Справа № 320/19905/24
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Кабінету Міністрів України щодо схвалення та подання до Верховної Ради України проекту Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині установлення прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури;

- заборонити Кабінету Міністрів України схвалювати та подавати до Верховної Ради України проекти Закону України про Державний бюджет України в частині установлення прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, інших прожиткових мінімумів, не передбачених Законом України «Про прожитковий мінімум».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що нормами Законів України «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів» установлено, розмір посадового окладу прокурора, судді встановлюється у певних розмірах прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Як вказує позивач, схвалення Кабінетом Міністрів України проекту Закону щодо встановлення розміру прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури у розмірі меншому ніж розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб та направлення його до Верховної Ради України (зважаючи на те, що лише і сам Кабінет Міністрів України має повноваження щодо схвалення та направлення такого законопроекту до законодавчого органу) є порушенням прав певних категорій осіб, зокрема суддів, прокурорів, працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, що призводить до зменшення їх заробітної плати.

Відповідач у своєму відзиві просив суд відмовити у задоволенні позову, що при розробці проекту Державного бюджету та всіх його показників (зокрема і прожиткового мінімуму) Кабінетом Міністрів України та центральних органів виконавчої влади враховуються основні прогнозні макропоказники економічного і соціального розвитку України на плановий і наступні за плановим два бюджетні періоди та аналізу виконання бюджету у попередніх та поточному бюджетних періодах визначає загальний рівень доходів, видатків і кредитування бюджету (включаючи загальний обсяг державних капітальних вкладень на розроблення та реалізацію державних інвестиційних проектів) та оцінка обсягу фінансування бюджету для складання проекту Державного бюджету України та індикативних прогнозних показників Державного бюджету України на наступні за плановим два бюджетні періоди. На переконання відповідача, дії Кабінету Міністрів України щодо надання Верховної Ради України проекту Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» не є реалізацією Урядом своїх владних повноважень, та відносяться до участі Кабінету Міністрів України в законотворчому процесі. Відповідач наголошує, розробляючи проект Державного бюджету України на 2024 рік, Кабінет Міністрів України при затверджені прожиткового мінімуму на 2024 рік виходив саме з фінансових можливостей держави та дотримання збалансованості Державного бюджету. Встановлення прожиткового мінімуму виходячи з фінансових можливостей держави відповідає конституційному принципу прагнення до збалансованості Державного бюджету.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповного з`ясування обставин у справі. Апелянт вказує, що дії Кабінету Міністрів України щодо схвалення та подання до Верховної Ради України проекту Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині установлення прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури порушують права позивача.

Відповідачами подано відзиви на апеляційну скаргу в яких зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно із наказом Офісу Генерального прокурора від 13.09.2022 №1554ц ОСОБА_1 працює на посаді прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та втримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту, Офісу Генерального прокурора.

15 вересня 2023 року Кабінетом Міністрів України схвалено проект Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» та подано його до Верховної Ради України, текст законопроекту опубліковано на веб-сайті Верховної Ради України.

Згідно із текстом законопроекту у статті 7 проекту зазначено: «установити з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

- дітей віком до 6 років: - 2563 гривні,

- дітей віком від б до 18 років: - 3196 гривень

- працездатних осіб: - 3028 гривень,

- працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 гривні;

- працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: - 2102 гривні;

- працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: - 1600 гривень;

- осіб, які втратили працездатність - 2361 гривня».

Позивач, вважаючи дії Кабінету Міністрів України щодо схвалення та подання до Верховної Ради України проекту Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині установлення прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури незаконними, дискримінаційними, протиправними та такими, що порушують права і свободи громадян, звернувся з даним позовом до суду.

Позивач обґрунтовує протиправність дій Кабінету міністрів України наступним.

Інших прожиткових мінімумів, у тому числі прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для: визначення базового розміру посадового окладу судді; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, Законом України «Про прожитковий мінімум», а також іншими законами, у тому числі Бюджетним кодексом України, не передбачено, а їх включення Кабінетом Міністрів України до проекту Закону України про державний бюджет України є порушенням ст. 19 Конституції України, ст. ст. 37, 38, 40 Бюджетного Кодексу України.

В обґрунтуванні розрахунку вартісної величини прожиткового мінімуму та інших додатках, які направлено Кабміном до Верховної Ради України разом із проектом відсутнє будь-яке обґрунтування величини прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для: визначення базового розміру посадового окладу судді; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури.

Міністерство фінансів України (яке відповідно до вимог Бюджетного кодексу України здійснює підготовку проекту Закону України про державний бюджет України) у своїх листах викладає позицію, згідно якої на його думку «законодавство не містить застережень щодо розширення переліку основних соціальних демографічних груп населення, стосовно яких окремо розраховується прожитковий мінімум».

Як вказує позивач, на його запит Міністерство фінансів України не надало обґрунтування розрахунку вартісної величини прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для: визначення базового розміру посадового окладу судді; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, оскільки «статтею 38 Кодексу (Бюджетного) не передбачено створення окремого обґрунтування розрахунку вартісної величини прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для: визначення базового розміру посадового окладу судді; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури (листи Міністерства фінансів України № 08040-01-3/33838 від 06.12.2023,№ 08040-11/759-ЗПІ/649 від 15.11.2023).

На думку позивача, вказані висновки Міністерства фінансів України є суперечливими та протирічать один одному, оскільки ст. 38 Бюджетного кодексу взагалі не передбачено визначення прожиткового мінімуму за професійною ознакою, а й як наслідок і обґрунтування їх розрахунку.

Розроблення, схвалення та направлення Кабінетом Міністрів України проекту Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» до Верховної Ради України в якому визначені розміри прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури у розмірі меншому ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб без належного їх обґрунтування є порушенням ст. 24 Конституції України та антидискримінаційного законодавства.

Під час підготовки проекту Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» згідно Регламенту Кабінету Міністрів України буди допущені порушення вимог законодавства.

Позивач посилається на висновок Міністерства юстиції України за результатом правової експертизи проекту Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» проект Закону подано до Міністерства юстиції України для проведення правової експертизи із порушенням вимог п. 5 параграфу 33 глави 2 роділу 4, пункту 1 параграфу 70 глави 2 розділу 6 Регламенту Кабінету Міністрів України, відповідно до якого проект акту підлягає обов`язковому погодженню всіма заінтересованими органами, а також Мінекономіки та Мінцифри.

Крім того, згідно висновку відсутні дані щодо:

- відповідності проекту чинним міжнародним договорам України, стандартам Ради Європи у сфері демократії, верховенства права та прав людини, положенням Конвенції про захист прав людини і основоположним свобод з урахуванням практики Європейського суду з прав людини;

- відповідності проекту акту законам України/узгодження із законами України.

Поряд з вказаним, позивач зазначає, що згідно листа Міністерства юстиції України №149675/ПІ-П-5744/7.3.1 від 15.11.2023 правову експертизу проекту Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» на 221 аркуші проведено за одну добу, оскільки указаний проект направлено 14.09.2023, а висновок надано 15.09.2023, що свідчить про формальний підхід до проведення правової експертизи та про неможливість її якісного проведення у такі терміни.

Схожі зауваження до проекту Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» надано НАЗК України, листом № 92-02/27630-23 від 21.11.2023 надано висновок, згідно якого процедура його погодження відбулася з порушенням вимог параграфу 37 Регламенту КМУ, оскільки проект не був погоджений з усіма заінтересованими органами, які передбачені Регламентом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки права позивача, про порушення яких заявлено у позові, не можуть бути ефективно поновленні у межах предмету даного спору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 113 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

За змістом статті 41 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України спрямовує свою діяльність на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України.

Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції та законів України здійснює свої повноваження шляхом прийняття рішень на його засіданнях більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону.

Згідно з частинами першою та другою статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до глави 29 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950, акти Кабінету Міністрів нормативного характеру видаються у формі постанов.

У відповідності до пунктів 1-3, 6 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України: забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України; вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

В статті 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначені основні повноваження Кабінету Міністрів України.

Так, відповідно до абзацу 14 пункту 1 частини першої цієї статті Кабінет Міністрів України у сфері економіки, фінансів, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, оплати та охорони праці: розробляє та схвалює Бюджетну декларацію, розробляє проекти законів про Державний бюджет України та про внесення змін до Державного бюджету України, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; приймає рішення про використання коштів резервного фонду Державного бюджету України.

Статтею 29 Закону встановлені повноваження Кабінету Міністрів України щодо розроблення та схвалення Бюджетної декларації, розроблення і забезпечення виконання державного бюджету:

Кабінет Міністрів України не пізніше 1 червня року, що передує плановому, розглядає та схвалює Бюджетну декларацію і у триденний строк подає її разом з фінансово-економічним обґрунтуванням до Верховної Ради України для розгляду за спеціальною процедурою, визначеною Регламентом Верховної Ради України.

Кабінет Міністрів України складає проект закону про Державний бюджет України, який ґрунтується на Бюджетній декларації з урахуванням рекомендацій Верховної Ради щодо бюджетної політики (якщо такі рекомендації схвалені відповідно до частини шостої статті 152 Регламенту Верховної Ради України), та подає його Верховній Раді України та Президенту України не пізніше 15 вересня року, що передує плановому. Розгляд та затвердження Державного бюджету України відбувається у Верховній Раді України за спеціальною процедурою, визначеною Регламентом Верховної Ради України.

Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Державного бюджету України. Річний звіт про виконання закону про Державний бюджет України подається Кабінетом Міністрів України Верховній Раді України, Президенту України та Рахунковій палаті не пізніше 1 квітня року, наступного за звітним. Розгляд у Верховній Раді України річного звіту про виконання закону про Державний бюджет України здійснюється за спеціальною процедурою, визначеною Регламентом Верховної Ради України.

Отже, пункт 6 частини 1 статті 116 Конституції України імперативно встановлює, що саме Кабінет Міністрів України розробляє проєкт закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання.

З матеріалів справи вбачається, що 15 вересня 2023 року Кабінетом міністрів України схвалено та подано до Верховної Ради України проєкт Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», у статті 7 вказаного проєкту установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення:

- дітей віком до 6 років - 2563 гривні;

- дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень;

- працездатних осіб - 3028 гривень;

- працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні;

- працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - 2102 гривні;

- працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень;

- осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня.

Так, Закон України «Про прожитковий мінімум» (далі - Закон № 966-XIV) відповідно до статті 46 Конституції України дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Відповідно до статті 1 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення:

- дітей віком до 6 років;

- дітей віком від 6 до 18 років;

- працездатних осіб;

- осіб, які втратили працездатність.

До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Прожитковий мінімум, визначений для осіб, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому державному соціальному страхуванню, збільшується на суму обов`язкових платежів.

Згідно із статтею 4 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.

Порядок проведення науково-громадської експертизи встановлюється на принципах соціального партнерства та затверджується Кабінетом Міністрів України.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

З системного аналізу викладених вище норм вбачається, визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його установлення та урахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України «Про прожитковий мінімум», відповідно до статті 1 якого прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли установленого законом пенсійного віку.

У змісті наведеної норми Закону України «Про прожитковий мінімум» закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.

Судді, працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, працівників податкових, митних органів та прокуратури до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен установлюватися окремо, не віднесені.

Як зазначено, розміри посадових окладів суддів, працівників прокуратури та інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, працівників податкових, митних органів встановлені спеціальними законами, Законом України «Про судоустрій та статус суддів», Законом України «Про прокуратуру» тощо, та визначаються за загальним принципом із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Фактично у проєкті Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» Кабінет Міністрів України визначив соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен установлюватися окремо та змінив складову для визначення базового розміру посадових окладів, ввівши нові види прожиткового мінімуму, що суперечить як Закону України «Про прожитковий мінімум», так і спеціальним законам, що регулюють статус таких груп та розміри їх посадових окладів.

Суд першої інстанції вірно вказав, що відповідачем не заперечується факту того, що зміни до спеціальних законів, що регламентують розміри посадових окладів суддів, працівників прокуратури та інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, працівників податкових, митних органів, а також в Закон № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися.

У Рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-рп(II)/2020, до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Проєкт закону про Державний бюджет не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми, оскільки Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Також, Кабінетом Міністрів України в процесі розгляду даної справи не надано будь яких належних та допустимих доказів, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, щодо доцільності впровадження таких розмірів прожиткового мінімуму в контексті обґрунтованого розрахунку вартісної величини такого прожиткового мінімуму, що застосовується для визначення посадового окладу судді, прокурора окружної прокуратури, працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів.

Посилання відповідача на те, що статтею 38 Бюджетного кодексу України не передбачено створення такого окремого обґрунтування розрахунку суд першої інстанції вірно не взяв до уваги, оскільки Бюджетним кодексом України і не передбачено введення нових груп населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен установлюватися окремо, ані ж ті, що встановлені у Законі України «Про прожитковий мінімум».

Обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану. Однак таке обмеження має запроваджуватися пропорційно, із встановленням чітких строків та відповідно до Конституції і законів України.

Отже, установлення Кабінетом Міністрів України в проєкті Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури суперечить Закону України «Про прожитковий мінімум».

Згідно з нормами ст. 96 Конституції України, Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період.

Порядок внесення, реєстрації, оформлення та розгляду законопроектів врегульовано розділом ІV «Законодавча процедура» Закону України 10 лютого 2010 року № 1861-VI «Про Регламент Верховної Ради України» з урахуванням особливостей розгляду законопроектів про внесення змін до Конституції України, установлених главою 26 розділу V «Розгляд Верховною Радою України питань за спеціальними процедурами» цього Закону.

У абзацах 3, 4 п. 2 мотивувальної частини Рішенні Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року №17-рп/2002 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень ст. 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо повноважень Ради) зазначено, що ВРУ визначена в ст. 75 Конституції України парламентом і є єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади, ВРУ є колегіальним органом, який складають чотириста п`ятдесят народних депутатів України. Повноваження Ради реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення ВРУ єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. ВРУ здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.

Тож, саме Верховна Рада України розглядає проєкт Закону України про Державний бюджет на відповідний рік та перевіряє його на відповідність Бюджетному кодексу та основним напрямкам бюджетної політики на наступний бюджетний період та іншому законодавству України та затверджує прожитковий мінімум, виходячи із принципів викладених у ст. 7 БК України.

При цьому, будь-які дії Уряду щодо встановлення чи зміни розміру прожиткового мінімуму в іншій формі, ніж підготовка відповідного законопроекту та передача його на розгляд Верховній Раді України в межах законодавчих процедур, не відповідає положенням Бюджетного Кодексу України.

Дії Кабінету Міністрів України щодо підготовки проекту закону про Державний бюджет України чи проекту закону про внесення змін до закону України про Державний бюджет разом з наданням Верховній Раді України у пояснювальній записці до цього законопроекту обґрунтувань розрахунку вартісної величини прожиткового мінімуму на відповідні бюджетні періоди відповідного року у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для основних соціальних і демографічних груп населення, не є реалізацією Кабінетом Міністрів України своїх владних повноважень, а відносяться саме до участі в законотворчому процесі, а тому такі дії/рішення Уряду відносяться до площини законодавчого процесу, вплив на який, приписами КАС України не передбачено.

При вирішенні спору суд, встановивши факт порушеного права особи, має прийняти рішення, яке поновить таке право. У разі ж неможливості поновлення порушеного права судовий захист не може відбутись як такий.

Проєкт Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», станом на час розгляду даної справи, є реалізованим шляхом прийняття Верховною Радою України Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».

Тобто, у межах даного спору щодо визнання дій Кабінету Міністрів України щодо схвалення та подання до Верховної Ради України проєкту Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині установлення прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, права позивача, які, за його твердженням, були порушені не можуть бути захищені в межах даного спору, оскільки вказаний законопроєкт набув статусу Закону.

Також, враховуючи те, що дії Кабінету Міністрів України щодо підготовки проекту закону про Державний бюджет України чи проекту закону про внесення змін до закону України про Державний бюджет разом з наданням Верховній Раді України не є реалізацією Кабінетом Міністрів України своїх владних повноважень, а відносяться саме до участі в законотворчому процесі, а тому, встановлення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на рівні прожиткового мінімуму для працездатних осіб у подальших роках відносяться до законодавчого процесу, вплив на який нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено, позовна вимога щодо заборони Кабінету Міністрів України схвалювати та подавати до Верховної Ради України проекти Закону України про Державний бюджет України в частині установлення прожиткового мінімуму працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, інших прожиткових мінімумів, не передбачених Законом України «Про прожитковий мінімум»

Слід також зазначити, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

В контексті спірних правовідносин, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Незгода позивача із змістом та положеннями нормативно-правового акту Кабінету Міністрів України чи внесення до нього змін, або дій направлених на його прийняття, не вказує на наявність процедурних порушень при їх прийнятті або вчиненні.

Слід також звернути увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду, що висловлена в постанові від 03.10.2018 у справі № 9901/542/18, відповідно до якої аналіз положень процесуального закону у взаємозв`язку з наведеними положеннями Конституції України дають підстави для висновку про те, що юрисдикція Верховного Суду не поширюється на спори про визнання протиправними дій, бездіяльності Президента України в межах процедур законотворчого процесу та на спори щодо відповідності Конституції України актів Верховної Ради України, якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності, оскільки при підписанні законів України Президент України не виконує владних управлінських функцій, а реалізовує свої повноваження щодо законодавчої діяльності.

В ухвалі від 05.02.2019 у справі № 9901/638/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для того, щоб спір належав до юрисдикції адміністративного суду, необхідно встановити таку ознаку публічно-правового спору, як виконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій. Роблячи висновок про відсутність такої ознаки в зазначеній справі, суд взяв до уваги пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 17.10.2002 № 17- рп/2002, в якому вказано, що учасниками законодавчого процесу є, зокрема, Президент України та Кабінет Міністрів України.

Відтак участь Кабінету Міністрів України в певних стадіях законодавчого процесу (а саме підготовка проєкту Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік») знаходиться поза межами юрисдикції адміністративних судів, оскільки Уряд України в процесі підготовки законопроектів та необхідних для них розрахунків не виконує владних управлінських функцій, а реалізує свої повноваження щодо певних аспектів законотворчої діяльності.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 22.09.2025.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна