Справа № 300/2992/25
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" вересня 2025 р. справа № 300/2992/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Григорука О.Б.,
при секретарі Цуркан М.І.,
за участю: учасники справи не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди в розмірі 4 000 000,00 грн
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, просив:
визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України протиправною та зобов`язати нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за харчування за період проходження військової служби, починаючи з 13.03.2024 до 29.04.2025, виходячи з середньої вартості витрат на харчування на добу одного військовослужбовця в цій військовій частині;
стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 4 000 000 (чотири мільйони) гривень відшкодування моральної шкоди у зв`язку з допущеною протиправною бездіяльністю.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , маючи зобов`язання перед своєю сім`єю, в перші дні повномасштабного вторгнення добровільно став на захист Батьківщини та з 03 березня 2022 року несе службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Через релігійні переконання, обраний спосіб життя під час проходження військової служби позивач не міг харчуватися і жодного разу не харчувався в їдальнях для військовослужбовців. Самостійно за власний кошт, використовуючи всі можливості для того, щоб придбати та приготувати продукти, забезпечував себе необхідним харчуванням. Особливості харчування позивача це фактично сповідування релігії, дотримання релігійної практики, виконання релігійних вчень. Зазначено, що з 2001 року ОСОБА_1 є членом релігійної організації "Релігійна громада Міжнародного товариства свідомості Крішни", яка зареєстрована відповідно до законодавства України, бере активну участь в духовному та соціальному служінні народу України. У зв`язку з цим, більше 24 років він дотримується строгих принципів харчування, способу життя через релігійні переконання. Відповідно до релігійних переконань ОСОБА_1 дотримується світоглядно-етичного принципу ненасильства, незавдання болю, зла, шкоди. Згідно з релігійними переконаннями позивач не вживає м`ясо, рибу, яйця, цибулю та часник. Вегетаріанські продукти може вживати лише тоді, коли вони приготовані ним особисто або таким самим віруючим як він, згідно з канонами. Не вживає жодні одурманюючі та інтоксикаційні продукти, включно з чаєм, кавою, дріжджовими та іншими хімічними продуктами. Зауважено, що зберігання та приготування продуктів в спільному приміщенні, де були або є ті продукти, що заборонені релігією не допускається. У зв`язку з цими обставинами, позивач вкотре 27.02.2025 звернувся з рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 , де просив здійснити виплату грошової компенсації за харчування за період проходження військової служби, починаючи з 13.03.2024. Однак, Військова частина НОМЕР_1 відповіддю від 17.03.2025 № 50/41-1563, повідомила про відсутність підстав для компенсації за харчування за весь період проходження служби, оскільки постановою Кабінету міністрів України від 29.03.2002 № 426 не передбачена виплата грошової компенсації замість харчування у зв`язку з відмовою від наданого набору продуктів через релігійні переконання. Позивач вважає, що в даному випадку відповідачем було допущено протиправну бездіяльність, оскільки за відсутності у військовій частині харчування, яке б відповідало релігійним переконанням позивача, йому не було здійснено грошову компенсацію за харчування. Зазначено, що відсутність конкретного механізму компенсації не звільняє військову частину обов`язку відшкодувати витрати, які є наслідком невиконання свого зобов`язання щодо забезпечення військовослужбовця належним харчуванням. Законодавством прямо не заборонено здійснення такої компенсації у випадку неотримання забезпечення. Держава здійснює фінансування для забезпечення потреб військовослужбовців, а військова частина ніяких витрат на харчування на забезпечення позивача не понесла. зазначено, що за відсутності харчування, яке б відповідало релігійним переконанням позивача у військовій частині, виплата грошової компенсації за харчування йому не здійснюється, що є формою дискримінації через релігійні переконання. Вимогу про стягнення відшкодування моральної шкоди обґрунтовано допущеною протиправною бездіяльністю. Зазначено, що тривале позбавлення чи обмеження в їжі заподіює фізичні та моральні страждання та в поєднанні з дискримінацією через релігійні переконання фактично є катуванням, поводженням, що принижує гідність людини. Позивач вважає, що, виходячи з вимог розумності, виваженості і справедливості, враховуючи конкретні обставини порушення, його тривалість, характер, глибину та ступінь моральних страждань відповідатиме відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 4 000 000,00 гривень.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.05.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 21, 22).
