Справа № 260/4929/25
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2025 року м. Ужгород№ 260/4929/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якій просить: 1) Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 04.06.2025 у зарахуванні періодів роботи з 06.09.1994 по 31.07.1997 (записи №№20-22) з урахуванням записів трудової книжки серіі НОМЕР_2 від 07.08.1988 року; 2) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 06.09.1994 по 31.07.1997 (записи №№20-22), відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 07.08.1988 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 04.06.2025 року з урахуванням зазначеного страхового стажу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу призначено пенсію за віком. В той же час, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 06.09.1988 року по 31.03.1997 року, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 07.08.1988 року, оскільки трудова книжка оформлена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме відсутній наказ та дата наказу про звільнення. Таку відмову вважає протиправною, оскільки позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених записах.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, в зв`язку з тим, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 09.05.2025 року № 69 позивачу призначено пенсію за віком. В той же час, до страхового стажу не зараховано період роботи з 06.09.1994 року по 31.03.1997 року, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 07.08.1998 року, оскільки трудова книжка оформлена з порушенням вимог п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 року, а саме відсутній наказ та дата наказу про звільнення. З огляду на вищенаведене, позивачу правомірно не зараховано до страхового стажу період роботи з 06.09.1994 року по 31.03.1997 року.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує з 04 квітня 2025 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При призначенні пенсії за віком до страхового стажу позивача згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 07.08.1988 року не зараховано період роботи з 06.09.1994 року по 31.03.1997 року.

На звернення позивача від 08 травня 2025 року ГУ ПФ України в Закарпатській області повідомило позивача про те, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 06.09.1994 року по 31.07.1997 року, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 07.08.1988 року (записи №№ 20-22), оскільки трудова книжка оформлена з порушенням вимог пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 85 від 29.07.1993 року, а саме відсутній наказ та дата наказу про звільнення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 із змінами (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що в трудовій книжці позивача наявний запис № 20 від 06 вересня 1994 року про призначення її на посаду інспектора Маріупольської митниці та запис № 22 від 31 березня 1997 року про звільнення позивача у зв`язку із ліквідацією Маріупольської митниці.

Відповідач в обґрунтування не зарахування вищевказаного періоду посилається на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1997 року та на відсутність у вказаних записах в трудовій книжці наказу та дати наказу про звільнення.

Оцінюючи доводи відповідача, суд зазначає, що відповідно пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Положеннями пунктів 2.6 - 2.8 Інструкції №58 визначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу.

За змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є підприємство - роботодавець.

В той же час, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Також суд враховує, що Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17 висловлена позиція, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На переконання суду, виявлені відповідачем недоліки оформлення записів не є достатньою підставою для відмови у зарахуванні відповідного трудового стажу, оскільки не спростовують факту зайнятості позивача протягом такого періоду. Наявні у трудовій книжці записи №№ 20-22 про роботу в період з 06.09.1994 по 31.03.1997, є послідовними та взаємопов`язаними, не містять розбіжностей чи суперечностей, стосуються періоду трудової діяльності позивача.

Відтак, на переконання суду, твердження відповідача про відсутність підстав для зарахування вищевказаного періоду роботи позивача до страхового стажу є безпідставними.

При цьому, суд зауважує, що позивач в прохальній частині позовної заяви просить визнати протиправною відмову ГУ ПФ України в Закарпатській області в зарахуванні періоду роботи з 06.09.1994 року по 31.07.1997 року (записи №№ 20-22) та зарахувати вказаний період до страхового стажу позивача.

В той же час, як встановлено судом, записи № № 20-22 в трудовій книжці позивача стосуються роботи в Маріупольській митниці у період з 06.09.1994 року по 31.03.1997 року.

Відповідно до розрахунку стажу позивача форми РС-право (до рішення про призначення позивачу пенсії) вбачається, що позивачу зараховано період з 01.04.1992 р. по 18.07.1994 р. (записи №№ 15-19) та 01.04.1997 р. по 31.12.2003 року (записи, починаючи з № 23).

З огляду на вищенаведене, відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано період роботи позивача з 06.09.1994 року по 31.03.1997 року, що відповідає записам №№ 20-22 трудової книжки позивача.

При цьому, суд враховує, що позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що ГУ ПФ України в Закарпатській області не зараховано до стажу період 06.09.1994 року по 31.03.197 року.

Крім того, судом також враховано той факт, що відповідач у листі від 04 червня 2025 року № 2327-2213/М-02/8-0700/25 вказує, що до страхового стажу позивача не враховано період роботи з 06.09.1994 р. по 31.07.1993 року (записи №№ 20-22), в той же час, як вже встановлено судом, вищевказані записи №№ 20-22 трудової книжки позивача стосуються періоду роботи з 06.09.1994 року по 31.03.197 року.

Відтак, саме вказаний період необхідно зарахувати до страхового стажу позивача.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем неправомірно не зараховано період роботи 06.09.1994 року по 31.03.1997, порушені права позивача підлягають відновленню судом шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача вищевказаний період роботи.

При цьому, враховуючи, що пенсія позивача уже була призначена без зарахування спірного періоду та у зв`язку із задоволенням позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу, що надає право на призначення пенсії за віком, спірного періоду роботи позивача, суд вважає за необхідне для повного відновлення порушених прав зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з дати призначення пенсії.

В той же час, щодо позовних вимог в частині зобов`язання ГУ ПФ України в Закарпатській області повторно розглянути заяву позивача про перерахунок пенсії від 04.06.2025 року, з урахуванням зазначеного страхового стажу, суд зазначає, що в позовній заяві позивач вказує на те, що вона 08 травня 2025 року звернулася до органу ПФ України із заявою про перерахунок пенсії та надання їй роз`яснень, з яких причин 2 р. 6 м. 26 дн. не було зараховано до страхового стажу.

Як вже встановлено судом, в матеріалах справи наявний лист ГУ ПФ України в Закарпатській області від 04 червня 2025 року № 2327-2217/М-02/8-0700/25 за результатами розгляду звернення позивача вх. № 2213/М-0700025.

Судом надано оцінку відмови у зарахуванні до стажу позивача вищевказаного періоду, наведу у листі ГУ ПФ України в Закарпатській області від 04 червня 2025 року № 2327-2217/М-02/8-0700/25 та встановлено протиправність такої відмови та зараховано до сттрахового стажу позивача спірний період.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому суд зазначає, що вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. При цьому такий вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 вересня 2019 року в справі № 819/1420/15

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, суд зазначає, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відтак, визначаючись щодо способу поновлення порушеного права позивача, враховуючи встановлені по справі обставини, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та вважає, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 06 вересня 1994 року по 31 березня 1997 року, згідно записів №№ 20-22 трудової книжки серії № НОМЕР_3 від 07 серпня 1988 року та здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з дати призначення пенсії, врахувавши страховий стаж роботи за вказаний період, з урахуванням виплачених сум.

При цьому, суд зазначає, що обраний судом спосіб захисту повною мірою забезпечує реальне відновлення порушеного права позивача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач не довів правомірності своїх дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача період роботи з 06.09.1994 року по 31.03.1997 року. У зв`язку з чим, суд приходить висновку, що такі дії відповідача є протиправними, а відтак, необхідно зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача вищевказаний період роботи та здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача, із включенням вказаного періоду з дати призначення пенсії.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 грн. належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 06 вересня 1994 року по 31 березня 1997 року, згідно записів №№ 20-22 трудової книжки серії № НОМЕР_3 від 07 серпня 1988 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 06 вересня 1994 року по 31 березня 1997 року, згідно записів №№ 20-22 трудової книжки серії № НОМЕР_3 від 07 серпня 1988 року та здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з дати призначення пенсії, врахувавши страховий стаж роботи за вказаний період, з урахуванням виплачених сум.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) судові витрати у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового

СуддяН.Д. Маєцька