Справа № 460/5042/25
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2025 року м. РівнеСправа №460/5042/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач-2), у якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 від 23.12.2024 №35 про відмову позивачу у призначенні пенсії; зобов`язати відповідача-2 призначити позивачу з 10.12.2024 пенсію за віком відповідно до частини другої статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; зобов`язати відповідача-1 виплачувати позивачу з 10.12.2024 пенсію за віком відповідно до частини другої статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач двічі зверталася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії. Перше звернення було після досягнення віку 60 років. Пенсійним фондом був здійснений розрахунок страхового стажу № п/с 813 та видана Довідка № 997/02.16-08 від 29.05.2023, за змістом якої загальний стаж позивача складає 23 роки 9 місяців 0 днів, що не дає права на призначення пенсії за віком в 60 років, тому згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування вона набуде право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки у разі відсутності змін у пенсійному законодавстві. Після досягнення віку 63 роки (10.12.2024) позивач 18.12.2024 звернулася до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії за віком. Проте, спірним рішенням відповідач-2 відмовив у призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності у неї необхідної кількості страхового стажу від 21 до 31 року. При цьому, відповідачем за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоду навчання згідно із свідоцтвом серії НОМЕР_1 та додатково долученої уточнюючої довідки, оскільки не підтверджено послідовність зміни прізвища, імені, по батькові та відсутнє свідоцтво про шлюб; до страхового стажу також не було враховано періоди роботи в російській федерації згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 27.11.1981. Крім того, відповідач-2 зазначив про відсутність інформації щодо неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. Позивач ствердила, що вона не проживала, не перебувала та не працювала на території російської федерації. Вказала, що при зверненні до органу Пенсійного фонду були надані витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 4, копію свідоцтва про розірвання шлюбу, відтак, послідовність зміни прізвища підтверджена належним чином. Вважає, що внаслідок протиправного рішення органу Пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії за віком порушено гарантоване державою право позивача на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 21.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відповідачами відзиву.

За змістом довідок про доставку електронного листа вказана ухвала доставлена до електронного кабінету відповідачів в підсистемі Електронний суд 21.03.2025.

У встановлений судом строк відповідачі відзиву не подали.

Клопотань про продовження процесуального строку для надання відзиву із зазначенням причин від відповідачів не надходило.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 18.12.2024 звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Вказану заяву відповідно до вимог п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, після реєстрації та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності передано для розгляду ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 23.12.2024 №35 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідної кількості страхового стажу та в зв`язку з відсутністю інформації щодо неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. Вік заявниці 63 років 00 місяців 08 днів. Страховий стаж особи становить 17 років 03 місяців 16 днів. Результати розгляду документів доданих до заяви: до страхового стажу не враховано період навчання згідно зі свідоцтвом серії НОМЕР_1 та додатково долучено уточнюючої довідки, оскільки не підтверджено послідовність зміни ПІБ заявниці. Необхідно надати свідоцтво про шлюб; до страхового стажу не враховано періоди роботи в російській федерації згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 27.11.1981 - 23.11.1981 - 31.05.1982 наявне виправлення в даті звільнення з роботи; 08.07.1984 - 17.02.1986 неможливо ідентифікувати печатку, якою скріплено запис про звільнення; 23.02.1993 - 24.03.1993 - запис про звільнення не скріплено печаткою; 23.05.1989 - 24.03.1993, оскільки в зв`язку з розірванням дипломатичних відносин з країною-агресором. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення". Крім того, зазначено, що пунктом 14.4 розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058, зі змінами, внесеними Законом № 3674, передбачено, що громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та російської федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду України в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Вважаючи рішення органу Пенсійного фонду від 23.12.2024 №35 протиправним, ОСОБА_1 звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі Закон №1058-ІV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.

