Справа № 520/21881/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 р. Справа № 520/21881/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 (головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С.) у справі №520/21881/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправними дії Головного управління національної поліції в Харківській області щодо відмови у нарахуванні та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 по 30 липня 2024 року, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III;

- зобов`язати Головне управління національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 по 30 липня 2024 року відповідно до закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління національної поліції в Харківській області щодо відмови у нарахуванні та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 по 30 липня 2024 року, відповідно до закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III.

Зобов`язано Головне управління національної поліції в Харківській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 07 листопада 2015 по 30 липня 2024 року відповідно до вимог Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» .

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції його змінити та викласти в новій редакції:

Визнати протиправною бездіяльність ГУ НП в Харківські області щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 12 квітня 2024 по 30 липня 2024 року та зобов`язати за цей період здійснити її виплату.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що нормами законодавства не передбачено компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати доплати до грошового забезпечення за несення служби у нічний час, адже ця виплата носить разовий характер.

Зазначає, що судом помилково визначено період, за який зобов`язано відповідача сплатити компенсацію втрати частини доходів, а саме з 07.11.2015 по 30.07.2024, оскільки право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.

Просить врахувати постанову Верховного Суду від 31.03.2020 у справі № 817/8621/18.

В даному випадку, рішення суду від 12.03.2024 у справі № 520/32342/23, набрало законної сили 12.04.2024, та ним зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017, доплату за роботу в нічний час за січень-квітень 2017, квітень 2018.

Після надходження коштів, ГУНП 30.07.2024 здійснило виплату коштів.

Таким чином компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення можлива лише за період з 12.04.2024 по 20.07.2024, і тільки за індексацію грошового забезпечення, оскільки ця виплата не має разового характеру.

Протоколом автоматизовано розподілу судової справи визначено склад колегії суддів: Русанова В.Б. - головуючий суддя; судді: Бегунц А.О., Калиновський В.А.

У зв`язку з перебування у відпустці судді Бегунца А.О., протоколом повторного автоматизовано розподілу судової справи визначено склад колегії суддів: Русанова В.Б. - головуючий суддя; судді: Присяжнюк О.В., Калиновський В.А.

Позивач правом надання відзиву не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в період з 07.11.2015 по 02.07.2019, проходив службу в Національній поліції України, звільнений згідно п. 2 ч. 1 ст. 77 законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, через хворобу, згідно наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 02 липня 2019 року № 196о/с «По особовому складу».

Позивач не погодившись із розрахунком після звільнення звернувся до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року у справі № 520/32342/23, що набрало законної 12.04.2024 , зокрема зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 та доплати до грошового забезпечення за несення служби у нічний час за період січень-квітень 2017 року та квітень 2018 року.

У відповідь на звернення позивача від 15.07.2024, Головне управління Національної поліції в Харківській області надало розрахунок, в якому зазначено , що потреба в коштах складає: індексація грошового забезпечення у сумі 3375,17 грн 50,63 грн (1,5% військового збору) на картку 3324,54 грн. доплата до грошового забезпечення за несення служби у нічний час за період з 01.01.2017 по 27.04.2018 (63 год) у сумі 324,02 грн -4,86 грн (1,5 % військового збору) на картку 319,16 грн. Також вказано, що рішенням суду нарахування та виплата компенсації за втрату частини доходу, у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати, не передбачені.

30.07.2024 відповідачем на виконання судового рішення виплачено позивачу на банківський рахунок грошові кошти у сумі 3643,70 грн., що підтверджено банківськими квитанціями АТ «Ощадбанк» від 30.07.2024.

Не погодившись з відмовою відповідача у нарахуванні та виплати компенсації за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат, звернувся до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачем порушено терміни виплати грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.07.2024, а отже відповідач зобов`язаний виплатити позивачу компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013 наголосив, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року №2050-ІІІ(далі - Закон №2050-ІІІ) визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі ст. 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до ст. 3 Закону №2050-ІІІ передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Крім того, згідно зі ст.4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ Кабінет Міністрів України 21.02.2001 року прийняв постанову №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, дія якого поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (далі Порядок № 159).

