Справа № 520/18999/25
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

23.09.2025р. справа №520/18999/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом

Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України
до ОСОБА_1
простягнення податкового боргу,

встановив:

Суб`єкт владних повноважень, Головне управління ДПС у Харківській області (далі за текстом - владний суб`єкт, позивач, контролюючий орган, адміністративний орган, Управління), у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) суми податкового боргу в загальному розмірі - 352.820,11грн.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що платник податків у добровільному порядку не виконав податкового обов`язку з оплати податкових повідомлень-рішень. Вказане спричинило утворення спірної суми заборгованості. Вжиті контролюючим органом заходи, зокрема, направлення податкової вимоги, не призвели до погашення податкового боргу. Посилаючись на вказані вище обставини, позивач просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що податкові повідомлення-рішення складені 12.08.2024 року та були направлені органом податкової служби 26.08.2024 року за 2021 податковий період, а отже є такими, які складені та направлені в порушення норм підпункту 266.7.2. ст. 266 Податкового кодексу України. Твердив, що хоча Законом №2245-VIII від 07.12.2017 передбачено право визначати грошове зобов`язання в межах строків ст. 102 ПК України (1095 днів), однак це не скасовує обов`язку дотримання строку направлення повідомлення-рішення. Отже, прострочене направлення повідомлень-рішень є порушенням закону.

05.08.2025р. відповідачем було подано зустрічний позов до ГУ ДПС у Харківській області про: скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Харківській області: №2-2031-UA0028556 від 12.08.2024 року у сумі 168702,23 гривень; №2-2031-UA0028556 від 12.08.2024 року у сумі 996,00 гривень; №-2031-UA0028556 від 12.08.2024 року у сумі 21312,00 гривень; №-2031-UA0028558 від 12.08.2024 року у сумі 28716,00 гривень; №-2031-UA0028559 від 12.08.2024 року у сумі 36592,50 гривень; №-2031-UA0028556 від 12.08.2024 року у сумі 157218,00 гривень; №-2031-UA0028556 від 12.08.2024 року у сумі 3576,00 гривень.

Ухвалою суду від 27.08.2025р. зустрічний позов було повернуто у зв`язку із пропуском строку звернення ОСОБА_1 до суду.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

До заявленої владним суб`єктом вимоги про стягнення коштів структурно входить платіж за нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості: за податковим повідомленням-рішенням №2-2031-UA0028556 від 12.08.2024 року у сумі 168.702,23 гривень; за податковим повідомленням-рішенням №2-2031-UA0028556 від 12.08.2024 року у сумі 996,00 гривень; №2-2031-UA0028556 від 12.08.2024 року у сумі 21.312,00 гривень; №2-2031-UA0028558 від 12.08.2024 року у сумі 28.716,00 гривень; №2-2031-UA0028559 від 12.08.2024 року у сумі 36.592,50 гривень; №2-2031-UA0028556 від 12.08.2024 року у сумі 157.218,00 гривень (сплачено 64.292,62 грн); №2-2031-UA0028556 від 12.08.2024 року у сумі 3.576,00 гривень.

Податковою адресою відповідача є вул. Гідропаркова, буд. 23, м. Харків, 61033.

Зазначені податкові повідомлення-рішення були надіслані саме за вказаною податковою адресою відповідача і вважаються одержаними платником за правилами абз.6 п.42.4 ст.42, абз.3 п.58.3 ст.58 та абз.1 п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України.

16.12.2024 року ГУ ДПС у Харківській області була складена податкова вимога №0-2040, котра була надіслана на належну податкову адресу платника і вважається одержаною платником за правилами абз.6 п.42.4 ст.42, абз.3 п.58.3 ст.58 та абз.1 п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України.

Згідно з листом контролюючого органу від 03.07.2025р. №14435/5/20-40-13-10-13 податковий борг відповідача з моменту направлення податкової вимоги існував постійно і безперервно.

Стверджуючи про наявність підстав для виконання податкового обов`язку боржника у примусовому порядку, контролюючий орган ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З 01.01.2011 р. таким законом є Податковий кодекс України.

З огляду на приписи ч. 2 ст. 73 КАС України до предмету доказування по адміністративній справі про стягнення заборгованості, котра утворилась внаслідок невиконання публічного обов`язку з проведення платежу на користь Державного бюджету України, місцевого бюджету чи певного суб`єкта владних повноважень з огляду на приписи ч. 2 ст. 73 КАС України входять обставини: 1) реального існування зобов`язаної особи як суб`єкта права, 2) виникнення публічного обов`язку по здійсненню платежу, 3) доведення до відома зобов`язаної особи факту виникнення публічного обов`язку по здійсненню платежу, 4) виконання публічного обов`язку в добровільному порядку, 5) дотримання органом контролю чи управління визначеної законом процедури виконання публічного обов`язку в примусовому порядку, 6) існування заборгованості з виконання публічного обов`язку, 7) заявлення органом контролю чи управління вимоги про стягнення в межах визначеного законом строку.

Тож, до предмету доказування у спорі про стягнення податкового боргу належить виключно обставини чинності (або втрати юридичної сили) рішеннями суб"єкта владних повноважень, якими було створено публічний обов"язок з внесення до бюджету відповідної суми податку (збору, обов"язкового платежу).

У межах спірних правовідносин податкові повідомлення-рішення №2-2031-UA0028556 від 12.08.2024 року; №2-2031-UA0028556 від 12.08.2024 року; №2-2031-UA0028556 від 12.08.2024 року; №2-2031-UA0028558 від 12.08.2024 року; №2-2031-UA0028559 від 12.08.2024 року; №2-2031-UA0028556 від 12.08.2024 року; №2-2031-UA0028556 від 12.08.2024 року є чинними.

Стосовно заявленої суб`єктом владних повноважень вимоги про стягнення коштів суд зазначає, що визначені рішеннями контролюючого органу зобов`язання підлягають сплаті за строком згідно з абз."а" п.п.267.8.1 ст.267 Податкового кодексу України, а саме: фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Згадані строки у спірних правовідносинах збігли, доказів виконання особою податкового обов`язку у добровільному порядку матеріали справи не містять, доказів припинення податкового обов`язку з інших підстав судом не виявлено.

Дослідивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах скінчився перебіг визначених законом строків виконання податкового обов`язку, але фактичних даних, котрі б засвідчували припинення податкового обов`язку внаслідок самостійного і добровільного перерахування платником податків коштів до бюджету, а також з інших підстав відповідно до положень ст.ст. 37, 38, 101, 102 Податкового кодексу України матеріали справи не містять.

У зв`язку із цим, за правилами п.п.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 та п. 57.1, п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України за податковими повідомленнями-рішеннями виник податковий борг.

16.12.2024 року ГУ ДПС у Харківській області була складена податкова вимога №0-2040, котра була надіслана на належну податкову адресу платника і вважається одержаною платником за правилами абз.6 п.42.4 ст.42, абз.3 п.58.3 ст.58 та абз.1 п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України.

Згідно з листом контролюючого органу від 03.07.2025р. №14435/5/20-40-13-10-13 податковий борг відповідача з моменту направлення податкової вимоги існував постійно і безперервно.

Спору з приводу застосування п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України між учасниками справи не існує.

Запроваджений ст.102 Податкового кодексу України присікальний строк давності у спірних правовідносинах не сплинув.

Передбачена ст.95 Податкового кодексу України черговість реалізації управлінської функції контролю за своєчасністю розрахунків Головним управлінням дотримана.

Обставини існування невиконаного податкового обов`язку платника стосовно заявленої до стягнення суми у розмірі - 352.820,11 грн підтверджені наявною у справі роздруківкою картки особового рахунку платника податків, котра за правилами ст.ст.73-76 КАС України є належним, допустимим, достатнім та достовірним доказом невиконаного податкового обов`язку з боку відповідача.

У ході розгляду справи доказів відсутності обов`язку платника податків у спірних правовідносинах здійснити платіж на користь державного бюджету України або доказів виконання такого обов`язку сторонами до суду не подано, а судом самостійно не виявлено.