За змістом частини другої статті 26 Закону №1058-ІV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 років.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Як встановлено судом з матеріалів справи, ОСОБА_1 після досягнення віку 60 років звернулася до органу Пенсійного фонду за призначенням пенсії за віком. Відділом обслуговування громадян № 9 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області видано довідку від 29.05.2023 №997/02.16-08, в якій зазначено: "Враховуючи документи, надані гр. ОСОБА_1 , загальний страховий стаж складає: 23 роки 9 місяців 0 днів, що не дає право відповідно до ст. 26 Закону №1058-ІV на призначення пенсії за віком в 60 років. Згідно з частиною другою ст. 26 цього Закону, право на призначення пенсії за віком набуде після досягнення віку 63 років у разі відсутності змін в пенсійному законодавстві".

Таким чином, у травні 2023 року зарахований органом Пенсійного фонду загальний страховий стаж позивача складав 23 роки 9 місяців 0 днів, що також підтверджується розрахунком стажу.

Разом з тим, відповідно до спірного рішення від 23.12.2024 №35 відповідачем-2 зараховано позивачу страхового стажу лише 17 років 3 місяці 16 днів, який з урахуванням ч. 1 та ч. 2 ст. 26 Закону №1058-ІV є недостатнім для призначення пенсії.

До страхового стажу позивачу не зараховано:

- період навчання згідно зі свідоцтвом серії НОМЕР_1 (01.09.1977 25.06.1978) та додатково долученою уточнюючою довідкою, оскільки не підтверджено послідовність зміни ПІБ заявниці. Необхідно надати свідоцтво про шлюб;

- періоди роботи в російській федерації згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 27.11.1981: 23.11.1981 - 31.05.1982 наявне виправлення в даті звільнення з роботи; 08.07.1984 - 17.02.1986 неможливо ідентифікувати печатку, якою скріплено запис про звільнення; 23.02.1993 - 24.03.1993 - запис про звільнення не скріплено печаткою; 23.05.1989 - 24.03.1993, у зв`язку з розірванням дипломатичних відносин з країною-агресором. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення".

Суд враховує, що до набрання чинності Законом №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), відповідно до статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі статтею 62 Закону України №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених правових норм слідує, що документами, які підтверджують періоди роботи особи для зарахування до її страхового стажу, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи, а у разі відсутності в трудовій книжці таких відомостей або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи - довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Для визначення страхового стажу позивачем при зверненні до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії від 18.12.2024 було надано трудову книжку серії НОМЕР_3 (дата заповнення 27.11.1981), у якій відсутні записи про її навчання у період 1977-1978 роках.

Згідно зі свідоцтвом про присвоєння кваліфікації серії НОМЕР_1 , виданим 25.06.1978 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона навчалась в Клеванській середній загальноосвітній трудовій політехнічній школі інтернаті с.Клевань Рівненського району і закінчила у 1978 повний курс виробничого навчання за професією (спеціальністю) швеї, присвоєно кваліфікацію (спеціальність) швеї і встановлено ІІ розряд.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788-ХІІ в стаж роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору, а також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Пунктом д частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

За змістом пункту 8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Статтею 38 Закону України Про професійну (професійно-технічну) освіту від 10.02.1998 №103/98-ВР (далі Закон №103/98-ВР) передбачено, що час навчання в професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учнів, слухачів, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що надає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Крім того, статтею 4 Закону №103/98-ВР визначено, що система професійної (професійно-технічної) освіти складається з закладів професійної (професійно-технічної) освіти незалежно від форм власності та підпорядкування, що проводять діяльність у галузі професійної (професійно-технічної) освіти, навчально-методичних, науково-методичних, наукових, навчально-виробничих, навчально-комерційних, видавничо-поліграфічних, культурно-освітніх, фізкультурно-оздоровчих, обчислювальних та інших підприємств, установ, організацій та органів управління ними, що здійснюють або забезпечують підготовку кваліфікованих робітників.