Відповідач скористався правом на подання відзиву, який надійшов на адресу суду 20.05.2025. Відповідно до відзиву відповідач заперечив проти позову, просив відмовити в задоволенні позову з мотивів, що раціон харчування військовослужбовців встановлюється відповідно до постанови КМУ від 29.03.2002 № 426, де визначено добову норму харчових продуктів для військовослужбовців. Згідно із затвердженими нормами військова частина забезпечує раціональне, збалансоване та достатнє харчування для всіх військовослужбовців військової частини та надає затверджений набір продуктів. Разом із цим, Постановою № 426 не передбачена виплата грошової компенсації у зв`язку з відмовою від наданого набору продуктів через релігійні переконання. Зазначено, що у відповідача проходять військову службу військовослужбовці, які відносять себе до різних релігійних організацій. Жодним діючим нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку відповідача та неможливо під час дії воєнного стану встановлювати раціон харчування індивідуально для кожного військовослужбовця згідно його релігійних та життєвих поглядів. Використовувати власні кошти на індивідуальні потреби за власним вибором є правом позивача, що не створює зобов`язань для відповідача і що також не передбачено жодним діючим нормативно-правовим актом. Водночас зазначено, що позивачем не доведено та необґрунтовано суму коштів, що нібито була затрачена позивачем на харчування за спірний період проходження військової служби, не надано жодних доказів понесених позивачем витрат. Зазначено, що раціон військовослужбовців містить продукти рослинного походження, овочі та каші і позивач мав можливість вживати продукти рослинного походження, відмовляючись від м`ясних продуктів. Аргументовано, що є безпідставними твердження позивача щодо порушення його прав на свободу віросповідання, дискримінації за релігійними поглядами. Звернуто увагу, що відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII держава не несе зобов`язань щодо задоволення потреб військовослужбовців, пов`язаних з їх релігійними переконаннями та відправленням релігійних обрядів.
02.06.2025 до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив відповідача, відповідно до якої позивач не погоджується з запереченнями відповідача, просить позов задовольнити (а.с. 44-51). Зазначено, що позивач не може споживати певні продукти, зокрема харчуватися в їдальні для військовослужбовців у військовій частині, і що для нього це є релігійним обов`язком, невиконання якого є порушенням віри. Бездіяльність відповідача полягала в тому, що у відповідь на об`єктивну неможливість позивача споживати те, що відповідач може надати, не застосовано жодного компенсаторного механізму. Аргументовано, що держава не була зобов`язана створювати окрему систему харчування для осіб з певними релігійними переконаннями, чого позивач не просив. Одночасно, держава не може чинити перешкоди в тому, щоб військовослужбовець харчувався згідно з релігійними потребами, примушувати споживати запропонований раціон, який цим релігійним потребам не відповідає, і, в той же час, харчування як елемент матеріального забезпечення гарантується всім військовослужбовцям без винятку. Крім того усі продукти, які були відпущені на позивача по суті не використовувалися, оскільки він не споживав їжу з їдальні та не мав ані права, ані можливості готувати їх самостійно. Відповідно, такі продукти, за нормами Порядку, мали бути повернуті на склад військової частини як невикористані. Зазначено, що фактична різниця в становищі позивача виникла саме на підставі його релігійних переконань, і цю різницю не було ані усунуто, ані компенсовано, що є формою непрямої дискримінації.
12.06.2025 до суду надійшло заперечення відповідача на відповідь на відзив представника позивача, відповідно до якого відповідач вважає аргументи представника позивача безпідставними. Просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що відповідач має обов`язок забезпечити харчуванням позивача в установленому законом порядку, а не на власний розсуд, чи за бажанням позивача. Окрім того, позивач на підтвердження позовних вимог не надає жодного доказу того, що він забезпечував себе необхідними продуктами харчування за власні кошти. При цьому, відповідач не несе зобов`язань щодо задоволення потреб військовослужбовців, пов`язаних з їх релігійними переконаннями та відправленням релігійних обрядів і позивачем не було наведено посилання на жоден нормативно-правовий акт, що може зобов`язати відповідача застосовувати будь який компенсаторний механізм на користь позивача у зв`язку із його релігійними переконаннями. Не встановлено жодного обов`язку відповідача забезпечувати релігійні чи ментальні потреби позивача. Вважає, що правова позиція позивача полягає у нічим не обґрунтованих з правової точки зору твердженнях, з яких вбачається, що на думку позивача, відповідач мав без жодних передбачених законом підстав, забезпечувати позивача харчуванням на його вибір (відповідно до релігійних потреб) або компенсовувати нібито його витрати на харчування за власним вибором, що на думку позивача є порушенням заборони на нелюдське і принижуюче поводження. Відповідно така правова позиція базується суто на власному світобаченні позивача, що не підкріплюється жодним чинним нормативно-правовим актом.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представники сторін подали до суду клопотання про розгляд справи без участі сторін, представників сторін (а.с. 37-38, 63-67, 82-84).
Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
Відповідно до змісту витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 03.03.2022 за №49 ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення з 03.03.2022 (а.с. 11).
Позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з рапортом від 27.02.2025, в якому просив здійснити виплату грошової компенсації за харчування за весь період проходження військової служби, починаючи з 13.03.2024 (а.с. 14-16).
За результатом розгляду рапорту позивача (вх. 602 від 04.03.2025) Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України відповіддю від 17.03.2025 № 50/41-1563, повідомила про відсутність підстав для компенсації за харчування за весь період проходження служби, оскільки раціон харчування військовослужбовців встановлюється відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 29.03.2002 № 426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту", де визначено добову норму харчових продуктів для військовослужбовців. Згідно з затвердженими нормами, Військова частина НОМЕР_1 забезпечує раціональне, збалансоване та достатнє харчування для всіх військовослужбовців військової частини та надає затверджений набір продуктів. Разом з тим, вищевказаною постановою не передбачена виплата грошової компенсації замість харчування у зв`язку з відмовою від наданого набору продуктів через релігійні переконання (а.с. 17, 18).
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі в органах внутрішніх справ регулює Закон №2262-ХІІ).
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-ХІІ передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На час розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації, на особливий період на посаду стрільця (а.с.10).
В той же час, позивач виявив своє небажання харчуватися наданими в/ч НОМЕР_1 продуктами під час періоду проходження військової служби у зв`язку із відповідними релігійними переконаннями, що також підтверджується письмовими твердженнями військовослужбовців (а.с. 13).
Згідно із статтею 47 «Про Збройні Сили України» військовослужбовці мають право на щоденне безкоштовне харчування, яке забезпечується Міністерством оборони України.
Механізм організації харчування особового складу та штатних тварин у системі Міністерства оборони України при забезпеченні харчовими продуктами регулює Каталог продуктів харчування, затверджений наказом Міністерства оборони України від 29.04.2020 № 140 «Про затвердження Порядку застосування Каталогу продуктів харчування».
Каталог продуктів харчування затверджується наказом Міністерства оборони України.
Каталог застосовується органами військового управління, військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами навчальних закладів, установами та організаціями, закладами охорони здоров`я у Збройних Силах України, Державною спеціальною службою транспорту (далі - військові частини).
Відповідно до пункту 5 розділу І наказу № 140 Міністерства оборони України від 29.04.2020 «Про затвердження Порядку застосування Каталогу продуктів харчування» встановлено, що перелік категорій військовослужбовців та інших категорій осіб, які мають право на харчування за рахунок держави, під час організації харчування за Каталогом, наведено у примітках до норм харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426.
Пунктом 7 розділу І наказу № 140 вказано, що за неможливості організувати харчування гарячою їжею з використанням Каталогу військовослужбовці та інші категорії осіб, включаючи хворих, травмованих та поранених, які мають право на харчування за рахунок держави, можуть забезпечуватися наборами продуктів. Набір продуктів видається з урахуванням умов виконання завдань, фактичної наявності та строків їх зберігання.
Розділом VI наказу № 140 регулюється організація харчування у стаціонарних та польових умовах
Так, харчування особового складу за Каталогом у військових частинах організовується через їдальні (камбузи).
За кожною одиницею обладнання закріплюється особа, яка зобов`язана виконувати правила експлуатації, обслуговування і техніки безпеки під час роботи з ним, стежити за необхідністю проведення своєчасного поточного ремонту і виконувати санітарно-гігієнічні вимоги щодо його утримання.
Відповідно до пункту 5 розділу VI наказу № 140 встановлено, що для особового складу військових частин, залежно від характеру навчально-бойової діяльності, встановлюється три - або чотириразове харчування. Час приймання їжі визначається в розпорядку дня, що затверджується командиром військової частини.
У разі організації триразового харчування гаряча їжа готується і видається тричі на добу - на сніданок, обід і вечерю. Також додатково готується друга вечеря для військовослужбовців у дні призначення їх для несення варти.
Сума для витрат у разі триразового харчування на добу розподіляється у відсотках таким чином: сніданок - 35%, обід - 45%, вечеря - 20%.
Чотириразовим харчуванням на добу забезпечується льотний склад. Проміжки між прийманнями їжі в усіх випадках не повинні перевищувати 4-5 годин. У дні польотів льотний склад забезпечується харчуванням за 1,5-2 години до початку польотів.
Пунктом 11 Розділу VI наказу № 140 їжа в їдальнях військових частин готується відповідно до затвердженої розкладки продуктів.
Розкладка продуктів складається з урахуванням базового меню, наведеного в додатку 4 до цього Порядку (не застосовується під час організації лікувального харчування та годування штатних тварин), наявного асортименту та кількості продуктів харчування, необхідності освіження запасів харчових продуктів та строків їх придатності, граничного обсягу коштів з розрахунку на одну особу та зекономленого обсягу коштів. Під час складання розкладки продуктів також ураховуються особливості і характер бойової підготовки, пора року, установлений режим харчування та побажання особового складу військової частини.
Під час формування розкладки продуктів дозволяється розбіжність між запланованим та фактичним використанням граничних обсягів коштів, але при цьому загальний залишок коштів на кінець тижня не повинен містити від`ємних значень.
Розкладка продуктів складається начальником продовольчої служби (помічником командира корабля) разом з начальником медичної служби військової частини, начальником їдальні та інструктором-кухарем (коком) (старшим кухарем (коком)). Розкладка продуктів у закладах охорони здоров`я складається лікарем-дієтологом (медичною сестрою з дієтичного харчування) за участю начальника продовольчої служби (помічника командира корабля) та інструктора-кухаря (старшого кухаря (кока), інструктора-кока). Розкладка продуктів підписується заступником командира військової частини з тилу (помічником командира корабля), начальником продовольчої служби, начальником медичної служби військової частини і затверджується командиром військової частини (командиром корабля). Розкладка продуктів, складається на тиждень окремо для кожної категорії у трьох примірниках та формує добове меню особового складу військової частини.
Мінімальна кількість кілокалорій для харчування військовослужбовця на добу складає не менше ніж 3500 кілокалорій (не розповсюджується на медичні заклади).
Перший примірник розкладки продуктів залишається в діловодстві продовольчої служби військової частини і є підставою для виписування накладної на видавання продуктів з продовольчого складу в їдальню (на камбуз), інші два примірники видаються в їдальню. Другий примірник розміщується в гарячому цеху для організації приготування їжі. Третій примірник знаходиться разом із книгою обліку контролю за якістю приготування їжі.
Розкладка продуктів для харчування другою вечерею військовослужбовців у дні призначення їх для несення варти складається окремо в трьох примірниках. Перший примірник залишається в діловодстві продовольчої служби військової частини і є підставою для виписування накладної на видавання продуктів з продовольчого складу в їдальню (на камбуз), другий примірник видається в їдальню і знаходиться в інструктора-кухаря (старшого кухаря (кока), інструктора-кока) для керівництва під час приготування їжі, третій примірник розміщується в місці приймання їжі вартового приміщення для ознайомлення з ним осіб, які харчуються під час несення вартової служби.
Вносити зміни в затверджену розкладку продуктів, у тому числі в електронній системі (за її наявності), без дозволу командира військової частини забороняється. Після кожного внесення змін командир військової частини зобов`язаний підтвердити свій дозвіл підписом у розкладці продуктів.
За наявності технічної можливості здійснюється видача їжі з використанням ліній самообслуговування. При цьому кожен військовослужбовець за власними побажаннями отримує обов`язкові страви, визначені базовим меню згідно з додатком 4 до цього Порядку.
Пункт 17 VI наказу № 140 передбачає, що підготовка обіднього залу до приймання їжі проводиться персоналом їдальні. Температура готової їжі до початку її приймання особовим складом військової частини повинна бути: для перших страв - не нижче 75 °C, для других страв - не нижче 65 °C, чаю - 80 °C, третіх страв (компоту, соків) - не вище 14 °C. Упродовж приймання їжі дозволяється проводити додаткове приготування страв залежно від потреби, при цьому кількість готової їжі повинна забезпечити безперервний процес її видачі.
Окрім того, пунктом 18 коментованого розділу передбачено, що під час приготування їжі здійснюється контроль за:
відповідністю розрахункових, фактичних виходів готової їжі або окремих порцій з розрахунку від закладеної кількості харчових продуктів;
триразовою (чотириразовою) видачею харчових продуктів зі складу до їдальні;
відповідністю фактичної наявності продуктів харчування у їдальні з даними накладної;
недопущенням перевищення понад встановлені норми фактичних відходів під час обробки продуктів;
знання і виконання обов`язків персоналом їдальні військової частини.
Працівники, які постійно працюють на об`єктах продовольчої служби і мають контакт з харчовими продуктами в процесі їх виробництва, транспортування, зберігання, реалізації (начальники їдалень та складів, кухарі, коки, хліборізи, комірники, постійні кухонні працівники, працівники хлібозаводів та складів, спеціалісти з ремонту холодильного та технологічного устаткування, експедитори, водії спеціальних автомобілів, призначених для підвезення продуктів і хліба, у тому числі працівники, які здійснюють санітарну обробку і ремонт інвентарю та обладнання), забезпечуються відповідним спецодягом за встановленими нормами і допускаються до роботи за умови своєчасного та повного проходження обов`язкових медичних оглядів у строки, встановлені законодавством.
Тобто, військові частини забезпечують харчові потреби військовослужбовців, які несуть службу у різноманітних умовах, відповідно до встановлених вимог, містить достатню різноманітність харчових продуктів (страв), враховує релігійні, етнічні та культурні особливості, біологічно повноцінний за макро- та мікронутрієнтим складом, відповідає вимогам за органолептичними, фізико-хімічними, мікробіологічними показниками, простий у використанні, придатний до тривалого споживання задля збереження здоров`я, забезпечення високої боєздатності військовослужбовців ЗСУ при виконанні будь-якої складності бойових завдань.
Разом з цим, розділом І наказу № 140 регулюється питання щодо виплати грошової компенсації замість харчування, яке в свою чергу відповідно до пункту 8 розділу І коментованого наказу здійснюється, у випадках, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту» (далі Постанова №426).
Виплата грошової компенсації здійснюється на підставі письмового наказу командира (начальника) військової частини за клопотаннями військовослужбовців.
Аналізуючи Постанову № 426, відповідно до примітки до норми харчування військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань (Норма № 1 загальновійськова) встановлено, що за рахунок держави харчуванням забезпечуються, зокрема:
а) військовослужбовці строкової військової служби, за винятком тих, що забезпечуються харчуванням за іншими нормами;
військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу військової служби, які проходять військову службу за контрактом в Збройних Силах, у Держспецтрансслужбі, Національній гвардії, Державній прикордонній службі, крім вихідних, святкових днів та часу перебування у відпустці, тільки обідом з розрахунку 45 відсотків добового набору продуктів за цією нормою, за винятком тих, що забезпечуються харчуванням за іншими підпунктами цього пункту або за іншими нормами. Зазначеним військовослужбовцям на їх бажання за рішенням командира військової частини дозволяється виплачувати грошову компенсацію у розмірі вартості набору продуктів, який видається на приготування обіду.
Водночас, інших підстав щодо виплати грошової компенсації замість харчування, зокрема, самостійна відмова через релігійні переконання, вищевказаними актами не встановлена.
Відповідно до матеріалів справи з моменту мобілізації позивач перебував на продовольчому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 . Доказів про те, що у період проходження служби з 13.03.2024 до 29.04.2025 позивач був позбавлений або не отримував харчування згідно Каталогу продуктів харчування, останнім не надано. Також позивачем та його представником не надано жодних доказів, які б підтверджували факт купівлі та обсяг продуктів з урахуванням релігійних переконань позивача у період з 13.03.2024 до 29.04.2025. Водночас, чинне законодавство не передбачає компенсації за недоотримане у воєнний час продовольче забезпечення.
З огляду на вищенаведене, відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача грошову компенсацію за харчування за період проходження військової служби, починаючи з 13.03.2024 до 29.04.2025, виходячи з середньої вартості витрат на харчування на добу одного військовослужбовця в цій військовій частині.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 5 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Згідно статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Оскільки відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача грошову компенсацію за харчування за період проходження військової служби, починаючи з 13.03.2024 до 29.04.2025, виходячи з середньої вартості витрат на харчування на добу одного військовослужбовця в цій військовій частині, не підлягає до задоволення, як похідна, позовна вимога про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 4 000 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, тому слід відмовити в задоволенні позову
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.

Рішення складене в повному обсязі 22 вересня 2025 р.