Справа № 520/1305/25
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 р. Справа № 520/1305/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Пасечнік О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 28.04.25 по справі № 520/1305/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні;

- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби у розмірі 93322,89 грн. ( дев`яносто три тисячі триста двадцять дві гривні 89 копійок).

В обґрунтування позову зазначив, що при звільненні відповідач не провів з ним повний розрахунок грошового забезпечення. Про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду з відповідним позовом, за наслідками розгляду якого на виконання рішення суду відповідачем сплачено відповідні суми, проведено остаточний розрахунок, проте не виплачено середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездільність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні.

Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби у розмірі 50852,08 грн. (п`ятдесят тисяч вісімсот п`ятдесят дві гривні 08 коп.)

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривень 48 коп.).

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 року по справі №520/1305/25 в частині присудженої позивачу суми виплат в порядку ст.117 КЗпП на рівні 50852,08 грн., як неналежної, скасувати та прийняти постанову в частині належної позивачеві суми виплат в порядку ст.117 КЗпП, врахувавши необхідність розмежування періоду застосування редакцій ст.117 КЗпП до періоду затримки розрахунку при звільненні до та після 19.07.2022.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що період затримки розрахунку при звільненні з позивачем підлягає розмежовуванню за редакцією ст.117 КЗпП, тобто, за частину періоду затримки з дати звільнення позивача по 18.07.2022 середній заробіток підлягає врахуванню за весь період, однак, з урахуванням принципу співмірності; за решту періоду затримки з 19.07.2022 по дату остаточного розрахунку середній заробіток обмежено шістьма місяцями, без урахування принципу співмірності. Суд першої інстанції також послався на вказану постанову, однак, застосував лише чинну редакцію ст.117 КЗпП, не здійснивши належного розмежування періоду затримки розрахунку при звільненні від редакцій ст.117 КЗпП, обмеживши період затримки виключно шістьма місяцями та не надавши оцінки наведеному у позові обрахунку суми виплат в порядку ст.117 КЗпП за частину позовного періоду з дати звільнення позивача по 18.07.2022 останній день чинності ст.117 КЗпП в редакції до змін, внесених Закону України № 2352-IX від 01.07.2022. При цьому, суд скорегував шестимісячний період затримки з наведених обрахованих позивачем 180 днів за період з 19.07.2022 по дату остаточного розрахунку до рівня 184 днів, з цим частково погоджується. Поміж іншим, у рішенні суд не навів вмотивованих висновків про безпідставність заявленого позову в світлі періоду затримки з дня звільнення до 18.07.2022, в розрізі чого суми виплат в порядку ст.117 КЗпП повинні обраховуватись з урахуванням принципу співмірності. Отже, за вказаних обставин, сума виплат в порядку ст.117 КЗпП, яка присуджена позивачу на рівні 50852,08 грн є неналежною.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що як вбачається з апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції фактично оскаржується в частині суми середнього заробітку невиплаченої позивачу за період з 11.08.2017 (наступний день після звільнення) по 18.07.2022.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що до 10.08.2017 ОСОБА_1 проходив службу у Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області.

Наказом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області №3292 о/с від 10.08.2017 року майора служби цивільного захисту ОСОБА_1 виключено з кадрів ДСНС України та звільнено у відставку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 року по справі № 520/12176/24, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2024, зокрема, зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 10.08.2017 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2008 року.

На виконання вказаного рішення відповідно до платіжної інструкції № 7336 від 19.12.2024 позивачу виплачені кошти у сумі 43606,51 грн.

Вважаючи, що відповідачем проведено несвоєчасний розрахунок при звільненні, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з визнання протиправною бездільність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні та зобов`язання Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби у розмірі 50852,08 грн. (п`ятдесят тисяч вісімсот п`ятдесят дві гривні 08 коп.).

Відмовляючи у частині позовних вимог щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби у розмірі 93322,89 грн. (дев`яносто три тисячі триста двадцять дві гривні 89 копійок), суд першої інстанції дійшов висновку, що виплаті підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби у розмірі 50852,08 грн. (п`ятдесят тисяч вісімсот п`ятдесят дві гривні 08 коп.).

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 4 та ч. 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб), при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми КЗпП, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відтак, за загальним правилом пріоритетними для застосування є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню субсидіарно у тих випадках, коли нормами спеціального законодавства спірні правовідносини не врегульовані.

Оскільки питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати грошового забезпечення, складовою якого є індексація, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за відпустку, тощо) не врегульовані спеціальним законодавством, то до таких правовідносин слід застосовувати приписи КЗпП України.

За правилами статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-ІХ положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції: у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Нова редакція ст. 117 КЗпП України набрала чинності з 19.07.2022.

Таким чином, не має значення чи роботодавець добровільно виплатив заборгованість із заробітної плати чи на виконання рішення суду, у випадку затримки розрахунку при звільненні працівника до роботодавця застосовуються санкції, передбачені с. 117 КЗпП України.

Крім того, у постанові від 16 лютого 2023 року у справі № 420/20192/21 Верховний Суд зауважив, що передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, що нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямоване на захист прав звільненого працівника щодо отримання ним у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Цією нормою Кодексу на роботодавця покладено обов`язок виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум або в разі вирішення цього спору повністю на користь працівника. Окремо обумовлено, що в разі вирішення спору на користь працівника частково розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Водночас невиконання роботодавцем в добровільному порядку обов`язку виплатити працівникові в зазначених випадках середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні зумовлює виникнення нового спору про стягнення відповідної суми відшкодування в судовому порядку. Зважаючи на викладене, питання про стягнення на користь працівника середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні може вирішуватися судом одночасно з вирішенням спору про розміри належних звільненому працівникові сум або бути окремим предметом судового розгляду.

У постанові від 15 лютого 2024 року у справі № 420/11416/23 Верховний Суд дійшов висновку, що жодною нормою права не обмежено строку, коли особа після виплати належних їй при звільненні сум може звернутися до роботодавця або безпосередньо до суду щодо незгоди з їх розміром, що в свою чергу в подальшому вплине на її право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів зазначає, що стаття 116 КЗпП України оперує поняттям "всі суми, що належать працівнику", а стаття 117 цього Кодексу визначає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, з - поміж іншого, зазначила: "Разом з тим статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору".

Отже, враховуючи вказане вище, колегія суддів зазначає про те, що, оскільки відповідач не провів з позивачем на день його виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення розрахунок у повному обсязі, а саме не виплатив індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 10.08.2017, то позивач відповідно до статті 117 КЗпП України має право на виплату середнього грошового забезпечення за затримку розрахунку при звільненні.

Судовим розглядом встановлено, що при звільненні позивача 10.08.2017 відповідачем не виплачено у повному розмірі грошове забезпечення.

Спірна сума у розмірі 43606,51 грн фактично виплачена 20.12.2024.

Таким чином, враховуючи дату звільнення позивача зі служби та дату проведення остаточного розрахунку, положення ст. 117 КЗпП України, затримка розрахунку при звільненні становить період з 11.08.2017 по 20.12.2024 (дата проведення остаточного розрахунку).

Отже, у даній справі період з 11.08.2017 до 18.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією ст. 117 КЗпП України, яка не передбачала обмеження строком виплати у шість місяців, та можливості у разі наявності переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати із застосуванням принципу співмірності зменшувати таку виплату.

Період з 19.07.2022 по 20.12.2024 регулюється чинною редакцією ст. 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Колегія суддів зазначає, що позивач вірно зауважує про наявність у нього права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з моменту звільнення і до моменту набрання чинності Законом № 2352-ІХ, проте колегія суддів не погоджується із наведеним розрахунком суми позивача, і застосовує розрахунок, який узгоджується із розрахунком Верховного Суду наведеним у постанові від 24.01.2025 у справі №380/1607/24.

Так, колегія суддів дослідивши докази в їх сукупності зазначає, що тривалість затримки у розрахунку при звільненні за період з 11.08.2017 - 18.07.2022 складає 1793 днів (133 к.д. у 2017 році, 365 к.д. у 2018 році, 365 к.д. у 2019 році, 366 к.д у 2020 році, 365 к.д. у 2021 році, 199 к.д. у 2022 році), а з 19.07.2022 по 20.12.2024 - 184 календарні дні (шість місяців відповідно до ст. 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022), оскільки календарний день припинення служби (10.08.2017) та календарний день отримання виплати (20.12.2024) не підлягають включенню до періоду існування невиконаного зобов`язання з виплати компенсації.

Оскільки спеціальним законодавством не передбачено іншого саме для випадку обчислення середнього заробітку у цілях застосування ст.117 КЗпП України (на відміну від випадку виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу унаслідок незаконного звільнення), то саме норми згаданого акту законодавства підлягають поширенню на спірні правовідносини.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМУ від 08.02.1995 №100 передбачена можливість обчислення середньоденної (годинної) заробітної плати як у спосіб ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), так і у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

За правилами п.5 розділу І Інструкції №623 в алгоритмі обчислення розміру середньоденного грошового забезпечення публічного службовця цивільного захисту бере участь така величина як календарний день місяця.

Судовим розглядом встановлено, що днем звільнення позивача зі служби є 10.08.2017, тобто двома попередніми місяцями перед звільненням є червень 2017 року (30 календарних днів) та липень 2017 року (31 календарний день).

Відповідно до довідки №343 від 14.04.2025 про сереньомісячне та середньоденне грошове забезпечення встановлено, що середньоденне грошове забезпечення позивача за два повні календарні місяці перед настанням події припинення публічної служби складає - 276,37 грн ((червень 2017 року - 8429,38 грн + липень 2017 року - 8429,38 грн) / 61 (30 к.д. + 31 к.д.)).

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки, позивача звільнено - 10.08.2017, виплата боргу проведена - 20.12.2024, тривалість затримки до 18.07.2022 складає - 1793 дні, згідно з ст.117 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-ІХ з 19.07.2022 оплаті підлягає період у 6 місяців, що у звичайній хронологічній послідовності обчислення течії (плину) часу складає (19.07.2022 по 19.12.2024) 184 дні; сума боргу (згідно рішення суду по справі № 520/12176/24) склала - 43606.51 грн; розмір середньоденного грошового забезпечення позивача дорівнює - 276,37 грн; максимальний розмір середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні за період до 18.07.2022 не може перевищувати - 43606,51 грн., максимальний розмір середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні за період з 19.07.2022 не може перевищувати - 50852,08 грн.

У порівнянні із розміром виплаченої позивачу суми грошового забезпечення (37720,33 грн) виплаченої на виконання рішення суду у справі №520/12176/24, суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.08.2017 по 18.07.2022 (495531,41 грн (1793 дні затримки виплати * 276,37 грн середньоденне грошове забезпечення)) не можна вважати співмірною, оскільки вона у одинадцять разів її перевищує.

Отже, колегія суддів вказує про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив відповідач, і сумою середнього грошового забезпечення за час затримки цієї виплати, тому вважає за необхідне застосувати принцип співмірності та зменшити таку виплату.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З огляду на викладене вище, враховуючи принцип співмірності визначений, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

У зв`язку із цим, враховуючи, що відповідачем порушені строки виплати належного грошового забезпечення позивача у розмірі 43606,51 грн, а розрахований розмір середнього заробітку складає 495531,41 грн, що є непропорційним до розміру невиплаченої суми, колегія суддів доходить висновку про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, з врахуванням принципу співмірності та порядку визначення істотності частки заборгованості при звільненні, який викладений в постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі № 806/2473/18, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені складає: 43606,51 грн (сума грошового забезпечення виплаченого позивачу за рішенням суду) / 495531,41 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні) х 100 = 8,8 %.

Отже, сума, яка підлягає відшкодуванню з врахуванням істотності частки заборгованості (8,8%) становить: 276,37 грн (середньоденна заробітна плата) х 8,8% х 1793 календарні дні затримки = 43606,76 грн.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні за період з 11.08.2017 по 18.07.2022, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Застосування судом апеляційної інстанції вказаного вище розрахунку суми, що підлягає виплаті узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 24 січня 2025 року у справі №380/1607/24, які враховуються в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, виходячи з того, що середній заробіток за 1793 дні затримки виплати грошового забезпечення (за період з 11.08.2017 по 18.07.2022) склав 495531,41 грн (1793 к.д. х 276,37 грн), та враховуючи принцип справедливості та співмірності, виплаті на користь позивача за період затримки розрахунку з 11.08.2017 по 18.07.2022 підлягають кошти у сумі 43606,76 грн (8,8% від 495531,41 грн), тобто, середній заробіток, що підлягає стягненню на користь позивача за весь період затримки розрахунку при звільненні за період з 11.08.2017 по 18.07.2022 становить 43606,76 грн, що відповідає положенням статі 117 КЗпП України та свідчить про наявність підстав для задоволення позову в частині відмовлених позовних вимог.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби за період з 11.08.2017 по 18.07.2022 підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про задоволення позову в цій частині вимог.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 по справі № 520/1305/25 - скасувати в частині відмови у зобов`язанні Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби за період з 11.08.2017 по 18.07.2022 у розмірі 43606,76 грн (сорок три тисячі шістсот шість гривень 76 коп.).

Прийняти в цій частині постанову, якою зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби за період з 11.08.2017 по 18.07.2022 у розмірі 43606,76 грн (сорок три тисячі шістсот шість гривень 76 коп.).

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 у справі №520/1305/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді В.А. Калиновський В.Б. Русанова