Стосовно посилань відповідача на несвоєчасне направлення контролюючим органом податкових повідомлень-рішень на податкову адресу платника податків як на підставу втрати юридичної сили рішеннями контролюючого органу та припинення податкового обов"язку суд зазначає, що згідно з п.10.1 ст.10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.

Пунктом 12.3 ст.12 Податкового кодексу України встановлено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Статтею 265 Податкового кодексу України встановлено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Порядок нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено ст.266 Податкового кодексу України.

Згідно з п.п.266.1.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлюють, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом 266.3.1 ст.266 та п.п.266.3.2 ст.266 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п.п.266.4.1 ст.266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Згідно з п.п.266.5.1 ст.266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до п.п.266.6.1 ст.266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Абзацом сьомим п.п.266.7.1 ст.266 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з п.п.266.7.2 ст.266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Тож, п.п.266.7.2 ст.266 Податкового кодексу України дійсно запроваджено правило, згідно з яким контролюючий орган повинен винести податкове повідомлення-рішення про визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на адресу платника податків - власника об"єкту нерухомого майна до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Проте, згідно з п.п.266.10.3 ст.266 Податкового кодексу України у редакції Закону України від 07.12.2017р. №2245-VIII податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Вирішуючи колізію у застосуванні між положеннями п.п.266.7.2 ст.266 Податкового кодексу України та між положеннями п.п.266.10.3 ст.266 Податкового кодексу України у редакції Закону України від 07.12.2017р. №2245-VIII, суд виходить з того, що положення п.п.266.10.3 ст.266 Податкового кодексу України у редакції Закону України від 07.12.2017р. №2245-VIII є однопредметним рівносильним (рівнозначним) актом права, прийнятим пізніше у часі.

Відтак, перевагу у застосуванні належить віддати саме положеннями п.п.266.10.3 ст.266 Податкового кодексу України у редакції Закону України від 07.12.2017р. №2245-VIII.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком, розмір якого визначається рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості.

Відтак встановлення місцевих податків і зборів входить до компетенції органів місцевого самоврядування, податковий же орган, наділений повноваженнями по застосуванню в межах своєї компетенції вже прийнятих нормативно-правових актів, в тому числі рішень органів місцевого самоврядування, норми яких є чинними на час їх застосування та є обов`язковими.

Суд відмічає, що Законом України від 17.03.2020р. №533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 18.03.2020р., до Податкового кодексу України було внесено зміни, зокрема, підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» доповнено п.521 та п.525.

Відповідно до абзацу 10 п.522 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України у редакції Закону України від 17.03.2020р. №533-IX на період з 18.03.2000р. по 31.05.2020р. зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Законом України від 13.05.2020р. №591-IX до пункту 522 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України внесені зміни (набрали чинності 29.05.2020р.), якими в абзаці десятому слова та цифри «по 31 травня 2020 року» замінено цифрами та словами "2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Відповідно до постанови КМУ від 27.06.2023р. №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Тож, перебіг строку за ст.102 Податкового кодексу України був зупинений у межах спірних правовідносин до - 30.06.2023р. включно.

Крім того, Законом України від 15.03.2022р. № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (набрав чинності з 17 березня 2022 року) статтю 102 Податкового кодексу України було доповнено пунктом 102.9 такого змісту: "102.9. На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи".

В подальшому пункт 102.9 статті 102 Податкового кодексу України було виключено на підставі Закону України від 30.06.2023р. №3219-IX, який набрав чинності 01 серпня 2023 року.

Отже, в період з 18 березня 2020 року по 30 червня 2023 року, строк давності, передбачений статтею 102 ПК України, був зупинений з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а в період з 17 березня 2022 року по 01 серпня 2023 року - у зв`язку з дією правового режиму воєнного, надзвичайного стану.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.12.2023р. по справі №240/34220/22.

01.08.2023р. був відновлений перебіг строку давності згідно з п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України у силу норм Закону України від 30.06.2023р. №3219-IX

Податкові повідомлення рішення, на підставі яких у відповідача виник податковий борг, були прийняті субєктом владних повноважень - 12.08.2024р.

Окремо суд зважає, що згідно з п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій (митній) декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки; завищення сум податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету, заявлених у податкових деклараціях, зокрема при використанні права на податкову знижку відповідно до розділу IV цього Кодексу; наявності помилок при визначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або відсутності реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної протягом граничних строків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до п.п.14.1.39 ст.14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобовязання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Суд повторно наголошує, що на відміну від правовідносин, стосовно яких було винесено постанову Верховного Суду від 29.01.2019р. у справі №817/213/16, у правовідносинах, які є предметом спору у справі №520/18999/25, діє зовсім інше нормативне регламентування, а саме п.п. 266.10.3 ст.266 Податкового кодексу України у редакції Закону України від 07.12.2017 №2245-VIII.

Також суд відмічає, що згідно з п.37.3 ст.37 Податкового кодексу України підставами для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є: 37.3.1. ліквідація юридичної особи; 37.3.2. смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; 37.3.3. втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; 37.3.4. скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб.

Відтак, приписи п.п.266.7.2 ст.266 Податкового кодексу України не можуть бути кваліфіковані у якості підстави для припинення податкового обов`язку із зв`язку із спливом строку у до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Наведене підтверджується змістом ст.101 та ст.102 Податкового кодексу України, якими у якості окремої спеціальної підстави для припинення податкового обов"язку визначені обставини виникнення безнадійного податкового боргу, котрий підлягає списанню та обставини спливу строку давності визначення податкового зобов"язання платника податків за рішенням контролюючого органу.

Разом з тим, суд враховує правову позицію, висловлену у постанові Верховного суду від 20.06.2022 року у справі № 826/15940/18 (адміністративне провадження № К/9901/27104/19) у побідних правовідносинах відповідно до якої "...Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що пропуск податковим органом встановленого підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України строку надсилання податкового повідомлення-рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року), не є тим порушенням, яке спростовує правомірність нарахування грошового зобов`язання податковим органом, та не може бути самостійною підставою для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення. Недотримання контролюючим органом встановлених строків надіслання податкового повідомлення-рішення не є підставою для припинення податкового обов`язку платника податку з транспортного податку. Строк надсилання податкового повідомлення-рішення, встановлений підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України, не є строком, що зумовлює припинення податкового обов`язку або звільнення від його виконання...".

З огляду на вищевикладене, покладені в основу відзиву на позов посилання відповідача на те, що податкові повідомлення-рішення складені 12.08.2024 року та були направлені органом податкової служби за податковий період 2021 рік, а тому суперечать п.п.266.7.2 ст.266 Податкового кодексу України і не підлягають оплаті кваліфікуються судом у якості юридично неспроможних.

Будь-яких інших аргументів стосовно відсутності підстав для виконання у межах спірних правовідносин податкового обов"язку відповідачем не наведено.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки судовим розглядом не встановлено факту порушення заявленою суб`єктом владних повноважень вимогою в частині стягнення 352.820,11 грн. прав та інтересів платника податків у сфері публічно-правових відносин у галузі податкової справи, то позов належить задовольнити, стягнувши борг у вказаній сумі.

Суд також зважає, що за приписами Закону України від 30.06.2021р. №1591-ІХ "Про платіжні послуги" і Податкового кодексу України кошти в Україні існують в готівковій і безготівковій формі, а відтак, питання визначення форми коштів, котрі підлягають стягненню з платника податків за податковим боргом, належить до управлінської компетенції контролюючого органу і підлягає вирішенню у ході виконання останнім відповідного судового акту.

Розподіл судових витрат необхідно провести за правилами ст. 139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-77, 90, 211, 241-243, 255, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь державного бюджету України податковий борг у сумі 352.820,11 грн (триста п`ятдесят дві тисячі вісімсот двадцять гривень 11 коп.).

Роз`яснити, що рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко