Справа № 380/4168/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 рокуСправа № 380/4168/24 пров. № А/857/29778/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,

при секретарі судового засідання Гладкій С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року (суддя Мричко Н.І., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі ГУНП, Департамент відповідно), в якому просив:

визнати протиправним та скасувати (з часу видачі) пункт 1 наказу ГУНП «Про відрядження поліцейських батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Львів» ГУНП» від 06.02.2024 № 10 дск у підпорядкування Департаменту (далі БПСПОП «Львів», Наказ №10 дск відповідно);

визнати протиправним та скасувати (з часу видачі) наказ ГУНП від 07.02.2024 № 503 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників БПСПОП «Львів» в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції;

визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП «Про особовий склад» від 07.02.2024 № 72 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту).

поновити позивача з 17.02.2024 на посаді начальника штабу БПСПОП «Львів», стягнувши з відповідача грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 380/4168/24 (далі Рішення суду) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а Рішення суду - без змін.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про перегляд Рішення суду за нововиявленими обставинами та залишено його в силі.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить таку скасувати та постановити нову, якою заяву задовольнити повністю.

В доводах апеляційної скарги вказує, що висновок спеціаліста (лист-відповідь Українського науково-дослідного інституту архівної справи та документознавства від 10.03.2025) (далі Висновок спеціаліста) та висновок судового експерта ЛНДІСЕ від 25.02.2025 № 4412-Е (далі Висновок експерта) за результатами проведення судової експертизи відео-звукозапису за заявою представника позивача є істотними для справи та можуть вплинути на рішення суду у справі і саме цими засобами доказування спростовуються висновки суду першої та апеляційної інстанцій, зокрема, щодо встановлення судом фактичних обставин справи, що начебто мало місце обговорення та критика наказу, а сам наказ мав на меті службове відрядження, а не переміщення, як це встановлено інститутом мовознавства. Як висновок експерта, так і спеціаліста виходять за межі знань права, не були і не могли бути відомі позивачу на час розгляду справи у суді першої інстанції, та у своїй сукупності мають юридичне значення для розгляду справи.

Також вказує на процесуальні порушення суду першої інстанції під час відкриття провадження у справі, зокрема, при вирішенні питання відводу судді.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та третя особа у додаткових поясненнях заперечують вимоги такої, вважають оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, просять залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що не вважаються нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не відносяться до нововиявлених обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставиною, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до частин першої та другої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що спричинили ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Наведений перелік підстав для перегляду судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами, який визначений у частині другій статті 361 КАС, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 800/578/17).

Разом із тим аналіз наведених положень свідчить про те, що нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення. До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

При цьому необхідними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи (внаслідок урахування цих обставин суд міг би прийняти інше рішення, ніж те, що було прийняте).

Частиною четвертою статті 361 КАС визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Наведене свідчить, що обставини, які виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, не можуть визнаватися нововиявленими.

Перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження, а підставою такого перегляду є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду в адміністративній справі у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Отже, нововиявлені обставини це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження й ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 червня 2022 року у справі № 9901/230/20.

Отже, необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на момент вирішення справи, по-друге, те, що ці обставини не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одному учаснику судового процесу, є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Разом з тим, необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Частиною шостою статті 361 КАС встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Як слідує з матеріалів справи, на думку позивача, істотною обставиною, що не була встановлена судом та не могла бути відома заявнику на час розгляду справи та ухвалення судових рішень судом першої та апеляційної інстанцій, є Висновок спеціаліста, згідно з яким Наказ 10 о/с дск, класифікаційно відноситься до наказу з особового складу, в якому має бути реквізит «Відмітка про ознайомлення з документом», якщо інше не встановлено галузевими нормативно-правовими актами.