Згідно з п. 5 Положення про освітньо-кваліфікаційні рівні (ступеневу освіту), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1998 №65, зміст навчання - це науково обґрунтованій методичний та дидактичний навчальний матеріал, засвоєння якого забезпечує здобуття освіти і кваліфікації згідно з освітньо-кваліфікаційним рівнем.

Зміст навчання визначається освітньо-професійними програмами підготовки кваліфікованих робітників та фахівців з вищою освітою певних освітньо-кваліфікаційних рівнів, структурно-логічною схемою підготовки, програмами навчальних дисциплін, іншими нормативними документами та навчальною і навчально-методичною літературою.

Здобуття відповідної кваліфікації фахівця підтверджується державною атестацією, яка здійснюється державною екзаменаційною (кваліфікаційною) комісією на підставі результатів державних іспитів та (або) захисту кваліфікаційної роботи після виконання

відповідної освітньо-професійної програми підготовки кваліфікованого робітника, молодшого спеціаліста, бакалавра, спеціаліста та магістра (п.11 вказаного Положення).

Відповідно до п. 19 Статуту середньої загальноосвітньої школи, ухваленого постановою Ради Міністрів СРСР від 08.09.1970 №749, особам, що закінчили середню школу з виробничим навчанням, видається також свідоцтво про присвоєння спеціальності, з зазначенням присвоєного кваліфікаційною комісією розряду.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 24.08.1974 №662 Про організацію міжшкільних навчально-виробничих комбінатів трудового навчання і професійної орієнтації учнів регламентувалась організація і діяльність міжшкільних навчально-виробничих комбінатів трудового навчання і професійної орієнтації учнів, зокрема передбачалось обладнання на базі підприємств, установ і організацій навчальних кабінетів, майстерень і цехів для підготовки учнів робітничих спеціальностей з виділенням кваліфікованих робітників та інженерно - технічних працівників для підготовки учнів.

Таким чином, період навчання позивача в Клеванській середній загальноосвітній трудовій політехнічній школі-інтернаті с. Клевань Рівненського району підлягає зарахуванню до її загального страхового стажу.

Підставою для незарахування відповідачем-2 періоду вищевказаного навчання до страхового стажу позивача слугувало те, що не підтверджено послідовність зміни прізвища. При цьому, відповідач-2 у спірному рішенні зазначив про необхідність надання позивачем свідоцтва про шлюб.

Як встановлено судом з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 17.01.2025 № 4 16.07.1980 Виконкомом Ганнівської сільської ради Добропільського району Донецької області зареєстровано шлюб, номер актового запису 5, відомості про дружину: прізвище до шлюбу ОСОБА_3 , прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 , власне ім`я, по батькові ОСОБА_5 . 04.10.1994 Чугуївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області зареєстровано актовий запис про розірвання шлюбу №349.

Вказані відомості з Державного реєстру актів цивільного стану громадян підтверджують послідовність зміни прізвища позивача.

Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 2.28 розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що інформація, що міститься в державних електронних інформаційних ресурсах, отримується шляхом електронної інформаційної взаємодії або направлення запитів до власників (розпорядників) зазначених відомостей.

Електронна інформаційна взаємодія здійснюється засобами системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів.

Згідно з п. 4.2 розділу IV Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема, надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку.

Отже, орган Пенсійного фонду під час розгляду документів про призначення особі пенсії наділений повноваженнями самостійно перевіряти відомості, які містяться у відповідних державних електронних інформаційних реєстрах, системах або базах даних.

Крім того, з метою зниження адміністративного навантаження на громадян, а також оптимізації та підвищення ефективності роботи органів Пенсійного фонду України шляхом впровадження електронної міжвідомчої взаємодії Кабінет Міністрів України постановою Про оптимізацію надання адміністративних послуг у сфері пенсійного забезпечення від 17.07.2019 № 681 установив, що:

1) для призначення, перерахунку, поновлення, припинення, продовження виплати пенсій, надбавок, допомог, доплат та компенсацій або переведення з одного виду пенсії на інший (далі - призначення пенсії) на запит органів, які призначають пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня його отримання подаються такі відомості, зокрема, з Державного реєстру актів цивільного стану громадян - дата та місце народження і походження особи, про шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть, інші акти цивільного стану особи. Відомості подаються в порядку, встановленому Міністерством юстиції та Пенсійним фондом України;

2) забороняється вимагати від особи, яка подає заяву для призначення пенсії, документи, що підтверджують відомості, зазначені у підпункті 1 цього пункту (крім випадку, коли такі відомості відсутні або містять розбіжності у відповідній інформаційній системі або особа не надала згоди на отримання та обробку її персональних даних з певної інформаційної системи), а також відомості, які містяться в інформаційних системах Пенсійного фонду України та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Положення щодо обміну відомостями, зазначеними у підпункті 1 цього пункту, діють до організації електронної інформаційної взаємодії відповідних інформаційних ресурсів згідно з Порядком організації електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 травня 2018 р. № 357 Деякі питання організації електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів (Офіційний вісник України, 2018 р., № 41, ст. 1450).

Доступ до зазначених у підпункті 1 цього пункту реєстрів здійснюється авторизовано із збереженням інформації про службову або посадову особу, яка зробила запит, з використанням засобів реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування на центральному рівні за умови надання особою, яка подає заяву для призначення пенсії, а у випадках, передбачених законом, - також членами її сім`ї згоди на отримання та обробку їх персональних даних.

Отже, відповідач-2 при розгляді заяви позивача про призначення пенсії мав право самостійно отримати інформацію щодо послідовності зміни прізвища позивача. Проте, не реалізував надане повноваження та всупереч забороні, встановленій постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 № 681, вимагав відповідну інформацію у позивача.

Крім того, суд зауважує, що згідно з розрахунком стажу, сформованим органом Пенсійного фонду у 2023 році, період навчання позивача у Клеванській середній загальноосвітній трудовій політехнічній школі інтернаті с. Клевань Рівненського району, був включений до страхового стажу позивача.

З урахуванням наведеного, підстави незарахування такого періоду в 2024 році, наведені відповідачем-2 в спірному рішенні, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів її трудової діяльності роботи з 23.11.1981 по 31.05.1982, з 08.07.1984 по 17.02.1986, з 23.02.1993 по 24.03.1993 та з 23.05.1989 по 24.03.1993, суд зазначає таке.

Із записів трудової книжки серії НОМЕР_3 (дата заповнення 27.11.1981) суд встановив, що позивач:

- 23.11.1981 прийнята на роботу у військову частину НОМЕР_4 завідувачем бібліотеки. Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_4 №233 від 27.11.1981 (запис №1);

- 31.05.1982 звільнена за власним бажанням. Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_4 №108 від 04.06.1982 (запис №2);

- 06.07.1984 прийнята у військову частину НОМЕР_5 на посаду касира. Підстава: наказ №165 від 06.07.1984 (запис №3);

- 17.02.1986 переведена у зв`язку з організаційними заходами до військової частини НОМЕР_6 . Підстава: наказ №33 від 17.02.1986 (запис №4);

- 23.05.1989 прийнята у військову частину польова пошта НОМЕР_7 на посаду прибиральниці громадських приміщень. Підстава: наказ №119 від 20.05.1989 (запис №7);

- 03.04.1992 звільнена у зв`язку із скороченням чисельності робітників. Підстава: наказ №102 від 29.04.1992 (запис №8);

- 23.02.1993 прийнята на роботу у Військторг №842 старшим касиром центральної каси. Підстава: наказ №13л від 23.02.1993 (запис №9);

- 24.03.1993 звільнена із займаної посади. Підстава: наказ №20л від 24.03.1993 (запис №10).

Будь-яких виправлень чи неточностей записи №1, №3 - №4 та №7 - №8 трудової книжки не містять.

При цьому, запис №2 містить виправлення в другій цифрі року 1982 (графа 2).

Суд зауважує, що відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму (п.2.8 Інструкції №58).

Згідно з п.2.9 Інструкції №58 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Відповідно до п.2.10 Інструкції №58 у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за N таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу (пункт 2.14 Інструкції №58).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні положенні містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 № 162, яка була чинною на час внесення до трудової книжки позивача записів №1 - №11.

При цьому, суд зауважує, що за змістом приписів Інструкцій №58 та №162 законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників та внесення в них достовірних відомостей саме на роботодавців, в свою чергу, рядові працівники жодним чином не можуть впливати на ці обставини, тому невиконання роботодавцем наведених обов`язків не повинно позбавляти працівника, у даному випадку позивача, її конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Надана суду копія трудової книжки не містить відомостей про зміну запису №2 шляхом визнання його недійсним.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення первинних бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Крім того, суд зауважує, що рік 1982 дати запису №2 трудової книжки позивача, зазначений в графі №2, відповідає року наказу, зазначеному в графі №4 цього запису, а тому виправлення в другій цифрі року не впливає на зміст такого запису, не може свідчити про його недійсність та, як наслідок, бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду трудової діяльності з 23.11.1981 по 31.05.1982.

Що стосується підстави незарахування періоду трудової діяльності позивача з 08.07.1984 - 17.02.1986 через неможливість ідентифікувати печатку, якою скріплено запис про звільнення, то суд зазначає, що нечіткість відтиску печатки роботодавця на записі №4 в трудовій книжці позивача за 1986 рік об`єктивно може бути зумовлена давністю виконання відтиску печатки та фізичними властивостями штемпельної фарби. Відтак, підстави незарахування цього періоду до страхового стажу позивача є необґрунтованими.

Щодо незарахування відповідачем-2 до страхового стажу позивача записів трудової книжки №9 та №10 (23.02.1993 - 24.03.1993), суд зазначає таке.

Суд встановив, що на 7-й сторінці трудової книжки виконано запис: Записи №9 та №10 рахувати недійсними, який засвідчено підписом інженера відділу кадрів А. Старкової та скріплено печаткою Військторгу №842.

Таким чином, такий період не підлягає зарахуванню у зв`язку з визнанням відповідних записів трудової книжки недійсними безпосередньо роботодавцем.

Крім того, такий період не було включено до страхового стажу позивача згідно з розрахунком стажу, здійсненого органом Пенсійного фонду у 2023 році.

В спірному рішенні відповідач-2 відносить періоди роботи позивача з 23.11.1981 по 31.05.1982, з 08.07.1984 по 17.02.1986 та з 23.05.1989 по 24.03.1993 до роботи в російській федерації.

Суд зауважує, що трудова книжка позивача не містять інформації про її трудову діяльність у період з 04.04.1992 по 24.03.1993, який також не було включено до страхового стажу згідно з розрахунком стажу, здійсненим органом Пенсійного фонду у 2023 році.

При цьому, періоди трудової діяльності позивача з 23.11.1981 по 31.05.1982, з 08.07.1984 по 17.02.1986 та з 23.05.1989 по 03.04.1992 припадають на період до початку дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому покликання відповідача-2 в спірному рішенні як на підставу незарахування цих періодів до страхового стажу позивача у зв`язку з розірванням дипломатичних відносин з країною-агресором та на прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" є необґрунтованими.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 17.09.2024 у справі №580/3576/22, де Суд у пунктах 33-34 зазначив, що «…не зважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (ст. 13 Угоди).

Отже, положення відповідного міжнародного договору розповсюджується на питання пов`язані із призначенням пенсії, зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу тощо».

Як передбачено частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Верховним Судом у постановах від 21.11.2018 у справі №672/914/16-а та від 11.07.2019 у справі №127/1849/17 викладено висновки, що перевірка достовірності виданих документів покладається на Пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні чи перерахунку пенсії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що поведінка відповідача-2 щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів її роботи з 23.11.1981 по 31.05.1982, з 08.07.1984 по 17.02.1986, з 23.05.1989 по 03.04.1992 є непропорційною заявленій легітимній меті, тому її не можна вважати такою, яка вчинена обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Спірні періоди роботи позивача відображені в трудовій книжці, яка в силу приписів чинного законодавства України є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Доказів визнання недостовірними записів №1 - №8 у трудовій книжці відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком.

Крім того, періоди з 08.07.1984 по 17.02.1986, з 23.05.1989 по 03.04.1992 було включено до страхового стажу позивача згідно з розрахунком стажу, здійсненим органом Пенсійного фонду у 2023 році.

Судом встановлено, що позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (18.12.2024) вона досягла віку 63 роки 0 місяців 9 днів та має загальний страховий стаж понад 23 роки. Отже в досліджуваній ситуації дотримано умови, необхідні для призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1058-ІV.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач-2 протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі її заяви від 18.12.2024.

Відтак, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача-2 від 23.12.2024 №35 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про призначення позивачу пенсії, суд враховує, що питання зарахування стажу роботи особи до її страхового стажу безпосередньо пов`язане із її правом на призначення пенсії, адже страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону №1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку та на підставі документів, наданих особою для призначення такої пенсії, а тому реалізація права на зарахування такого страхового стажу виникає у особи виключно за наявності у неї права на пенсію.

Статтею 5 КАС України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 4 та п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи викладене, належним та ефективним, у даному випадку, способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання органу Пенсійного фонду призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1058-ІV, зарахувавши до страхового стажу періоди її навчання з 01.09.1977 по 25.06.1978 та трудової діяльності з 23.11.1981 по 31.05.1982, з 08.07.1984 по 17.02.1986 та з 23.05.1989 по 03.04.1992.

При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям таким органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

При визначенні територіального органу Пенсійного фонду, який має обов`язок поновлення порушеного права позивача, суд враховує положення абз. 1 п. 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постанова правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1), за змістом якого заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (абз. 14 п. 4.2 Порядку №22-1).

Тож дії зобов`язального характеру щодо призначення пенсії та зарахування до загального страхового стажу позивача періодів навчання та роботи має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ у Дніпропетровській області.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.

Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, суд враховує положення частини першої статті 45 Закону №1058-ІV, згідно з якою пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач досяг пенсійного віку 10.12.1961, а звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відбулося 18.12.2024, то порушене право позивача слід відновити з 11.12.2024 (дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

Відтак, позовні вимоги щодо зобов`язання органу Пенсійного фонду призначити позивачу пенсію та виплачувати її з 10.12.2024 задоволенню не підлягають.

Також суд вважає відсутніми підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплачувати позивачу пенсію за віком, оскільки виплата органом Пенсійного фонду пенсії є наслідком призначення особі пенсії. Отже в межах цієї справи спірні правовідносини пов`язані не з порушенням прав позивача внаслідок невиплати відповідачем-1 пенсії позивачу, а внаслідок відмови в призначенні пенсії відповідачем-2. Таким чином, позовна вимога про зобов`язання відповідача-1 виплачувати пенсію є передчасною та задоволенню не підлягає.

На переконання суду, застосований судом спосіб захисту порушеного права буде достатнім та ефективним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

За приписами ч. 3 ст. 139 КАС України суд присуджує судові витрати на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23.12.2024 №35 про відмову ОСОБА_6 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_6 пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з 11.12.2024, зарахувавши до страхового стажу періоди її навчання з 01.09.1977 по 25.06.1978 та трудової діяльності з 23.11.1981 по 31.05.1982, з 08.07.1984 по 17.02.1986 та з 23.05.1989 по 03.04.1992.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_6 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 484,48 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_8 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49094. ЄДРПОУ/РНОКПП 21910427)

Повний текст рішення складений 22 вересня 2025 року.

Суддя Н.О. Дорошенко