівська обласна державна адміністрація, Департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації, Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду перебуває справа за апеляційними скаргами Міністерства культури та стратегічних комунікацій України, Львівської обласної прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України, в інтересах якого вступила у справу Львівська обласна прокуратура, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Львівська обласна державна адміністрація, Департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації, Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради про визнання дії та бездіяльності протиправними.

Апеляційний розгляд справи призначений на 23.09.2025 о 11:30 год.

ОСОБА_1 23.09.2025, через свого представника, подав заяву про відвід колегії суддів Ніколіна В.В., Гінди О.М., Матковської З.М. з розгляду апеляційної скарги у справі №380/22183/23.

Заява обґрунтована тим, що в суду не було підстав для поновлення судового розгляду у справі, а також після поновлення судового розгляду задавали питання лише прокурору у справі. Вказує, що постановка питань прокурору свідчить про те, що колегія суддів не ознайомилася перед виходом в нарадчу кімнату з матеріалами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість заявленого відводу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 40 КАС України визначено порядок вирішення заявленого відводу.

Так, відповідно до ч.4 цієї статті передбачено, що якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Враховуючи вимоги вищенаведених процесуальних норм та те, що відвід надійшов у день судового засіданняё суд апеляційної інстанції вважає за можливе розгляд заяви провести в судовому засіданні без передачі на розгляд іншому судді .

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у ст. 36 КАС України.

Так, зокрема, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Статтею 37 КАС України передбачені наступні підстави для відводу.

Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді у першій інстанції після скасування попередніх рішення, постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі.

Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду апеляційної інстанції.

Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду касаційної інстанції.

Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення, крім випадку, коли проведення врегулювання спору за участю судді було ініційовано суддею, але до закінчення встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі строку сторона заперечила проти його проведення.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасоване судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, винесеного за результатами нового розгляду цієї справи.

Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у цій адміністративній справі. Положення цієї частини не застосовуються у випадку розгляду заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами з підстав, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, Великою Палатою Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що представник Гриніва М.О. в заяві по відвід колегії суддів, не погоджується з процесуальними рішеннями колегії суддів, а саме постановленням протокольної ухвали про поновлення судового розгляду справи після судових дебатів.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в силу ч. 4 ст. 36 КАС України, незгода сторони з процесуальними судовими рішеннями суду апеляційної інстанції не може бути підставою для відводу судді.

Отже, вказана підстава не є підставою для відводу колегії суддів.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що Гринів М.О. у заяві про відвід покликається на те, що колегія суддів не ознайомилася перед виходом в нарадчу кімнату з матеріалами справи. Вказує, що дії колегії суддів викликають у заявника почуття невпевненості та неспокою.

Проаналізувавши вказані висловлювання та заяву про відвід в цілому, суд апеляційної інстанції зазначає, що надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їхнім представникам і суду (суддям), не можуть використовуватися ані в заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ані у виступах учасників судового процесу та їхніх представників. Використання учасниками судового процесу та їхніми представниками образливих висловлювань, зазначення фактів, які є непідтверджені належними та допустимими доказами, у поданих до суду документах й у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій суперечать основним засадам (принципам) адміністративного судочинства, а також його завданню.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висловлювання заявниці у заяві про відвід є некоректною поведінкою, яка виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що в розумінні Європейського суду з прав людини, практика якого є джерелом права, констатується як зловживання правом на подання заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Зокрема, Суд вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали ЄСПЛ щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14.05.2004, заява № 67208/01; «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04.02.2003, заяви № 61164/00 і № 18589/02; «Guntis Apinis проти Латвії» від 20.09.2011, заява № 46549/06).

Такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов, взявши до уваги, також, правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 14.03.2019 у справі № 9901/34/19.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що свобода вираження поглядів сторонами не є необмеженою і певні інтереси, такі як авторитет суду, є достатньо важливими для виправдання обмежень цього права (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Маріапорі проти Фінляндії», заява № 37751/07, § 62, від 06.07.2010).

Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України» зазначено, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Відповідно до п. п. 103, 104, 105 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волкова О. проти України» від 09.01.2013 (остаточне 27.05.2013), «Для того, щоб встановити, чи може суд вважатися «незалежним» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, слід звернути увагу на спосіб призначення його членів і строк їхніх повноважень, існування гарантій проти тиску ззовні та на питання, чи створює орган видимість незалежного. Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (1) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (2) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій)… Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності…».

Отже, проаналізувавши вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що висловлювання заявника, які він використовує у поданій до суду заяві про відвід, вийшли за межі простої критики та перетворилися на особисту критику колегії суддів, ставлячи під сумнів її об`єктивність, неупередженість, що у свою чергу, вказує про явну неповагу та недовіру до колегії суддів.

На підставі вище викладеного, задля усунення сумнівів щодо безсторонності та неупередженості колегії суддів, для забезпечення умов, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів щодо розгляду справи доброчесним, безстороннім та неупередженим судом, а також заради уникнення в подальшому атмосфери конфліктності, не сприйняття, неспокою, надмірного хвилювання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку за необхідне частково задовольнити заяву про відвід, з урахуванням мотивів суду апеляційної інстанції викладених вище.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 КАС України, у разі задоволення відводу (самовідводу) одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

Отже, справу слід передати на повторний автоматизований розподіл для визначення складу колегії суддів.

Керуючись ст. 36, 37, 39, 40, 243, 310, 321, 325, 328 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача Довганя Володимира Ігоровича про відвід колегії суддів Ніколіна В.В., Гінди О.М., Матковської З.М. задовольнити частково, з урахуванням мотивів викладених у мотивувальній частині цієї ухвали.

Відвести суддів Ніколіна В.В., Гінду О.М., Матковську З.М. від розгляду справи № 380/22183/23.

Адміністративну справу № 380/22183/23 передати для повторного автоматичного розподілу в порядку статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
З. М. Матковська