Позивач зазначає, що з огляду на склад його реквізитів, назва та заголовок не відноситься до наказів про особовий склад, хоча такому документу присвоєно індекс о/с. Наказом Міністерства внутрішніх справ від 23.11.2016 №1235 «Про затвердження Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції» визначено перелік наказів з кадрових питань, тобто О/С є вичерпним і до нього накази про службові відрядження не відносяться. У зв`язку з чим, мова може йти про переміщення позивача, в спосіб видачі вказаного наказу по службі, за умовами якого, на підставі приписів статті 68 Закону № 580-VIII потрібна згода позивача, яка була відсутня.

Також істотною обставиною є Висновок експерта, згідно з Додатком 1 якого, встановлено дослівний семантичний текстовий вміст відеофонограм, на яких немає жодних висловів щодо критики, обговорення ОСОБА_1 , як і будь-якими іншими особами. Також, встановлено, що встановити, чи мало місце монтаж, зміни в аудіо відео матеріал про що мною неодноразово зазначалось не надається за можливим, оскільки наданий на дослідження об`єкт не був оригіналом, а копією.

Про дані обставини позивачу стало відомо лише після 25.02.2025 та 06.03.2025 після отримання Висновків експерта та спеціаліста відповідно.

Разом з тим, слід зазначити, що питання правомірності винесення Наказу №10 дск було предметом дослідження в суді першої та апеляційної інстанцій.

Зокрема, у постанові від 13 травня 2025 року суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний наказ винесено на підставі Законів України «Про Національну поліцію», «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), та з метою надання практичної допомоги по виконанню завдань, покладених на Національну поліцію України, у взаємодії з підрозділами (військовими частинами) Збройних Сил України та іншими складовими сектору безпеки і оборони України з відсічі та стримування збройної агресії проти України, на виконання шифротелеграми Національної поліції України від 02.02.2024 № 7527дск.

Вказаним наказом вирішено відрядити з 10.02.2024 до особливого розпорядження (але не більше 180 діб) в оперативне підпорядкування начальника Департаменту, до роти спеціальних операцій Еней, зокрема, начальника штабу БПСПОП «Львів» ОСОБА_1 .

Згідно з долученим до матеріалів справи кошторису витрат на відрядження, такий попередньо був затверджений на 30 діб (з 10.02.2024 по 10.03.2024), що не порушує двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції або призначення на іншу посаду.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав, що зміст оскаржуваного Наказу №10 о/с дск відповідає обов`язковим вимогам, визначеним пунктом першим розділу ІІ «Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 № 672 (далі Інструкція № 672).

Зважаючи на дію правового режиму воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього, на підставі частини восьмої статті 65 Закону №580-VІІІ, поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказом його керівника, відтак відрядження позивача не потребувало його попередньої згоди.

Крім того, організаційно-штатні зміни в ГУНП не є перешкодою для відрядження, що узгоджується з частиною четвертою статті 68 Закону №580-VІІІ, відповідно до якої перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги з приводу того, що оскаржуваний Наказ №10 о/с дск суперечить статті 68 №580-VІІІ, зазначено, що у спірних правовідносинах, які склалися у період воєнного стану застосуванню підлягає спеціальна норма права яка регулює спірні правовідносини у період воєнного стану, а зокрема зміни внесені до статті 65 Закону №580-VІІІ, якою урегульовано порядок проходження служби поліцейськими та їх переміщення на період дії воєнного стану (в тому числі і на умовах відрядження) та протягом 60 днів після цього відповідно до інтересів служби, які зумовлені здійсненням Національною поліцією заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України.

У світлі викладеного, Висновок спеціаліста не вказує на протиправність оскаржуваного Наказу № 10 о/с дск та не вказує на помилковість висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Як встановлено, з матеріалів службового розслідування, позивач 07.02.2024 відмовився виконувати Наказ від 06.02.2024 №10 о/с дск в частині його відрядження.

Стосовно доводів позивача, що наданий на дослідження експертом відеозапис не був оригіналом, а копією, суд апеляційної інстанції зауважує наступне.

У постанові від 10 вересня 2020 року у справі №751/6069/19 Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного кримінального суду зазначив таке:

«Відповідно до статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений слідчим до матеріалів провадження в якості речового доказу DVD-R диск з відеозаписом обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів.

Таким чином, записаний на оптичний диск - носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.».

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18 листопада 2021 року у справі № 0540/7665/18-а підтримав цю правову позицію та зазначив, що цей висновок є також застосовним і до справи, що розглядається.

Наведені обставини дають підстави для висновку, що відповідач надав суду оригінал електронного доказу.

Крім того, у постанові від 7 травня 2020 року у справі № 826/7677/17 Верховний Суд зазначав, що необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 361 КАС, є те, що істотні для рішення суду фактичні обставини, які входять до предмета доказування у справі, на час її розгляду існували, але не були і не могли бути відомі ані суду, ані заявникові.

У постанові від 24 листопада 2021 року справі № 326/1062/16-а Верховний Суд зазначав, що відповідно до положень КАС процес перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами полягає у з`ясуванні питання, чи є наведені заявником обставини нововиявленими у розумінні статті 361 КАС.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Правєдная проти росії» та рішення у справі «Попов проти Молдови» № 2 процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Таким чином, дослідженню підлягає те, чи було відомо суду і учасникам справи про ці обставини і чи існували вони на час розгляду справи.

Разом з тим, заявником не надано доказів, що ним вживались заходи з метою отримання таких відомостей, як і не наведено обставин, які б перешкоджали йому отримати відомості, якими обґрунтована заява про перегляд за нововиявленими обставинами, до розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

До того ж, у розпорядженні позивача та його представника були відеозаписи щодо подій 07.02.2024, отримані ними на стадії підготовчих судових засідань аналогічного змісту, що і в розпорядженні суду першої інстанції.

Оскільки матеріали вказаної справи містять і ряд інших письмових доказів, з яких можливо достовірно встановити фактичний перебіг подій, записані на оптичних дисках матеріали відеофіксації, попри неналежне їх відтворення в суді апеляційної інстанції, не є єдиними доказами у справі.

Зважаючи на вищевикладене, надані заявником Висновки експерта та спеціаліста та наведені у них інформація та висновки не є нововиявленими в розумінні пункту 1 частини другої статті 361 КАС та не мають впливу на встановлені обставини у справі № 380/4168/24, та висновки суду, які стали підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Отже, доводи позивача не спростовують висновки суду попередніх інстанцій, а фактично зводяться до незгоди з вказаним судовим рішенням, а також до необхідності переоцінки доказів, вже досліджених судом апеляційної інстанції у процесі розглянутої справи, що не є підставою для перегляду справи за вказаними нововиявленими обставинами.

У справі «Христов проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

А в справі «Желтяков проти України» ЄСПЛ вказав, що принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

З урахуванням викладеного в сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами Рішення суду.

Оцінюючи доводи скаржника в частині процесуальних порушень судом першої інстанції під час відкриття провадження за нововиявленими обставинами після заявлення відводу позивачем судді, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, згідно з висновком Верховного Суду України у постанові від 31 травня 2017 року у справі № 21-3473а16, до вирішення суддею заяви про відвід цей суддя не може вчиняти будь-яких інших процесуальних дій, пов`язаних із подальшим рухом справи.

Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Отже, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 9 червня 2025 року у задоволенні заяв позивача від 02.06.2025 та від 05.06.2025 про відвід судді Мричко Н.І. від розгляду заяви про перегляд рішення у справі № 380/4168/24 за нововиявленими обставинами відмовлено.

З наведеного слідує, що відкриття провадження за нововиявленими обставинами суддею, якій заявлено відвід, який в подальшому був визнаний необґрунтованим, не є обов`язковою підставою, визначеною статтею 317 КАС для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, оскільки постановлення такої ухвали судом не призвело до неправильного вирішення справи судом, у зв`язку з чим доводи позивача в цій частині є неспроможні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для її скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 361 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
Т. В. Онишкевич

Повне судове рішення складено 23.09.2025.