Справа № 487/4908/25
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 487/4908/25

Головуючий в 1 інстанції: Сухаревич З.М. Дата і місце ухвалення: 14.08.2025 р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

при секретарі Потомському А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕНА №5166219 від 07.07.2025 року, винесену поліцейським 1 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Черній Вадимом Віталійовичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, в тому числі страхового полісу є неправомірними. Однак, працівниками поліції, окрім спірної постанови, більше ніяких протоколів, постанов в той день не складалось (ані 09.06.2025, ані 07.07.2025 р.). Крім того, докази, які б доводили, що позивачка порушила правила дорожнього руху відсутні, що тягне за собою незаконність оскаржуваної постанови. Також просить суд врахувати, що з відеозапису, який був наданий позивачці як доказ скоєння правопорушення, видно, що автомобіль, в якому перебувала позивачка, припаркований на узбіччі дороги. Також зазначає, що як слідує з аналізу приписів законодавства, особою, відповідальною за невиконання вимог щодо укладення договору страхування є саме власник транспортного засобу. А тому притягнення до відповідальності позивачки, яка не є власником транспортного засобу, та не керувала ним, є протиправним. Також, в порушення частини 3 статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕНА №5166219 від 07.07.2025 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито

Не погоджуючись з вказаним рішенням Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 14.08.2025 р. та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що в ході перевірки документів, відповідно до п.п. 2.1, 2.4 ПДР України, було встановлено, що у позивачки відсутній чинний страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, в результаті чого складено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

З приводу висновків суду щодо відсутності в оскаржуваній постанові інформації про технічний засіб, на який здійснено відеозапис, апелянт звертає увагу, що при застосуванні скороченого порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься за наслідками розгляду справи, при виконанні вимог та дотриманні гарантій, які закріплені КУпАП, а також за умови зібрання належних доказів вчинення адміністративного правопорушення.

Апелянт зазначає, що до адміністративної відповідальності за відсутність поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності притягується особа, яка керувала транспортним засобом незалежно від того, є вона власником чи ні.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначається про обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції, тому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2025 поліцейським 1 взводу 2 роти 3 батальйону УПП в Миколаївській області сержантом поліції Черній В.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5166219, якою ОСОБА_1 , яка керувала транспортним засобом HYUNDAI SONATA, державний номерний знак НОМЕР_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

Згідно даної постанови правопорушення полягає в тому, що 09.06.2025 за адресою: м. Миколаїв, просп. Центральний, 101 о 23:02:59 водій керувала транспортним засобом без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового полісу, чим порушила п. 2.1 ґ ПДР, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною позивач звернулась до суду з даним позовом.

Розглядаючи справу суд першої інстанції дійшов висновку про те, що доводи позивача щодо неправомірності вимоги працівника поліції про пред`явлення страхового полісу, є помилковими, а також відхилив твердження позивача про те, що відповідальним за невиконання вимог щодо укладення договору страхування є саме власник транспортного засобу, проте суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови, оскільки відповідач не надав доказів, що позивач керувала транспортним засобом, як зазначено у постанові.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 р. №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п.1.1. ПДР, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п.1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало порушення вимог підпункту ґ) пункту 2.1 ПДР України, тобто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 126 КУпАП.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка»), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Крім того відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Отже, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. На вимогу поліцейського водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс, оскільки жодною нормою законодавства не надано право водію відмовитися від виконання згаданих обов`язків, в тому числі з підстав безпідставної зупинки його транспортного засобу. За загальним правилом водій має спочатку виконати відповідні вимоги, а потім не позбавлений права оскаржити дії працівника поліції.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказана норма є імперативною та встановлює відповідальність за відсутність при собі або не пред`явлення для перевірки відповідних документів, а відтак, є самостійним складом адміністративного правопорушення.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 в адміністративній справі №127/19283/17, притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною 1 статті 126 КУпАП є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог ПДР не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, у разі надання посадовою особою суб`єкта владних повноважень доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність прийнятого останнім рішення, позивач повинен спростувати ці доводи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст.31 Закону «Про Національну поліцію» №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Враховуючи наведене при притягненні особи до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП слід довести, що особа керувала транспортним засобом та не мала при собі або не пред`явила поліцейському на його вимогу полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Колегія суддів звертає увагу на тому, що позивач не пред`явила на місці зупинки транспортного засобу та під час розгляду справи про адміністративне правопорушення чинний страховий поліс та не спростовує зазначені обставини в позовній заяві.

У даному випадку, при винесенні рішення по справі про адміністративне правопорушення, інспектор оцінив докази, дослідив всі обставини справи та встановив наявність адміністративного правопорушення, вчиненого позивачкою, що підтверджується матеріалами справи.

