Справа № 420/32129/25
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 вересня 2025 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Радчук А.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо формування та направлення (у вигляді набору даних через електронну взаємодію ЄДР призовників, військовозобов`язаних та резервістів і ЄІС МВС) звернення про «розшук/доставлення» ОСОБА_1 відносно нібито неприбуття за повісткою/не проходження (відмова проходження) ВЛК;

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо вилучення (скасування/блокування відображення) в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про постанову ВЛК № 247 від 07.12.2022 р., якою ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби за станом здоров`я, без ухвалення належного рішення регіональною ВЛК та без дотримання процедур, установлених Положенням № 402;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 відкликати (анулювати) направлене до органів Національної поліції звернення про «розшук/доставлення» ОСОБА_1 та направити до ЄІС МВС повідомлення про скасування такого звернення з відображенням відповідного статусу в інформаційній підсистемі «Розшук» ІПНП;

відновити в ЄДР призовників, військовозобов`язаних та резервістів коректні відомості, щодо ОСОБА_1 , у тому числі дані про постанову ВЛК № 247 від 07.12.2022.

Разом з позовом подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить:

зупинити дію змін внесених 15.08.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в частині розшуку ТЦК та СП : за порушення військового обліку;

заборонити відповідачу, а також іншим органам державної влади, що взаємодіють із ними (зокрема органам Національної поліції та ГУНП у Київській області), вчиняти будь-які дії щодо позивача, а саме: оголошувати у розшук, здійснювати примусове доставлення до органів ТЦК та СП; проводити мобілізаційні заходи стосовно позивача; застосовувати будь-які інші обмеження прав позивача, що ґрунтуються виключно на незаконних змінах пов`язаних із вилученням із Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних постанови ВЛК від 07.12.202 року.

зобов`язати відповідача тимчасово припинити застосування наслідків незаконних змін від 15.08.2025 року у всіх інформаційних системах («Резерв+», Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів - «Оберіг», та пов`язаних ІТС), відносно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), a саме: тимчасово скасувати/деактивувати позначку «в розшуку»; усунути обмеження, які перешкоджають реалізації прав ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (зокрема права на свободу пересування, права на отримання медичної допомоги, права на бронювання).

зобов`язати відповідача повідомити про ухвалу суду компетентні органи, зокрема Національну поліцію України та інші зацікавлені органи, які можуть здійснювати заходи з розшуку позивача чи примусового доставлення, з вимогою утриматися від таких дій до остаточного вирішення спору.

Заява обґрунтована тим, що позивача у 2022 році було визнано непридатним до військової служби, він виконував вимоги закону та вчасно оновлював військово-облікові дані. Після чергового оновлення електронного застосунку «Резерв+» 25.08.2025 року позивачу стало відомо, що він перебуває з 15.08.2025 року у розшуку територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, у зв`язку з нібито порушенням Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (не проходження (відмова проходження) ВЛК. Вважаючи протиправними такі дії відповідача, позивач оскаржив їх до суду. На думку позивача, примусове виконання оскаржуваних рішень і дій (зміна висновку ВЛК без огляду, внесення в «Оберіг» протиправного статусу «придатний», позначки «B розшуку», можливе затримання та доставлення) унеможливить ефективний захист та створить небезпеку для його життя і здоров`я.

Дослідивши матеріали заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оцінивши підстави даної заяви, суд доходить наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Частинами 1 та 2 статті 150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч.4 ст.150 КАС України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

забороною відповідачу вчиняти певні дії;

забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Таким чином, законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову; для задоволення судом поданого позивачем клопотання про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч.2 ст. 150 КАС України.

Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

За приписами п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ № 2 від 06.03.2008 року, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, які б свідчили про наявність зазначених вище підстав для забезпечення позову.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

З огляду на матеріали позовної заяви суд не вбачає підстав, які б свідчили про те, що невжиття судом заходів забезпечення позову створить очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду за наслідками розгляду цієї справи.

Заява позивача про забезпечення позову ґрунтується на припущеннях щодо можливого/ймовірного вчинення посадовими особами відповідача дій з метою його призову. Проте забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, оскільки таке рішення суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Щодо покликання представника на перебування ОСОБА_1 у розшуку.

Сам представник заявника у заяві звертає увагу на те, що правовий інститут «розшуку ТЦК та СП» не існує в українському законодавстві.

Тож суд зазначає, що ТЦК та СП використовуючи інформаційно-комунікаційну систему вносить відомості про особу - "Розшукує ТЦК та СП", як спосіб інформування особи про необхідність прибуття до установи для оновлення чи уточнення даних, що не є ідентичним поняттю "розшук".

Отже, до заяви не надано будь-яких доказів наявності очевидної небезпеки правам, свободам та інтересам позивача, в тому числі доказів щодо вчинення відповідачем будь-яких дій з приводу примусової мобілізації позивача.

Водночас, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №826/13306/18.

Суд зазначає, що надання оцінки правомірності дій відповідача можливо лише під час розгляду справи по суті.

Тобто, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача за відсутності відповідних доказів.

Крім того, встановлення ознак протиправності дій відповідача є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи предмет позову, що є неприпустимим на даній стадії судового процесу.

в особливий період та подальшу мобілізацію базуються виключено на припущеннях.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що зазначені позивачем в якості підстав для забезпечення позову обставини не можуть бути розцінені в якості передумов для вжиття заходів забезпечення позову, у зв`язку із чим суд вважає заяву позивача про забезпечення позову необґрунтованою та не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 154, 242, 243, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст. 293-295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук