Справа № 460/1909/25
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/1909/25 пров. № А/857/27596/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання: Єршової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області, Департаменту культури, туризму, молоді та спорту виконавчого комітету Вараської міської на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року, ухвалене суддею Дуляницькою С.М. у м. Рівне о 10:42, повний текст якого складений 06 червня 2025 року, у справі №460/1909/25 за адміністративним позовом Департаменту культури, туризму, молоді та спорту виконавчого комітету Вараської міської ради, Управління освіти виконавчого комітету Вараської міської ради, Департаменту соціального захисту та гідності виконавчого комітету Вараської міської ради, Фінансового управління виконавчого комітету Вараської міської ради, Відділу архітектури та містобудування виконавчого комітету Вараської міської ради, Виконавчого комітету Вараської міської ради, Департаменту житлово-комунального господарства, майна та будівництва виконавчого комітету Вараської міської ради до Вараської міської військової адміністрації, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: на стороні позивача міського голови міста Вараш Мензула Олександра Павловича, на стороні відповідача Рівненської обласної військової адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі - Департамент культури, туризму, молоді та спорту виконавчого комітету Вараської міської ради, Управління освіти виконавчого комітету Вараської міської ради, Департамент соціального захисту та гідності Виконавчого комітету Вараської міської ради, Фінансове управління виконавчого комітету Вараської міської ради, Відділ архітектури та містобудування Виконавчого комітету Вараської міської ради, Виконавчого комітету Вараської міської ради, Департамент житлово-комунального господарства, майна та будівництва виконавчого комітету Вараської міської ради звернулись до суду з позовами до відповідача Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області, в якому просили визнати протиправним та скасувати наказ начальника Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області №03 від 06.01.2025 «Про виконання видаткової частини бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік» (ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року постановлено об`єднати у одне провадження адміністративну справу №460/1909/25 за цими позовами).

Доводи позовних вимог зводяться до того, що приймаючи скаржуваний Наказ №03 Вараська МВА всупереч нормам статті 19 Конституції України самостійно визначила підставу, межі та спосіб виконання нею бюджетних повноважень ОМС. При цьому, норми законодавства, на які міститься посилання в преамбулі Наказу №03 начальника ВМВА, не передбачають повноважень начальника Вараської МВА надавати доручення, передбачені Наказом №03, за відсутності відповідної постанови Верховної Ради України, а також змінювати регламентований БК України процес складання, розгляду, затвердження, виконання місцевих бюджетів та визначати інші, ніж передбачені законами України, повноваження Головних розпорядників. Згідно з частиною 2 статті 4 БК України якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу. Таким чином, Наказ №03, який містить низку доручень Головним розпорядникам, прийнятий з перевищенням повноважень та є очевидно протиправним, таким, що суперечить статтям 7, 8, 19, 64, 142, 143 Конституції України, статтям 1, 9, 10, 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статтям 26, 42, 54, 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», БК України та іншим нормативно-правовим актам України.

Ухвалами Рівненського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року та 04 квітня 2025 року до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: на стороні позивача - міського голову м. Вараш ОСОБА_1 ; на стороні відповідача - Рівненську обласну військову адміністрацію.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідачі - Виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської області, Департамент культури, туризму, молоді та спорту виконавчого комітету Вараської міської ради оскаржили його в апеляційному порядку. Вважають, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційних скаргах. Просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення заявлених ними позовних вимог.

Зокрема апеляційні скарги містять покликання на те, що судом не досліджено підстави створення Вараської МВА та межі її повноважень, вказують на порушення процедури прийняття оскаржуваного наказу та вважають, що суд дійшов помилкового висновку про правомірність обмеження повноважень діючих органів місцевого самоврядування лише внаслідок утворення у відповідній громаді військової адміністрації населеного пункту. Згідно доводів скаржників, Конституція України чітко і однозначно не лише закріплює головний принцип формування представницького органу (він повинен бути уворений територіальною громадою міста), але й безальтернативно визначає таким органом орган місцевого самоврядування: міську раду з її виконавчими органами. На відміну від ВК ВМР, ДКТМС, які в силу положень закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є ОМС, військова адміністрація населеного пункту утворюється Президентом України (ст. 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»), а отже не належить до органів, які відповідно до Конституції України наділені повноваженнями діяти від імені та в інтересах територіальної громади. Разом з тим ОМС відповідно до норм ст.4 Європейської хартії органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручено жодному іншому органу.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивачів, представника відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Указом Президента України від 20.02.2024 №82/2024 "Про утворення військової адміністрації" утворено Вараську міську військову адміністрацію Вараського району Рівненської області, про що внесено відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ().

