Справа № 640/2063/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року м.Київ справа №640/2063/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про поновлення на службі та стягнння середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області , Головного управління Національної поліції у Київській області в якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішн справ України в Київській області №591 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення зі служби в орган внутрішніх справ з 06.11.2015 року майора міліції оперуповноваженого сектора карного розшуку секто Києво-Святошинського районного відділу ГУМВС України в Київській області ОСОБА_1 .

2. Поновити майора міліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноважено сектора карного розшуку Києво-Святошинського районного відділу ГУМВС України в Київській облаї з 06.11.2015 року, із зарахуванням до трудового стажу усього періоду вимушеного прогулу ОСОБА_1 , починаючи з 06.11.2015 (з моменту звільнення) і до моменту поновлення його посаді.

3. Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з листопада 2-015 року по день прийняття рішення у даній справі.

4. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення майора міліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Києво-Святошинськс районного відділу ГУМВС України в Київській області з 06.11.2015 року та стягнення з Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми за один місяць.

Позивач обґрунтовє свої вимоги зазначаючи, що відповідачем було порушено процедуру звільнення.

Відповідач у відзиві зазначає, що позивачем було порушено строк звернення до суду. Також відповідач вказує, що позивача в силу п. 8 Закону України "Про національну поліцію" було завчасно попереджено про можливе звільнення, а ініціативи у вигляді рапорту чи анкети про вступ до на службу до Національнії поліції від позивача не надходило.

Суд не бере до уваги зауваження відповідача щодо пропуску строку звернення до суду, оскільки дане питання було вирішено підчас відкриття провадження у справі.

Окрім того, від відповідача надійшла заява про розгляд справи запро розгляд справи у судовому засіданні за участю сторін вказуючи.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Суд відмовляє в задоволенні заяви, оскільки в ній відповідачем не вказано обставин, унеможливлювали б повне та всебічне встановлення обставин справи без проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Дослідивши обставини справи судом було встановлено наступне.

З 2000 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та має звання майора міліції.

02.01.2020 позивач дізнався про існування оскаржуваного наказу, яким його було звільнено.

Судом встановлено, що відповідачем не запропоновано посаду в органах поліції.

Правова позиція суду.

Так, 07.08.2015 року набрали чнииості п.п.8-10 Розділу XI «Прикінцеві та перехі положення» опублікованого 06.08.2015 року ЗУ «Про Національну поліцію України», згідно із якими

З дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, й територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному поря. про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідш вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування ць Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згод чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть б рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняття службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняю зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.»

Таким чином, з урахуванням того, що ЗУ «Про Національну поліцію України» 6yло опубліковано 06.08.2015 року та законодавець встановив, що саме 06.08.2015 є датою попередження працівників міліції про можливе наступне вивільнення, тримісячний строк для вирішені питання про прийняття на службу до поліції тривав з 07.08.2015 року по 06.11.2015 року включно тобто відповідач 1 не мав права вирішувати питання звільнення працівників міліції 06.11.2015 року (останній день строку) оскільки фактично не сплинув вищевказаний тримісячні строк. І з урахуванням того, що 07.11.2015 року та 08.11.2015 року припадали на вихідні дні згіді ст.67 КЗпП України (субота та неділя), відповідач не мав права приступати до розгляду питання про звільнення раніше, ніж 09.11.2015 року.

В той же час, вищевказані приписи п.п. 9,10 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про Національну поліцію України» свідчать про те, що при вирішенні питання про звільнення через скорочення штату працівника міліції, який виявив бажання проходити службу в полії керівник органу прямо зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

Твердження відповідача, щодо обов`язку позивача подати рапорт чи анкети про вступ до на службу до Національнії поліції не приймаються судом, оскільки наданню згоди повинна була передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, тобто ініціатива керівництва, оскільки згода особи, по своїй суті, є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком такої згоди є призначення особи на посаду у відповідності до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення внаслідок скорочення штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва.

Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути встановлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення "Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ".

Що стосується другого з наведених вище випадків, то необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

Таким чином, лише в разі, якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття посад, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону №580-VІІІ і звільнення особи за скороченням штатів.

Слід зауважити, що Верховний Суд України в постанові від 28.10.2014 у справі №21-484а14 сформулював правову позицію, згідно якої встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Сам факт відсутності заяви про намір продовжувати службу в органах поліції, якщо не було дотримано процедури звільнення, не може бути достатнім свідченням того, що звільнення у зв`язку зі скороченням штатів відбулось правомірно.

До аналогічних висновків дійшов верховний суд в постанові від 17.04.2019 року в справі №808/9137/15.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 КАС України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позову у обраний позивачем спосіб захисту.

Питання розподілу судових витрат не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішн справ України в Київській області №591 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення зі служби в орган внутрішніх справ з 06.11.2015 року майора міліції оперуповноваженого сектора карного розшуку секто Києво-Святошинського районного відділу ГУМВС України в Київській області ОСОБА_1 .

3. Поновити майора міліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноважено сектора карного розшуку Києво-Святошинського районного відділу ГУМВС України в Київській облаї з 06.11.2015 року, із зарахуванням до трудового стажу усього періоду вимушеного прогулу ОСОБА_1 , починаючи з 06.11.2015 (з моменту звільнення) і до моменту поновлення його посаді.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.