Згідно з п.2 Порядку №159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001 року.

Відповідно до п.3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Відтак, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані.

Системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно зі ст.1 Закону №2050-ІІІ передбачено, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події) як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

У п. 4 Порядку №159 вказано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Таким чином, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.1-3 Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 14.05.2020 року у справі №816/379/16, від 30.09.2020 року у справі №280/676/19 та від 13.09.2021 року у справі №639/3140/17, від 15.10.2020 року у справі №240/11882/19.

Судом встановлено, що фактичну виплату позивачеві доплати за несення служби в нічний час за період з січень-квітень 2017 року та квітень 2018 року, компенсацію за індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 відповідачем здійснено на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2024 року у справі № 520/32342/23 лише 30.07.2024.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивач бажає отримати компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, зокрема, сум індексації грошового забезпечення, доплати за несення служби в нічний час, компенсації за невикористану частину щорічної відпустки, що виплачені позивачу у квітні 2024 року на виконання судового рішення.

Між тим, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, зокрема у випадку порушення строків виплати грошових доходів громадян.

В свою чергу, виплата громадянам суми компенсації має провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості.

При цьому, право особи на отримання компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати набувається особою незалежно від обставин та підстав виплати доходу, право на отримання якого виникло у особи в минулому.

Тобто, факт виплати грошового забезпечення на виконання рішення суду не позбавляє позивача права на отримання спірної компенсації, так як відповідні нарахування складових грошового забезпечення, право на отримання яких позивачем підтверджено рішенням суду, мали здійснюватися або щомісячно з виплатою позивачу грошового забезпечення, або під час звільнення.

В свою чергу, протиправне невиконання зазначеного обов`язку відповідачем тягне за собою негативні наслідки у вигляді додаткового обов`язку з виплати спірної компенсації.

З огляду на наявність факту несвоєчасної виплати позивачу грошового забезпечення, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Щодо посилань представника відповідача на відсутність підстав для виплати компенсації, за несвоєчасну виплату доплати за службу в нічний час, оскільки така не є грошовим забезпеченням у розумінні Закону №2050-ІІІ, а тому не підлягає компенсації, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.94 Закону №580-VІІІ поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції (далі - Постанова №988) унормовано, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пп.3 п.5 Постанови № 988 визначено обов`язок виплачувати доплату за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Відповідно до ст. 94 Закону 580-VІІІ та Постанови № 988 з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 був затверджений Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).

Відповідно до п. 11 Розділу II Порядку №260 поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40- годинному робочому тижні.

Таким чином, доплата за службу в нічний час є складовою грошового забезпечення поліцейських Національної поліції та входить до структури заробітної плати (Додаткова заробітна плата згідно ст. 2 Закону України Про оплату праці).

Колегія суддів звертає увагу, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 березня 2024 року у справі № 520/32342/23 встановлено факт несення позивачем служби в нічний час.

З урахуванням зазначеного, доводи відповідача, що доплата за службу в нічний час та грошова компенсація за невикористану частину щорічної відпуски, не є грошовим забезпеченням (заробітною платою) у розумінні Закону №2050-ІІІ, та не підлягає компенсації, є необґрунтованими.

У той же час, згідно зі статтею 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Таким чином, оскільки судом першої інстанції встановлено, що на виконання рішення суду виплачено позивачу частину недоотриманого грошового забезпечення, а саме: грошового забезпечення у вигляді індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.10.2017 та доплати до грошового забезпечення за несення служби у нічний час за період січень-квітень 2017 року та квітень 2018 року, а також з огляду на те, що разом з виплатою вказаного грошового забезпечення за минулі періоди відповідачем не виплачено позивачу компенсацію втрати частини доходу, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 07 листопада 2015 по 30 липня 2024 року відповідно до вимог Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 у справі №520/21881/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.В. Присяжнюк В.А. Калиновський