Розпорядженням Президента України від 20.02.2024 №17/2024-рп "Про призначення Л. Мариніної начальником Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області" Людмилу Мариніну призначено начальником Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області.

06.01.2025 начальником Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області, з посиланням на Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102 ІХ (зі змінами), Указ Президента України від 20 лютого 2024 року №82/2024 «Про утворення військової адміністрації», постанову Кабінету Міністрів України від 11 березня 2022 року №252 «Деякі питання формування та виконання місцевих бюджетів у період воєнного стану», наказ начальника Вараської міської військової адміністрації від 16 грудня 2024 року №331 «Про бюджет Вараської міської територіальної громади на 2025 рік» (зі змінами), керуючись підпунктом 5 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, частиною 2 та частиною 7 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», враховуючи результати проведеного аналізу використання бюджетних коштів у 2024 році, бюджетні запити головних розпорядників коштів бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік, з метою ефективного та раціонального використання коштів, завершення ремонтних робіт об`єктів комунальної власності, які були розпочаті у 2024 році, забезпечення життєдіяльності громади, безперебійної роботи комунальних підприємств, закладів освіти, охорони здоров`я, культури, фізичної культури і спорту, соціального захисту населення Вараської міської територіальної громади та організації роботи щодо виконання видаткової частини бюджету Вараської міської територіальної громади, видано наказ №03 від 06.01.2025 Про виконання видаткової частини бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік )далі наказ № 03) (а.с.106-115 том 1).

Пунктом 1 Наказу № 03 наказано головним розпорядникам коштів бюджету Вараської міської територіальної громади:

1.1. Забезпечити виконання бюджетних призначень бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік у розрізі відповідальних виконавців за бюджетними програмами та кодами економічної класифікації видатків згідно з розподілом видатків бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік, що додається.

1.2. Подати кошториси, плани асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду бюджету (за винятком власних надходжень бюджетних установ та відповідних видатків) фінансовому управлінню виконавчого комітету Вараської міської ради відповідно до отриманих лімітних довідок та згідно з розподілом видатків бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік, що додається, у термін до 13 січня 2025 року.

1.3. Затвердити паспорти бюджетних програм у термін до 14 лютого 2025 року та забезпечити виконання показників, визначених паспортами бюджетних програм, якість звітування про їх виконання.

1.4. Першочергово забезпечити здійснення фінансування захищених та інших необхідних видатків, що забезпечують функціонування бюджетних установ, організацій і неприбуткових комунальних підприємств; заходів щодо відсічі збройної агресії, територіальної оборони та цивільного захисту; підвищення енергоефективності; аварійно-відновлювальних робіт; соціальної підтримки і реабілітації військових та ветеранів, у тому числі щодо створення робочих місць для ветеранів, дотримуючись положень постанови Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2021 року № 590 «Про затвердження Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану».

В пункті 2 оскаржуваного наказу зазначено:

2. Фінансовому управлінню виконавчого комітету Вараської міської ради:

2.1. Подати кошториси, плани асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду бюджету (за винятком власних надходжень бюджетних установ та відповідних видатків) на 2025 рік у розрізі відповідальних виконавців за бюджетними програмами згідно з розподілом видатків бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік, що додається, на затвердження начальнику Вараської міської військової адміністрації до 15 січня 2025 року.

2.2. Здійснювати перерозподіл бюджетних призначень у межах загального обсягу бюджетних призначень головного розпорядника бюджетних коштів за кодами програмної та економічної класифікації видатків та кредитування бюджету, а також збільшення видатків розвитку за рахунок зменшення інших видатків (окремо за загальним та спеціальним фондами бюджету) у процесі виконання місцевого бюджету у випадку обґрунтованого подання головного розпорядника коштів бюджету Вараської міської територіальної громади за наказом начальника Вараської міської військової адміністрації.

Керівникам закладів освіти, установ освіти, закладів охорони здоров`я, культури, фізичної культури і спорту, закладів, що є надавачами соціальних послуг, молодіжних закладів Вараської міської територіальної громади, відповідно до п. 3 оскаржуваного наказу, слід було подати кошториси, плани асигнувань (за винятком надання кредитів з бюджету) загального фонду бюджету, плани надання кредитів із загального фонду бюджету, плани спеціального фонду бюджету (за винятком власних надходжень бюджетних установ та відповідних видатків) на погодження начальнику Вараської міської військової адміністрації до 20 січня 2025 року.

Пункт 4 оскаржуваного наказу визначає: Головним розпорядникам коштів бюджету Вараської міської територіальної громади, керівникам підприємств, установ та організацій, які фінансуються з бюджету громади:

4.1. Проводити закупівлі матеріалів, планувати та фінансувати видатки нового будівництва, реконструкцій, капітальних та поточних ремонтів об`єктів комунальної власності (в тому числі виготовлення проєктно-кошторисної документації на дані об`єкти) виключно за наявності бюджетних асигнувань, визначених кошторисами, погодженими начальником Вараської міської військової адміністрації.

4.2. Посилити фінансово-бюджетну дисципліну та забезпечити належний контроль за цільовим та ефективним використанням бюджетних коштів і майна.

4.3. Забезпечити неухильне додержання вимог законодавства при організації та проведенні процедур закупівель з урахуванням особливостей, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 169 «Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану», відкритості та прозорості на усіх стадіях закупівлі.

4.4. Забезпечити контроль над своєчасним виявленням, запобіганням та попередженням фактів порушень, пов`язаних із завищенням вартості предметів та матеріалів, обладнання, послуг та робіт чи обсягів ремонтно-будівельних робіт об`єктів комунальної власності Вараської міської територіальної громади.

Організацію виконання даного наказу покладено на заступника начальника Вараської міської військової адміністрації Олесю Карп`юк та фінансове управління виконавчого комітету Вараської міської ради (п. 5 Наказу № 03). Контроль за виконанням цього наказу начальник Вараської МВА залишила за собою.

Не погоджуючись з наказом начальника Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області №03 від 06.01.2025 «Про виконання видаткової частини бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік», позивачі звернулися до суду з вимогами про його скасування.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно частини четвертої статті 140 Конституції України органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Водночас засади організації та діяльності, правовий статус і відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України дія режиму воєнного стану неодноразово продовжувалась та діє і на час розгляду цієї справи.

Закон № 389-VIII, визначає зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб.

В розумінні статті 1 Закону № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до положень ч. 1, 3, 7 статті 4 Закону № 389-VIII встановлено, що на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації.

Згідно ч.ч.1-3 ст. 4 Закону №389-VIII на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи військові адміністрації.

Рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України за поданням обласних державних адміністрацій або військового командування.

Військові адміністрації населених пунктів утворюються в межах територій територіальних громад, у яких сільські, селищні, міські ради та/або їхні виконавчі органи, та/або сільські, селищні, міські голови не здійснюють покладені на них Конституцією та законами України повноваження, а також в інших випадках, передбачених цим Законом.

Військову адміністрацію населеного пункту (населених пунктів) очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади Президентом України за пропозицією Генерального штабу Збройних Сил України або відповідної обласної державної адміністрації.

Частиною другою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що у разі утворення військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) Верховна Рада України за поданням Президента України може прийняти рішення про те, що у період дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування:

1) начальник військової адміністрації:

крім повноважень, віднесених до його компетенції цим Законом, здійснює повноваження сільської, селищної, міської ради, її виконавчого комітету, сільського, селищного, міського голови;

може затвердити тимчасову структуру виконавчих органів сільської, селищної, міської ради (для працівників, посади яких не включені до тимчасових штатних розписів, оголошується простій або здійснюється їх переведення на рівнозначну чи нижчу посаду).

2) апарат сільської, селищної, міської ради та її виконавчого комітету, інші виконавчі органи (з урахуваннямабзацу третьогопункту 1 цієї частини), комунальні підприємства, установи та організації відповідної територіальної громади підпорядковуються начальнику відповідної військової адміністрації.

Відповідно до частини 4 ст. 10 Закону № 389-VIII у разі прийняття Верховною Радою України рішення, передбаченого частиною другою або третьою цієї статті, начальник військової адміністрації, відповідна обласна та/або районна військова адміністрація здійснюють повноваження, передбачені відповідно частиною другою або третьою цієї статті, з дня набрання чинності зазначеним рішенням Верховної Ради України протягом строку, передбаченого цими частинами.

