Справа № 420/6962/25
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/6962/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року, прийнятого в порядку спрощеного позовного провадження суддею Білостоцьким О.В. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі Відповідач, ВЧ НОМЕР_2 ) із вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (ВЧ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплатити компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену ст. 19 Закону України «Про відпустки» за 2017-2019 роки, за період з 23.02.2022 року по день фактичної виплати 14.02.2025 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159;

- зобов`язати НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (ВЧ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену ст. 19 Закону України «Про відпустки», за 2017-2019 роки за період з 23.02.2022 року по день фактичної виплати 14.02.2025 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.

На обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що у день виключення зі списків особового складу загону (23.02.2022 року) Відповідач не виплатив йому всіх належних при звільненні сум, а саме не була виплачена компенсація за невикористану додаткову відпустку, передбачену ч. 1 ст. 19 Закону України «Про відпустки» за 2017-2022 роки, яка була виплачена лише 14.02.2025 року за зверненням Позивача.

З огляду на це, Позивач вважаючи, що має право на отримання компенсації за втрату доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, звернувся до Відповідача із відповідною заявою, проте за результатами її розгляду Відповідачем, вимоги залишені без задоволення. В свою чергу, таку бездіяльність Позивач вважає протиправною, оскільки враховуючи факт несвоєчасної виплати військовослужбовцю грошового забезпечення в повному розмірі, останній має право на отримання компенсації втрати частини доходів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (ВЧ НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, виплаченої 14.02.2025 року;

- зобов`язано НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (ВЧ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, виплаченої 14.02.2025 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та винести нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона зазначає, що грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні додаткової відпустки виплачується тільки при звільненні військовослужбовця, тобто тільки один раз (має разовий характер), а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, Позивач проходив військову службу в Державній прикордонній службі України. Відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (ВЧ НОМЕР_2 ) від 22.02.2022 року № 95-ос Позивача звільнено з військової служби в запас Збройних Сил України та в подальшому відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (ВЧ НОМЕР_2 ) від 23.02.2022 року № 97-ос виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення.

При звільненні Відповідачем не виплачено Позивачу грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2017-2019 роки, яка передбачена ст. 19 Законом України «Про відпустки».

В свою чергу, 14.02.2025 року після письмового звернення Позивача Відповідачем нараховано та виплачено кошти за невикористану додаткову відпустку, яка передбачена ст. 19 Законом України «Про відпустки», в сумі 11 972, 48 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 651 від 13.02.2025 року.

В подальшому, Позивач звернувся до Відповідача із заявою, в якій, зокрема, просив нарахувати та виплатити компенсацію за втрату доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, проте листом від 28.02.2025 року Відповідач повідомив про відсутність на це правових підстав.

Однак, ОСОБА_1 переконана, що набула право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, а тому звернулася до суду з цим позовом.

Розглянувши справу по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на те, що Позивач набув право на компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», оскільки грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку за період 2017-2019 років виплачена Позивачу за його заявою вже після звільнення зі служби.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, положення якого фактично відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації (далі Порядок № 159).

Так, як передбачено ч. 1 ст. 1 Закону № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За приписами ч. 1 та 2 ст. 2 Закону № 2050-ІІІ визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення) та сума індексації грошових доходів громадян.

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ч. 1 ст. 4 Закону № 2050-ІІІ).

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин Позивач бажає отримати компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме грошової компенсації за неотриману додаткову відпустку, передбачену ст. 19 Законом України «Про відпустки».

В свою чергу, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої ст. 2 Закону № 2050-ІІІ, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Компенсація за порушення строків виплати такого доходу, який не має разовий характер, проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Між тим, абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки».

Отже, компенсація за невикористану додаткову відпустку не носить постійного характеру та є одноразовою виплатою.

Аналогічний висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 року по справі № 300/843/20, в якій зазначено, що грошова компенсація за невикористані дні відпустки є одноразовою виплатою, яка, хоча і включається до фонду заробітної плати (додаткового), проте є виплатою за невідпрацьований час, тобто має іншу правову природу - відноситься до разових платежів; не пов`язана з виконанням позивачем своїх службових обов`язків і має компенсаційний характер, пов`язаний, як правило, із фактом звільнення працівника.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що нарахування компенсації за несвоєчасну виплату компенсації за невикористані дні відпустки не здійснюється.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні додаткової відпустки виплачується тільки при звільненні військовослужбовця, тобто тільки один раз, а отже має разовий характер.

Проте, суд першої інстанції приведені обставини та правове регулювання спірних правовідносин не врахував під час розгляду справи по суті, у зв`язку із чим дійшов до протилежного висновку, з яким колегія суддів не може погодитись.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

В свою чергу, як визначено п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 139, 292, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко