Справа № 240/24909/24
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/24909/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шувалова Тетяна Олександрівна

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

23 вересня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - Житомирський об"єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене в пункті 22 протоколу засідання від 25.10.2024 №33/в, про відмову в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, встановленої пунктом 7 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, встановлену пунктом 7 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у зв`язку з встановленням часткової втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби та захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

Позивач був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 та проходив військову службу по мобілізації з 12.07.2022 по 13.02.2024. приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України у складі в/ч НОМЕР_2 з 25.09.2023 по 19.10.2023, що підтверджується довідкою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 29.03.2024 № 218.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_3 від 23.12.2023 з №3919/ісп про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) 19.10.2023 позивач отримав травмування: Закритий уламковий перелом середньої третини лівої ключиці зі зміщенням фрагментів, струс головного мозку з вестибуло-атактичним синдромом, забій м`яких тканин тім`яної ділянки ліворуч. За обставин: перебуваючи у відрядженні в АДРЕСА_1 , під час виконання ремонтних робіт на даху будинку у місці тимчасового розташування особового складу медичної роти військової частини НОМЕР_3 солдат ОСОБА_1 отримав травмування. Під час виконання службових обов`язків ознак алкогольного та наркотичного сп`яніння не виявлено.

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 13.02.2024 №45 позивача з 13.02.2024 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у запас на підставі п.п. "г" п. 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

27.03.2024 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про видачу йому направлення на медико-соціальну експертну комісію. До заяви долучив: копію свідоцтва про хворобу або довідку ВЛК, або витяг з протоколу засідання ВЛК про встановлення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, каліцтв); копію довідки про участь у бойових діях; копію посвідчення УБД.

ІНФОРМАЦІЯ_2 листом від 29.03.2024 № 219 направлено комунальному підприємству «Центр первинної медико-санітарної допомоги» лист щодо направлення для медичного обстеження і подальшого направлення на МСЕК на предмет встановлення групи інвалідності та процентної втрати непрацездатності, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 солдата у запасі ОСОБА_1 , який проходив військову службу по мобілізації. До направлення було додано: копію довідки ВЛК в/ч НОМЕР_4 від 12.12.2023 №1938; копію довідки про обставини травми від 23.12.2023 №3919/ісп; копію довідки про УБД № 128 від 20.02.2024; копію посвідчення НОМЕР_1 від 15.04.2023; довідку про проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_4 № 218 від 29.03.2024.

08.04.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 видано направлення за № 4272 на ім`я командира Військової частини НОМЕР_4 про направлення ОСОБА_1 на консультацію до лікарів спеціалістів (неволога, травматолога) Військової частини НОМЕР_4 , з метою вирішення питання щодо подальшого обстеження і лікування.

10.04.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 видано ОСОБА_1 направлення № 11502 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності до військової служби у лавах ЗС України.

Як вбачається з картки обстеження та медичного огляду, виданого в/ч НОМЕР_4 позивач з 11.04.2024 по 22.04.2024 проходив обстеження у лікарів та отримував консультаційні висновки спеціалістів.

26.04.2024 Військовою частиною видано довідку військово-лікарської комісії за №873, відповідно до якої солдату за привозом ОСОБА_1 проведено медичний огляд гарнізонною ВЛК № 2 в/ч НОМЕР_4 від 26.04.2024. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): наслідки (19.10.2023) закритого уламкового перелому середньої третини: лівої ключиці зі зміщенням фрагментів, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді консолідованого МОС перелому діалізу лівої ключиці, больовий синдром, з незначним порушенням функції; цефалічного, вестибуло-атактичного, антено-невротичного синдромів, вегето-судинної дисфункції з простими знепритомленнями з незначним порушенням функції. Згідно наказу МОЗ від 04.07.2007 № 370 травма тяжкого ступеню. Травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Органічний астенічний розлад з інсомнією з легкими хворобливими проявами. Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.

Міокардічний кардіосклероз. Часта шлуночкові екстрасистологія. СН-І ст. Ретролістез тіл LI-L3 з незначним порушенням функції хребта. Вертеброгенна люмбалгія. Змішаний астигматизм ступенем 1,0Д правого ока при міопії-гіперметропії в меридіанах 0,5Д при гостроті зору 0,7 без корекції та 0,8 з корекцією вдаль. Простий далекозорий астигматизм ступенем 1,0Д лівого ока при гостроті зору 0,4 без корекції і 0,8 з корекцією вдалину. Амбліопія слабкого ступеню обох очей. Хронічний гастродуоденіт, ремісія. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

На підставі статті 78-в, 64-в, 75-в, 14-в, 38-б, 52-г, 45-г графи ІІ Розкладу хвороб, -ТДВ-, обмежено придатний до військової служби; непридатний до служби у десантно-трурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах (за винятком підрозділів забезпечення); придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, установах, організаціях, навчальних закладах.

29.04.2024 Військовою частиною НОМЕР_4 позивачу видано направлення на медико-соціальну експертну комісію (МСЕК).

Згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААА №099143 від 28.05.2024 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках позивачу було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 20% - травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби; 5% - захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Дата встановлення страхового випадку 26.04.2024.

28.05.2025 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби 20% втрати працездатності та захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини 5% з 26.04.2024. До заяви подано пакет документів.

13.06.2024 ІНФОРМАЦІЯ_5 супровідним листом №1043/10/8034 документи щодо позивача направлені Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України для розгляду питання виплати йому одноразової грошової допомоги. У листі зазначено, що командування вважає, що ОСОБА_1 не має права на отримання зазначеної грошової допомоги по втраті працездатності.

Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.10.2024 № 33/в, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Підставою для відмови у призначенні такої допомоги стало те, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби 13.02.2024, а 28.05.2024 встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.

Вважаючи рішення відповідача, викладене в протоколі засідання від 25.10.2024 №33/в про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, встановленої пунктом 7 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-ХІІ згідно із статтею 41 якого виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону № 2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до частини десятої статті 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно із пунктом 11 якого військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

- завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Згідно із пунктом 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 975 рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

При цьому, за приписами пункту 7 Порядку №975, у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках, серед іншого від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Згідно із пунктом 7 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII, на який відповідач посилається в обґрунтування своєї позиції та прийняття оскаржуваного рішення, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Посилаючись на вказані норми відповідач вважає, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки ступінь втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, був встановлений після спливу трьох місяців після звільнення позивача з військової служби.

Суд зазначає, що насамперед вказана норма передбачає право на отримання спірної допомоги, якщо військовослужбовець отримав поранення, захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, при цьому днем виникнення права на отримання такої допомоги в разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності дійсно відповідно до пункту 3 Порядку №975, на який посилається відповідач, є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії саме від якої залежить розмір спірної допомоги (70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності (п.2 статті 16-2 Закону № 2011-XII).

Із матеріалів справи, судом встановлено, що встановлення позивачу ступеня втрати працездатності відбулося саме за наслідком отриманих травм та захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини, що мало місце під час проходження військової служби в Збройних Силах України.

Тому, суд вважає, що позивач у відповідності до підпункту 7 пункту 2 статті 16 Закону №2011-XII має право на отримання одноразової грошової допомоги як військовослужбовець, що отримав поранення, захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

При цьому, позивача звільнено з військової служби 13.02.2024, а 28.05.2024, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби, йому встановлена ступінь втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідач наполягає, що зазначене є підставою для відмови позивачу у виплаті грошової допомоги.

Надаючи оцінку таким твердженням відповідача, суд зазначає, що встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги.

У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову).

Вищезазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 23 жовтня 2018 року у справі № 161/69/17 та від 12 березня 2019 року у справі №760/18315/16-а, у яких колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що строк може вважатись присічним за умови, якщо особа протягом цього строку має можливість в будь-який час звернутися за захистом своїх соціальних прав, а саме, права на отримання грошової виплати; не вважається завершеним строк за умови об`єктивної відсутності можливості особи безперешкодного звернення за захистом відповідного соціального права; таке обмеження буде порушенням права особи на соціальне забезпечення та проявом дискримінації.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду також сформулювала позицію щодо можливості поновлення преклюзивного строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій особи, зокрема, у постановах від 20 червня 2018 року у справі №553/1642/15-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/17365/15-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 456/450/16-ц, де зазначила, що строкові обмеження для реалізації особою свого майнового права без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій такої особи, не є необхідним у правовій державі; таке обмеження буде непропорційним і неправомірним обмеженням прав особи та неправомірним втручанням у право на мирне володіння своїм майном та реалізації майнових прав.

Судом встановлено, що позивача звільнено з військової служби 13.02.2024. При цьому, довідка №3919/ісп про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) видана Військовою частиною НОМЕР_3 23.12.2023.

Як вбачається з картки обстеження та медичного огляду, виданого в/ч НОМЕР_4 позивач з 11.04.2024 по 22.04.2024 проходив обстеження для оформлення направлення на медико-експертну комісію (форма №088/о), за наслідками якого відповідну медичну документацію відправлено на Обласну МСЕК №2 м. Житомир 28.07.2023 року.

Згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААА №099143 від 28.05.2024 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках позивачу було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 20% - травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби; 5% - захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Дата встановлення страхового випадку 26.04.2024.

Судовим розглядом також встановлено, що після звільнення з військової служби (у запас), позивач вчиняв всі необхідні дії, направлені на встановлення йому ступеню втрати працездатності, діяв без необґрунтованих зволікань, а порушення строку видачі довідки МСЕК після спливу 3-х місяців з дня звільнення позивача з військової служби, спричинено обставинами, які не залежали від його волевиявлення, в тому числі тривалим розглядом документів в державних органах. При цьому даний строк був перевищений лише на 15 днів.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач об`єктивно не мав можливості отримання відповідної довідки МСЕК у строки, визначені законодавством, оскільки не мав змоги вплинути на строк проведення огляду.

Відтак, як вірно зауважив суд, в цьому конкретному випадку, позивач не має зазнавати негативних наслідків від того, що огляд не відбувся у межах тримісячного строку.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22 серпня 2019 року у справі № 826/7472/18, від 08 вересня 2022 року у справі № 200/4753/20-а, від 15 листопада 2023 року у справі № 160/11386/20, від 15 грудня 2023 року у справі № 380/2772/21 та від 08 квітня 2024 року у справі № 540/3059/20.

В свою чергу, відповідачем не доведено та з матеріалів справи судом не встановлено, що визначення ступеня втрати працездатності відбулося після спливу тримісячного строку внаслідок певних дій чи бездіяльності позивача.

Зважаючи на обставини цієї справи, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що позивач вчинив всі можливі дії з метою отримання відповідної довідки МСЕК у строки, визначені законодавством, а тому він не має зазнавати жодних негативних наслідків, що огляд МСЕК не відбувся в період трьох місяців з дати звільнення позивача з військової служби.

В той же час, матеріали справи свідчать, що позивач протягом встановленого йому трьохмісячного строку вчиняв активні дії для отримання відповідної довідки МСЕК. При цьому, інших підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у рішенні Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням виплати одноразової грошової допомоги, не наведено.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене в пункті 22 протоколу засідання від 25.10.2024 №33/в, про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, встановленої пунктом 7 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" прийнято не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому підлягає скасуванню.

Як наслідок, суд обгрунтовано зобов"язав відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, встановлену пунктом 7 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у зв`язку з встановленням часткової втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби та захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору, суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Щодо інших доводів скаржника, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року, в межах доводів апеляційної скарги відповідача відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Матохнюк Д.Б.