У разі усунення загроз для безпеки і правопорядку на території області за поданням Президента України Верховна Рада України може прийняти рішення про поновлення роботи органів місцевого самоврядування на території відповідної області до закінчення 30-денного строку, передбаченого частиною другою або третьою цієї статті, але не раніше дня припинення чи скасування воєнного стану.

Повноваження військових адміністрацій визначені в ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». До таких повноважень належать:

1) запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану;

2) забезпечення ефективного використання природних, трудових і фінансових ресурсів;

3) залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності до участі в комплексному соціально-економічному розвитку сіл, селищ, міст, координації цієї роботи на відповідній території;

4) розміщення на договірних засадах замовлень на виробництво продукції, виконання робіт (послуг), необхідних для територіальної громади, на підприємствах, в установах та організаціях;

5) складання та затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, забезпечення виконання відповідного бюджету;

6) встановлення ставок місцевих податків і зборів відповідно доПодаткового кодексу України, якщо рішення відповідної ради з цих питань не прийнято;

7) прийняття рішень щодо надання відповідно до законодавства пільг зі сплати місцевих податків і зборів, якщо рішення відповідної ради з цих питань не прийнято;

8) встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги;

9) залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об`єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища

10) управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню;

11) встановлення для підприємств, установ та організацій, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, розміру частки прибутку, яка підлягає зарахуванню до місцевого бюджету;

12) здійснення управління майном, яке перебуває у комунальній власності відповідної територіальної громади (крім вирішення питань відчуження, у тому числі і шляхом приватизації комунального майна та надання комунального майна в оренду на строк понад один рік);

13) надання допомоги власникам квартир (будинків) в їх відбудові у разі пошкодження в результаті проведення бойових дій, терористичних актів, диверсій; організації за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва, ремонту об`єктів комунального господарства та соціального призначення, житлових будинків, а також автомобільних доріг місцевого значення; виконання функцій замовника будівництва у випадках, визначених законом, а також виконання на підставі та у межах, встановлених договором доручення, дій, спрямованих на виконання функцій замовника будівництва, ремонту житлових будинків, об`єктів соціальної та виробничої інфраструктури державної або комунальної власності, або доручення виконання таких дій на підставі та у межах, встановлених договором доручення, комунальній організації відповідного напряму діяльності;

14) надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок;

15) управління закладами освіти, установами освіти, закладами охорони здоров`я, культури, фізичної культури і спорту, надавачами соціальних послуг, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними, підлітковими закладами за місцем проживання; організації їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення; організації надання ними послуг, у тому числі соціальних;

16) забезпечення соціально-культурних закладів, які перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, а також населення паливом, електроенергією, газом та іншими енергоносіями; вирішення питань водопостачання, відведення та очищення стічних вод; здійснення контролю за якістю питної води

17) вирішення питань про надання за рахунок коштів місцевих бюджетів ритуальних послуг у зв`язку із похованням самотніх громадян, ветеранів війни та праці, а також інших категорій малозабезпечених громадян; надання допомоги на поховання громадян в інших випадках, передбачених законодавством;

18) забезпечення організації призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу та альтернативну (невійськову) службу, направлення для проходження базової військової служби, підготовки молоді до військової служби; сприяння в організації навчальних (перевірочних) та спеціальних військових зборів; забезпечення доведення до підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, а також населення розпорядження керівника місцевої державної адміністрації (військової, військово-цивільної) або керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки про проведення заходів мобілізації чи виклик військовозобов`язаних та резервістів до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки;

19) забезпечення на території відповідних населених пунктів ведення персонально-первинного військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, забезпечення бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час, надання звітності з цих питань;

20) організації та здійснення заходів, пов`язаних із мобілізаційною підготовкою, мобілізацією, демобілізацією та цивільним захистом;

20-1) здійснення під час мобілізації в установленому порядку своєчасного оповіщення і забезпечення прибуття громадян, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеномуЗаконом України"Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", транспортних засобів та техніки на збірні пункти та у військові частини шляхом вжиття відповідних інформаційних та організаційно-технічних заходів;

21) вирішення відповідно до законодавства питань, пов`язаних із наданням військовим частинам, установам, закладам освіти Збройних Сил України службових приміщень і жилої площі, інших об`єктів, а також комунально-побутових послуг; здійснення контролю за їх використанням, наданням послуг;

22) сприяння організації виробництва і поставок у війська підприємствами та організаціями, що перебувають у комунальній власності, замовленої продукції, послуг, енергоресурсів;

22-1) взаємодії з органами державної влади, іншими державними органами, силами оборони і силами безпеки, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями, надання їм і одержання від них в установленому законодавством порядку інформації, документів і матеріалів, необхідних для виконання повноважень з питань мобілізації та демобілізації;

23) здійснення заходів щодо створення належних умов для функціонування пунктів пропуску через державний кордон України;

24) сприяння Державній прикордонній службі України у підтриманні відповідного режиму на державному кордоні;

25) встановлення посиленої охорони та забезпечення у взаємодії з відповідними суб`єктами господарювання сталого функціонування важливих об`єктів національної економіки та об`єктів, що забезпечують життєдіяльність населення;

26) вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (крім вирішення питань відчуження з комунальної власності земельних ділянок та надання таких земельних ділянок в оренду на строк понад один рік);

27) вирішення відповідно до закону питань про надання дозволу на спеціальне використання природних ресурсів місцевого значення строком не більше одного року, а також про скасування такого дозволу;

28) створення відповідно до закону за рахунок коштів місцевого бюджету спеціалізованих установ з надання безоплатної первинної правничої допомоги, призначення і звільнення керівників цих установ, залучення в установленому законом порядку фізичних чи юридичних осіб приватного права до надання безоплатної первинної правничої допомоги;

29) сприяння діяльності суду, органів прокуратури, юстиції, служби безпеки, органів Національної поліції, адвокатури і Державної кримінально-виконавчої служби України;

30) заслуховування інформації прокурорів та керівників органів Національної поліції про стан законності, боротьби із злочинністю, охорони громадської безпеки і порядку та результати діяльності на відповідній території;

31) скасування актів виконавчих органів відповідної ради, які не відповідаютьКонституції, законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень

32) встановлення відповідно до законодавства правил з питань забезпечення в населеному пункті чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність;

33) прийняття в межах, визначених законом, рішень з питань запобігання виникненню надзвичайних ситуацій та ліквідації їх наслідків, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій, гасіння пожеж, боротьби з епідеміями, епізоотіями, епіфітотіями;

34) прийняття рішення про дострокове припинення повноважень органів територіальної самоорганізації населення у випадках, передбачених законом;

35) створення відповідно до законодавства комунальних аварійно-рятувальних служб, пожежно-рятувальних підрозділів для забезпечення місцевої та/або добровільної пожежної охорони, здійснення заходів щодо забезпечення їх діяльності;

36) забезпечення централізованого тимчасового зберігання архівних документів, нагромаджених у процесі документування службових, трудових або інших правовідносин юридичних і фізичних осіб на відповідній території, та інших архівних документів, що не належать до Національного архівного фонду

37) вирішення питань управління побутовими відходами, знешкодження та захоронення трупів тварин;

38) організації місцевих ринків;

39) встановлення режиму роботи підприємств комунального господарства, торгівлі та громадського харчування, побутового обслуговування, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад;

40) затвердження маршрутів і графіків руху місцевого пасажирського транспорту незалежно від форми власності, узгодження цих питань стосовно транзитного пасажирського транспорту у випадках, передбачених законодавством;

41) забезпечення утримання в належному стані кладовищ, інших місць поховання та їх охорони;

42) залучення підприємств, установ та організацій, що не належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, до участі в обслуговуванні населення засобами транспорту і зв`язку;

43) прийняття рішень про заборону торгівлі зброєю, сильнодіючими хімічними і отруйними речовинами;

44) забезпечення в умовах воєнного стану реалізації державних гарантій, визначених законами України;

45) прийняття рішень про обстеження будівель і споруд, пошкоджених внаслідок бойових дій. Обстеження будівель і споруд, пошкоджених внаслідок бойових дій, здійснюється відповідно доЗакону України"Про регулювання містобудівної діяльності";

46) прийняття рішень про демонтаж будівель і споруд, які за результатами обстеження, визначеногопунктом 45цієї частини, визнані аварійно небезпечними і такими, що становлять загрозу життю людей (крім об`єктів оборонного і спеціального призначення, об`єктів культурної спадщини та об`єктів, на які поширюється діяЗакону України"Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку"). Розпорядження про демонтаж таких будівель і споруд вносяться до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України вПорядку ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва;

47) прийняття рішень про внесення пропозиції до Ради національної безпеки і оборони України, погодженої обласною військовою адміністрацією, щодо здійснення примусового відчуження або вилучення рухомого майна, що використовується чи може використовуватися для забезпечення діяльності підприємств оборонно-промислового комплексу України і щодо якого існує ризик переривання його функціонування у зв`язку з перебуванням такого майна на території адміністративно-територіальної одиниці України, щодо якої існує загроза її тимчасової окупації та межі якої розташовані на відстані не більше 30 кілометрів від району ведення воєнних (бойових) дій або від тимчасово окупованої території.

Військові адміністрації населених пунктів здійснюють делеговані повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законами України.

Частина 7 ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначає, що начальник військової адміністрації, зокрема:

1) забезпечує на відповідній території додержання Конституції і законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади;

2) організовує роботу відповідної військової адміністрації та здійснює керівництво її діяльністю, несе персональну відповідальність за виконання військовою адміністрацією покладених на неї повноважень;

4) є розпорядником бюджетних коштів;

8) видає накази та розпорядження у межах своїх повноважень, які мають таку ж юридичну силу, що і рішення відповідної ради (рад). Накази, видані в межах повноважень місцевих рад, мають бути оприлюднені, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом.

Аналіз наведених норм свідчить на користь висновку, що Вараська міська військова адміністрація Вараського району Рівненської області при здійсненні повноважень, визначених визначені частиною 2 ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», є легітимним суб`єктом владних повноважень, що діє на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України. Водночас суд апеляційної інстанції констатує, що такі повноваження здійснюються військовою адміністрацією населеного пункту на відповідній території без необхідності прийняття Верховною Радою України окремого рішення щодо цих повноважень.

Повертаючись до обставин роглядуваного спору, суд враховує, що Указом Президента України від 20.02.2024 №82/2024 «Про утворення військової адміністрації» утворено Вараську міську військову адміністрацію Вараського району Рівненської області.

Слід зазначити, що дослідження підстав утворення Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області знаходяться поза межами судового розгляду спірних правовідносин.

Розпорядженням Президента України від 20.02.2024 №17/2024-рп «Про призначення Л.Мариніної начальником Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області» Людмилу Мариніну призначено начальником Вараської міської військової адміністрації Вараського району Рівненської області.

Відповідно до пунктів 4.1 та 4.2 Порядку організації роботи з документами Вараської міської військової адміністрації, затвердженого розпорядженням начальника Вараської МВА від 01 березня 2024 р. №001 «Про затвердження Порядку організації роботи з документами Вараської міської військової адміністрації», на виконання законів України, доручень Президента України, Прем`єр-міністра України, начальника Рівненської обласної військової адміністрації, голови Рівненської обласної ради, розпорядчих документів інших державних органів та за власною ініціативою, начальник Вараської міської військової адміністрації видає накази у межах повноважень, передбачених законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Накази за змістом управлінської дії видаються на реалізацію повноважень Вараської міської військової адміністрації:

- з питань, які вирішувалися на пленарних засіданнях Вараської міської ради;

- з питань, які вирішувалися на засіданнях виконавчого комітету Вараської міської ради;

- з кадрових питань.

Таким чином, накази мають таку ж юридичну силу, як рішення виконавчого комітету міської ради та рішення міської ради.

Щодо повноважень військових адміністрацій щодо складання та затвердження місцевих бюджетів, внесення змін до них, забезпечення виконання відповідних бюджетів, суд апеляційнї інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Положеннями частини першої статті 95 Конституції України визначено, що бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами.

Відповідно до частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України бюджетне законодавство складається, зокрема, з: Конституції України; цього Кодексу; інших законів, що регулюють бюджетні відносини, передбачених статтею 1 цього Кодексу; нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, прийнятих на підставі і на виконання цього Кодексу та інших законів України, передбачених пунктами 3 та 4 цієї частини статті; нормативно-правових актів органів виконавчої влади, прийнятих на підставі і на виконання цього Кодексу, інших законів України та нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, передбачених пунктами 3, 4 та 5 цієї частини статті; рішень про місцевий бюджет; рішень органів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, прийнятих відповідно до цього Кодексу, нормативно-правових актів, передбачених пунктами 3, 4, 5, 6 і 7 цієї частини статті.

В силу приписів частини другої статті 4 Бюджетного кодексу України бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначені Законом України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні».

Статтею 10 Закону №280/97-ВР встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Порядок формування та організація діяльності рад визначаються Конституцією України, цим та іншими законами, а також статутами територіальних громад.

Відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Згідно з статтею 21 Закону №280/97-ВР обмеження прав територіальних громад на місцеве самоврядування згідно з Конституцією та законами України може бути застосоване лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

В умовах воєнного стану або для здійснення згідно із законом заходів загальної мобілізації: функції органів місцевого самоврядування, їх виконавчих органів, місцевих державних адміністрацій, військово-цивільних адміністрацій у частині бюджетних повноважень здійснюють військові адміністрації відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (підпункт 5 пункту 22 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного Кодексу України).

Тобто, Держава в особі Верховної Ради України в умовах воєнного стану визначила бажані, з точки зору Держави, правила, які мають обов`язковий характер, якими функції органу місцевого самоврядування, в частині бюджетних повноважень, покладено на військові адміністрації населених пунктів.

Відповідно до статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених цією Конституцією.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Положеннями частини першої статті 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Так, постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання формування та виконання місцевих бюджетів у період воєнного стану» від 11 березня 2022 року № 252 встановлено, що у період воєнного стану виконання та формування місцевих бюджетів здійснюється відповідно до бюджетного законодавства з урахуванням таких особливостей: органи місцевого самоврядування, їх виконавчі органи, місцеві державні адміністрації, військово-цивільні адміністрації продовжують здійснювати бюджетні повноваження, а у разі утворення військових адміністрацій - такі повноваження здійснюють військові адміністрації відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII) військові адміністрації населених пунктів на відповідній території здійснюють повноваження із складання та затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, забезпечення виконання відповідного бюджету.

Отже, враховуючи наведене правове регулювання під час запровадження воєнного стану, можна дійти висновку, що з моменту утворення Вараської міської військової адміністрації, остання наділена функціями в частині бюджетних повноважень щодо складання та затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, забезпечення виконання відповідного бюджету.

Резюмуючи наведене, суд апеляційної інстанції наголошує, що повноваження військової адміністрації населеного пункту визначені Законом України «Про правовий режим воєнного стану», зокрема пунктом 5 частини другої статті 15 якого передбачено, що військові адміністрації населених пунктів на відповідній території здійснюють повноваження зі складання та затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, забезпечення виконання відповідного бюджету.

Отже, з моменту утворення військової адміністрації населеного пункту повноваження органу місцевого самоврядування обмежуються відповідно до частини другої статті 15 Закону № 389-VIII, однак орган місцевого самоврядування зберігає частину своєї самостійності. Орган місцевого самоврядування як суб`єкт владних повноважень та як юридична особа не припиняється, а змінюється обсяг рішень та дій, які він може вчиняти.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що станом на час прийняття оскаржуваного рішення Вараська міська військова адміністрація була наділена повноваженнями щодо прийняття рішень з питань, які стосуються бюджету.

Доводи позивачів про те, що підпункт 5 пункту 22 розділу VI «Прикінцевих та перехідних положень» Бюджетного Кодексу України та частина друга статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» не підлягають застосуванню, оскільки суперечать статті 143 Конституції України, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки на час запровадження воєнного стану в України передбачено певну специфіку регулювання правовідносин щодо бюджетних повноважень з урахуванням особливого правого режиму в державі.

Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 Постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», якщо у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відтак, зважаючи на приписи статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду підлягає апеляційному перегляду перегляду лише в частині вимог апеляційних скарг.

Так, в розумінні ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати), зазвичай, індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно з частиною п`ятою ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Отже, цією конституційною нормою передбачено можливість застосування способів захисту права, в тому числі, не передбачених процесуальними нормами.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другоїстатті 55 Основного Закону України, у рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина другастатті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установленихКонституцієюі законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (п.4.1 мотивувальної частини вказаного рішення).

Реалізація особою права на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження будь-яких рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не покладає на суд беззаперечного обов`язку щодо надання такого захисту безвідносно до змісту позовних вимог та наявності спірних публічно-правових правовідносин.

Тобто, питання про можливість задоволення конкретних позовних вимог позивача, спрямованих на відновлення його прав, має вирішуватися, виходячи із суті заявлених вимог та наявності спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між позивачем та суб`єктом владних повноважень, протиправні дії якого, на суб`єктивну думку позивача, порушили його право чи стосуються його інтересів.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові особисте суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту.

З огляду на положення статей 5, 245 Кодексу адміністративного судочинства Україниадміністративний позов може містити вимоги щодо визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов`язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю. Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії протиправними.

Згідно згаданих норм такі повноваження суд реалізує в разі встановлення факту порушення прав, свобод та інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який б гарантував повний захист прав, свобод та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Відповідно до частини 2 ст.6, частин 1, 2 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейський суд з прав людини, вирішує справи відповідно доКонституціїта законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права і суд позбавлений можливості задовольняти вимоги в разі, якщо права позивача не були порушені.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України для оцінювання рішення (дій/ бездіяльності), є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивачів.

В свою чергу, за приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права. Метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

Водночас, судом першої інстанції слушно вказано на те, що наказ № 03 від 06.01.2025 стосується виконання видаткової частини бюджету Вараської міської територіальної громади на 2025 рік. Наказ видано на підставі: Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»; Указу Президента України від 20 лютого 2024 року №82/2024 «Про утворення військової адміністрації»; постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2022 року №252 «Деякі питання формування та виконання місцевих бюджетів у період воєнного стану»; наказу начальника Вараської МВА від 16 грудня 2024 року №331 «Про бюджет Вараської міської територіальної громади на 2025 рік» (зі змінами); підпункту 5 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України; частини 2 та частини 7 статті 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». А відтак суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ відповідачем виданий в межах повноважень, наданих військовій адміністрації населеного пункту в умовах воєнного стану.

При цьому з преамбули наказу та його змісту слідує, що наказ виданий з метою забезпечення ефективного та раціонального використання бюджетних коштів Вараської міської територіальної громади на 2025 рік, враховуючи обмеження, пов`язані з воєнним станом. Наказ спрямований на пріоритетність фінансування захищених та інших необхідних видатків, що забезпечують функціонування бюджетних установ, організацій і неприбуткових комунальних підприємств; заходів щодо відсічі збройної агресії, територіальної оборони та цивільного захисту; підвищення енергоефективності; аварійно-відновлювальних робіт; соціальної підтримки і реабілітації військових та ветеранів, у тому числі щодо створення робочих місць для ветеранів.

Окрім того варто зауважити, що багато з пунктів оскаржуваного наказу містять вказівку на конкретну дату, до якої варто було вчинити ту чи іншу дію (до 13 січня 2025 року, до 14 лютого 2025 року, до 15 січня 2025 року, до 20 січня 2025 року), відтак з настанням окремих дат такі пункти вичерпали свою дію.

Разом з тим, попри ігнорування позивачами оскаржуваного наказу бюджет територіальної громади прийнятий, до нього за потреби вносяться зміни, видаткова частина бюджету виконується. При цьому, відповідач не вживав та не вживає заходів щодо примусового виконання оскаржуваного наказу чи притягнення до відповідальності керівників органів, закладів, установ, яких оскаржуваним наказом було зобов`язано вчинити певні дії.

Апеляційним розглядом підтверджено, що жоден із пунктів оскаржуваного наказу ніяким чином не порушує прав та інтересів осіб, які звернулись до суду апеляційної інстанції за оскарженням судового рішення.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області, Департаменту культури, туризму, молоді та спорту виконавчого комітету Вараської міської, оскільки в спірному наказі відсутні ознаки протиправності, визначені ч.2 ст. 2 КАС України, та спірним наказом не порушуються права та інтереси скаржників.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів суду апеляційної інстанції керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційних скаргах аргументи учасників справи, оскільки судом першої інстанції були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оцінюючи доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Таким чином, доводи, наведені скаржниками в апеляційних скаргах не спростовують висновків суду першої інстанції та є довільним тлумаченням норм закону.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 195, 242, 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області, Департаменту культури, туризму, молоді та спорту виконавчого комітету Вараської міської залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року у справі № 460/1909/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді В. С. Затолочний
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 22.09.25