Справа № 420/20822/25
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27 червня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , у якій представник позивача просить суд:

визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за членом своєї сім`ї - матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинними відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за членом своєї сім`ї - матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 02.07.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (ст. 262 КАС України); зобов`язано позивача надати суду копію запиту його представника до відповідача, на яку отриманий лист від 23.06.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 , є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , старший сержант, командир 3 такелажного взводу такелажної роти військової частини НОМЕР_1 . Позивач звернувся з рапортом, який був зареєстрований 20.05.2025 року, по команді до безпосереднього командира в/ч НОМЕР_2 про звільнення на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті та абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, через необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (наявність матері інваліда II групи яка потребує постійного догляду). Рішення командира військової частини НОМЕР_1 за результатами розгляду рапорту військовослужбовцю ОСОБА_1 повідомлено не було, тому, 04.06.2025 року на адресу відповідача, адвокатом Богдановою Ю.В. було скеровано адвокатський запит про результати розгляду поданого старшим сержантом ОСОБА_1 рапорту від 20.05.2025 року про звільнення. За результатом опрацювання адвокатського запиту командиром військової частини НОМЕР_1 надана відповідь від 23.06.2025 року № 2973 згідно якої повідомлено, що у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення було відмовлено. Щодо причин відмови у задоволенні рапорту, командир Військової частини НОМЕР_1 посилається на правовий висновок помічника командира з правової роботи - начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якого зазначається, що з копії документів доданих до рапорту старшого сержанта ОСОБА_1 не вбачається підстав для звільнення останнього з військової служби з огляду на те, що у матері військовослужбовця - ОСОБА_2 наявна дочка ОСОБА_3 , яка входить до першого ступеня споріднення. Тобто, відмову в задоволені рапорту від 25.05.2025 року позивач отримав 23.06.2025 року. Із таким висновком позивач не погоджується, вважає, що він має право на звільнення з військової служби, а дії військової частини у вигляді відмови у його звільненні з військової служби є протиправними, оскільки його рідна сестра ОСОБА_3 постійно проживає у Чеській республіці, офіційно там працевлаштована, отже не може здійснювати постійний догляд за їх матір`ю.

04.07.2025 року представник позивача на виконання ухвали суду подав копію адвокатського запиту до відповідача, на яку отриманий лист від 23.06.2024 року.

07.07.2025 року військова частина НОМЕР_1 подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову. У відзиві відповідач зазначив, що протягом 2024-2025 років командиром 3 такелажного взводу такелажної роти військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_4 було подано 3 рапорти на звільнення з військової служби, а саме: 30.09.2024, 19.12.2024 та 20.05.2025 у яких було вказано підставу для звільнення з військової служби - підпункт «г» пункту 2 частини 4 та частину 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме - необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. У всіх випадках військовослужбовець вказував свою матір ОСОБА_2 . До останнього рапорту від 20.05.2025 було додатково долучено Акт №2/1719 обстеження сімейного стану військовослужбовця від 02.04.2025р., згідно якого інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати, відповідно до Закону догляд за особами з інвалідністю, не встановлено в супереч фактичної наявності у матері позивача дочки ОСОБА_3 , яка входить до першого ступеня споріднення. Доказів того, що ОСОБА_3 потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я військовослужбовцем не надано. Таким чином на підставі вищенаведеного військовою частиною НОМЕР_1 не вбачається підстав для звільнення позивача з військової служби.

08.07.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якої в обґрунтування правової позиції зазначено, що представник відповідача посилається на ст. 202, 203 СК України, які встановлюють обов`язок повнолітніх дітей в утриманні батьків та обов`язку брати участь у додаткових витратах на батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Представник позивача зазначені доводи відповідача, вважає необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню з огляду на наступне. Наявність у матері позивача (підтверджено родинні зв`язки), яка є особою з інвалідністю II групи станом на дату подання рапорту (підтверджено довідкою до акта огляду МСЕК) та необхідність здійснювати постійний догляд за нею (наявний висновок ЛКК закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді) не заперечуєтся відповідачем. В даному випадку спірним є факт наявності/відсутності у матері позивача інших членів сім`ї першого ступеня споріднення, а саме дочки ОСОБА_3 , щодо можливості здійснення постійного догляду за нею. На цієї підставі у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення було відмовлено. ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно є членом сім`ї першого ступеня споріднення по відношенню до ОСОБА_2 . Дочка особи з інвалідністю ОСОБА_2 ОСОБА_3 з 2022 року не проживає на території України та постійно перебуває та офіційно працевлаштована за кордоном, що виключає можливість визначення її як іншого члена сім`ї першого ступеня споріднення, який може здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю II групи. Обов`язок «здійснювати утримання батьків» та «здійснювати догляд за батьками», не є тотожним у спірних правовідносинах. Утримання особи це надання матеріальної допомоги. Постійний догляд це форма догляду за особами з різними фізичними або психічними обмеженнями, що вимагає постійної присутності доглядача для надання необхідної допомоги та підтримки. Згідно копії довідки про реєстрацію в житловому будинку № 304 від 25.03.2025 р. виданою Вигоднянською сільською радою Одеського району Одеської області про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , 1972 р.н. та ОСОБА_2 , 1950 р.н. Тобто, сім`я ОСОБА_2 складається лише з її сина, а родичі особи з інвалідністю, які не проживають разом із нею, не є членами її сім`ї. При цьому постійний догляд передбачає саме спільне проживання з особою. Здійснювати такий догляд не може той, хто проживає окремо, більше того в іншій країні. ОСОБА_3 не проживає на території України, постійно перебуває за кордоном (там і працює), не бажає здійснювати догляд за ОСОБА_2 (що підтверджено її заявою), а тому, в розумінні абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не вважається особою, яка може здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю II групи. В свою чергу, як зі змісту відмови відповідача у задоволенні рапорту, останній не встановлював об`єктивну можливість здійснення сестрою позивача ОСОБА_3 фактичного догляду за особою з інвалідністю матір`ю ОСОБА_2 , з огляду на перебування останньої за межами України, а лише констатував факт наявності останньої. Відповідачем жодних належних доказів на підтвердження правомірності власних дій, які є предметом оскарження, надано не було. З огляду на вказані обставини справи та приписи законодавства вважаємо протиправними висновки відповідача щодо необхідності відмови в задоволенні рапорту позивача з підстав виключно наявності рідної сестри. Позовні вимоги підтримую в повному обсязі, доводи відзиву на позовну заяву вважаю необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню.

Розглянувши наявні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 , старший сержант, командир 3 такелажного взводу такелажної роти Військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача у матеріалах справи та не оспорюється відповідачем.

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково та потребує постійного догляду, що підтверджується наданими позивачем доказами та також не оспорюється відповідачем.

20.05.2025 року позивач звернувся з рапортом по команді до безпосереднього командира в/ч НОМЕР_2 про звільнення на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті та абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, через необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (наявність матері інваліда II групи яка потребує постійного догляду).

Поданий рапорт був зареєстрований 20.05.2025 року за №4354, до рапорту були додані наступні документи:

- копія паспорту ОСОБА_1 НОМЕР_3 від 07.08.2019 р.;

- копія РНОКПП ОСОБА_6 ;

- копія витягу з реєстру територіальної громади 2024/003506144;

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 НОМЕР_4 ;

- копія довідки про місце реєстрації № 1033 від 20.09.2024 р.;

- копія паспорту та РНОКПП ОСОБА_7 ;

- копія витягу з реєстру територіальної громади 2024/003504601;

- копія довідки МСЕК ОСОБА_2 ;

- копія документу за формою 080-4/0, виданого ЛКК (висновок № 18 від 26.04.2024);

- копія акту встановлення факту догляду комісії Вигоднянської сільради № 4 від 20.09.2024р.;

- нотаріально засвідчена заява ОСОБА_2 про необхідність догляду від 11.06.2024р.;

- витяг про народження ОСОБА_3 ;

- нотаріально засвідчена заява ОСОБА_3 про її проживання за кордоном;

- копії документів ОСОБА_3 про підтвердження постійного проживання за кордоном;

- акт обстеження сімейного стану військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , старшого сержанта ОСОБА_1 , складеного комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 № 2/1719 від 02.04.2025 року.

Про прийняте рішення за результатами розгляду рапорту військовослужбовцю ОСОБА_1 повідомлено не було.

04.06.2025 року на адресу відповідача, адвокатом Богдановою Ю.В. було скеровано адвокатський запит в інтересах ОСОБА_1 , в якому просила повідомити інформацію про результати розгляду поданого старшим сержантом ОСОБА_1 рапорту від 20.05.2025 року про звільнення на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті та абз. 13 п.3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та надати відповідне рішення про задоволення або відмову у задоволенні рапорту від 20.05.2025 року старшого сержанта ОСОБА_1 про звільнення.

23.06.2025 року за результатом опрацювання адвокатського запиту командиром Військової частини НОМЕР_1 , позивачу надана відповідь від 23.06.2025 року № 2973 згідно якої повідомлено, що у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення відмовлено та зазначено, що з копій документів доданих до рапорту не вбачається підстав для звільнення останнього з військової служби з огляду на те, що у матері військовослужбовця - ОСОБА_2 наявна дочка ОСОБА_3 , яка належить до першого ступеня споріднення з ОСОБА_2 . При цьому зроблено покликання на правові висновки помічника командира з правової роботи начальника юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 .

Позивач із таким висновком відповідача не погоджується, вважає, що він має право на звільнення з військової служби, а дії військової частини у вигляді відмови у його звільненні з військової служби є протиправними. Єдиним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби, в зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ), визначено правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Приписами ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Станом на час розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Положеннями п.п. «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

В абз.12 п.3 ч.12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ зазначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Приписами ч.7 ст.26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений в Положенні про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (надалі - Положення № 1153/2008)

В розділі І Положення № 1153/2008 зазначено, що початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (п.6). Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим (п.7).

Згідно п. 12 розділу І Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України (абз 1). Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (абз 2). Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України (абз 4).

Звільнення військовослужбовців із військової служби регламентовано п. 225 Положення № 1153/2008. Так в п.п. 2 п. 225 зазначено, що під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

В п. 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Приписами ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 визначено в Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженій наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 року, (далі Інструкція № 170).

В розділі XII Інструкції № 170 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення (п.12.1).

Відповідно до п. 14.10 розділу XIV Інструкції № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення (абз 2). Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абз. 13).

В п. 14.28 розділу XIV Інструкції № 170 зазначено, що документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.

З вище зазначених приписів вбачається, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених п. 2 ч. 4 ст.26 Закону № 2232-XII через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких така обставина, як необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що позивачем командиру військової частини НОМЕР_1 поданий рапорт старшого сержанта від 20.05.2025 року з додатками про звільнення з військової служби відповідно до пп. «г» пункту 2 частини 4, частини 12 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 січня 2024 № 40 (далі Інструкція № 40) рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Згідно з приписами п. 3.1 Інструкції № 40 документообіг у військовій частині (установі), їх підрозділах це проходження документів із моменту їх створення або одержання до завершення виконання або відправлення. Документи незалежно від способу фіксації та відтворення інформації проходять і опрацьовуються на єдиних організаційних та правових засадах організації документообігу.

Відповідно до пункту 14.10 Інструкції N 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абзац 13 пункту 14.10 Інструкції N 170).

Додатком 19 до Інструкції N 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зокрема відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року N 413 та визначено підпунктом "г" пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом "ґ" пункту 2 частини п`ятої, підпунктом "г" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Разом з тим, варто вказати, що рапорт передбачає собою вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим зверненням військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини) визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України N 735 від 28.12.2016 (далі - Інструкція N 735).

Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, у командуваннях видів Збройних Сил України, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - органи військового управління) та порядок контролю за його дотриманням встановлює та визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 03.12.2005 року №722 (далі Інструкція №722).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №722 письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.

Відповідно до пункту 3.5 Інструкції №722 звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Відповідно до пунктів 7,8 розділу ІІІ Інструкції №722 відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини. Рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, які вживались органом військового управління, військовою частиною для перевірки цього звернення. Якщо давалася усна відповідь, то складається відповідна довідка, яка додається до матеріалів перевірки звернення.

Що стосується твердження відповідача щодо наявності у матері військовослужбовця - ОСОБА_2 дочки ОСОБА_3 , яка входить до першого ступеня споріднення та може здійснювати догляд за матір`ю, суд зазначає наступне.

До рапорту військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта, командира З такелажного взводу такелажної роти військової частини НОМЕР_1 В орні ко в ОСОБА_8 буди додані документи: нотаріально засвідчений переклад довідки на підтвердження проживання ТОВ «БИТИ порфоліо ГАММА» ЧЕХ ГОМЕ КЕПІТАЛ , які підтверджують, що його сестра громадянка України ОСОБА_3 з 01.08.2023 року постійно проживає у Чеській Республіці за адресою: АДРЕСА_2 ; № 734; нотаріально засвідчений переклад довідки про працевлаштування виданою ТОВ «Паркер Ганніфін Індастріал» від 01.07.2024 року, яка свідчить, що громадянка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 офіційно працевлаштована в Чеській компанії ТОВ «Паркер Ганніфін Індастріал» за основним наймом з 01.07.2022 року на невизначений термін; нотаріально засвідчена заява ОСОБА_3 від 09.08.2024 року, у якої вона зазначає, що у зв`язку з тим, що вона постійно проживає в Чеській Республіці, вона не має змоги здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю, інвалідом II групи довічно, яка потребує постійного стороннього догляду ОСОБА_2 , з причини постійного проживання в іншій країні.

Стосовно відсутності у матері позивача ОСОБА_2 інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати за нею постійний догляд, позивач також надав Акт обстеження сімейного стану військовослужбовця № 2/1719 від 02.04.2025 року, згідно якого встановлено, що інших осіб, окрім військовослужбовця ОСОБА_1 , які здійснюють або можуть здійснювати, відповідно до Закону, догляд за особами з інвалідністю, не встановлено.

Також, відповідно до Акту встановлення факту здійснення догляду №4 від 20.09.2024 року, виданого комісією, що утворена відповідно до розпорядження Вигоднянського сільського голови, встановлено, що за інвалідом II групи безстроково ОСОБА_2 здійснює догляд її син ОСОБА_1 , який зареєстрований з нею за однією адресою: АДРЕСА_1 .

З наданих доказів вбачається, що ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про одруження) ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно є особою першого ступеня споріднення по відношенню до ОСОБА_2 , але при цьому вона не може здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 з об`єктивних причин, а саме через постійне проживання та працевлаштування у Чеській Республіці.

Також, на підтвердження чинності трудового договору між «PARKER HANNIFIN INDUSTRIAL») ІНО 25415123 та ОСОБА_3 надано нотаріально засвідчений переклад довідки виданої «PARKER HANNIFIN INDUSTRIAL» від 24.06,2025 року, яка підтверджує, що пані ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 працює в даній компанії на підставі трудового договору за основним місцем роботи від 01.07.2022 року по теперішній час, за неї сплачуються внески на медичне й соціальне страхування в установленому законом розмірі.

Таким чином «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідач листом від 23.05.2025 року відмовив позивачу у задоволенні його рапорту, посилаючись на те, що у його матері наявні члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення, документів які свідчили б про потребу таких осіб у постійному догляді за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, позивачем до рапорту надано не було.

Відповідно до підпункту 26 пункту 5 Додатку 19 до Інструкції №170 через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я:

документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);

один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «;Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.

Отже, аналізуючи вищезазначені приписи суд доходить висновку, що військовослужбовець може звільнитися з військової служби під час дії воєнного стану на підставі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Тобто, для можливості звільнення військовослужбовця з військової служби з-за вищенаведеної підстави ключовим питанням є фактична відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи для можливості здійснення постійного догляду.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.02.2025 року по справі № 380/16966/24.

Верховний Суд в постанові від 27 лютого 2025 р. у справі № 380/16966/24 виснував: «Таким чином «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту З частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». В контексті Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» поняття «відсутність» охоплює не лише фізичну відсутність особи, а й її нездатність виконувати обов`язки з догляду через об`єктивні обставини (перебування в полоні, відбування покарання, здійснення військової служби тощо). Військова служба є такою обставиною, що унеможливлює фактичне здійснення догляду, оскільки військовослужбовці, з огляду на службові обов`язки, не можуть вільно розпоряджатися своїм місцеперебуванням, часом та виконувати функції, несумісні з проходженням військової служби, у цьому випадку, хоча формально існує інший член сім`ї першого ступеня споріднення (брат позивача), його неможливість здійснювати догляд за батьком через проходження військової служби є не лише об`єктивною підставою, що унеможливлює виконання такого обов`язку, а й фактичним підтвердженням відсутності іншої особи, спроможної забезпечити необхідний догляд.» .

Таким чином, постійне проживання та офіційне працевлаштування у Чеській Республіці, у зв`язку з збройною агресією росії проти України, що підтверджується доказами, є тією обставиною, що свідчить про реальну неможливість здійснення донькою ОСОБА_3 постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , особою з інвалідністю II групи, яка потребує постійного стороннього догляду за висновком ЛКК.

Суд критично ставиться до посилань представника відповідача у відзиві на статтю 202 Сімейного кодексу України (далі - СК України), з огляду на наступне.

За ч.1 статті 202 СК України закріплено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно ч.1 ст.204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Аналізуючи вищевказані норми суд доходить висновку, що згадані статті Сімейного кодексу України стосуються факту утримання та сплати аліментів повнолітніми дітьми на користь їх батьків, тоді як в межах спірних правовідносин ключовим питанням є не можливість матеріального утримання особи, а постійного фізичного догляду за нею. Отже, на думку суду, посилання сторони відповідача на вищевказані приписи СК України не є релевантними до спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що відповідачем не було доведено правомірності власних дій щодо відмови позивачу у звільненні його з військової служби за фактом подання ним всіх необхідних документів, що підтверджують вищезгадані судом обставини, то суд вбачає підстави для визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні позивача з військової служби згідно п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Щодо вимог зобов`язального характеру суд зазначає наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У даній справі суд вважає, що наявні усі підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки позивачем надані усі необхідні документи для підтвердження необхідності звільнення його з військової служби згідно п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідачем не доведена правомірність його дій, що встановлено судом згідно наданих позивачем доказів.

Суд звертає увагу, що єдиною підставою для відмови позивачу у задоволенні його рапортів було наявність іншої особи першого ступеня споріднення, яка начебто може здійснювати постійний догляд за матір`ю- особою з інвалідністю ІІ групи.

Безпідставність таких мотивів обґрунтована судом вище по тексту рішення.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України витрати зі сплати судового збору у сумі 1211,20грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за членом своєї сім`ї - матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинними відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за членом своєї сім`ї - матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного стороннього догляду.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1211(одна тисяча двісті одинадцять)грн. 20коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 : адреса; АДРЕСА_3 ).

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 : адреса; АДРЕСА_4 ).

Суддя М.М. Аракелян