В свою чергу, розглядаючи справу суд першої інстанції встановив фактичні обставини справи та спростував доводи позивача щодо неправомірності вимоги працівника поліції про пред`явлення страхового полісу, а також відхилив твердження позивача про те, що відповідальним за невиконання вимог щодо укладення договору страхування є саме власник транспортного засобу.

В свою чергу задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи оскаржувану постанову суд першої інстанції зазначив, що в даному випадку відеозапис з бодікамери поліцейського є недопустимими доказом, оскільки в порушення вимог ст. 283 КУпАП поліцейським в постанові не зазначено технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду та зазначає, шо Наказом міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853, затверджена Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі Інструкція №1395).

Так, Інструкція №1395 визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п. 1 розділу І Інструкції №1395).

Пунктом 4 розділу І Інструкції №1395, встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема частиною 5 статті 121 КУпАП.

За приписами п. 2 розділу ІІІ Інструкції №1395, постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема ч. 5 ст. 121 КУпАП, виноситься поліцейськими підрозділів Департаменту патрульної поліції, територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції, поліцейські яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 222 КУпАП (п. 3 розділу ІІІ Інструкції №1395).

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП (п. 4 розділу ІІІ Інструкції №1395).

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції №1395, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (п. 8 розділу ІІІ Інструкції №1395).

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення (п. 1 розділу IV Інструкції №1395).

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП (п. 2 розділу IV Інструкції №1395).

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції (абз. 1 п. 5 розділу IV Інструкції №1395).

У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (стаття 285 КУпАП) (абз. 5 п. 5 розділу IV Інструкції №1395).

Отже, колегія суддів зазначає, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, зазначаються у постанові, що виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване саме в автоматичному режимі, в той час як оскаржувана постанова в цій справі стосується правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Також, колегія суддів не приймає до уваги висновки суду першої інстанції про те, що відеозапис не містить факту керування позивачкою транспортним засобом, а тому відсутні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

З цього приводу колегія суддів встановила, що як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису, інспектор патрульної поліції підійшов до автомобіля за кермом якого знаходилась громадянка ОСОБА_1 , яка в свою чергу повідомила інспектору, що розуміє, що зупинилась не правильно та зараз може від`їхати далі, після чого інспектор попросив пред`явити документи для перевірки, на що позивачем були надані відповідні документи, а саме посвідчення водія та технічний паспорт, проте страховий поліс надано не було, оскількитакий бу відсутній, так як даний транспортний засіб не її, а військового, який в свою чергу не встиг оформити страховий поліс.

Таким чином, з наявного відеозапису достеменно встановлено, що саме громадянка ОСОБА_1 керувала ТЗ, про що вона жодного разу не заперечила під час винесення відносно неї оскаржуваної постанови, а тому відсутність та відеозаписі моменту руху автомобіля не спростовує факту керування ОСОБА_1 ТЗ без страхового полісу.

Посилання суда першої інстанції в своєму рішенні на практику Верховного Суду стосовно обов`язкової фіксації адміністративного правопорушення колегією суддів не приймається, оскільки у справі що розглядалась Верховним Судом до відповідальності було притягнуто водія за здійснення розвороту на регульованому перехресті, всупереч вимоги знаку 3.24 «Розворот заборонено», чим порушено п. 33 ПДР України, що є відмінним від обставин цієї справи. В даному випадку очевидним є, що водій транспортного засобу ОСОБА_1 не мала страхового полісу як під час руху ТЗ так і після його зупинки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Матеріали справи свідчать, що позивач згідно приписів ст.106 КАС України на підтвердження обставин, якими обґрунтовується позов, не надала доказів, які би спростували факт вчинення нею адміністративного правопорушення, зокрема полісу, який був чинним на момент притягнення позивачки до адміністративної відповідальності

Під час розгляду справи водієві повідомлено про розгляд справи, роз`яснено вимоги статті 63 Конституції України, статті 268 КУпАП, право знайомитися з матеріалами справи, надавати докази, клопотання, пояснення, користуватися юридичною допомогою, порядок оскарження постанови про адміністративне правопорушення, строки та порядок сплати адміністративного штрафу, про що міститься підпис у графі 8 та 9 оскаржуваної постанови.

За встановлених у справі обставин та з урахуванням того, що факт порушення позивачкою п.2.1.ґ) ПДР підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.126 КУпАП, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, зміст постанови відповідає вимогам ст.ст.283-284 КУпАП, а адміністративне стягнення накладено в межах санкції вказаної статті.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем доведено законність та обґрунтованість винесення постанови у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Статтею 75 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Ч.1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на не вірному встановлені всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з положеннями ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У зв`язку із ухваленням рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, відсутні підстави для стягнення на користь позивачки понесених нею судових витрат.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 серпня 2025 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 23 вересня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук