Справа № 440/5513/25
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/5513/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петрової Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо невключення до складу грошового забезпечення, з якого обчислена грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік - 35 днів, за 2023 рік - 30 днів, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 - 2024 роки - 126 днів, додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а також ненарахування компенсації додаткової відпустки відповідно до ст. 19 Закону від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» за 2019 - 2024 роки - 60 днів;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ідентиф. код юридичної особи НОМЕР_3 ) нарахувати та військову частину НОМЕР_2 виплатити мені грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік - 35 дів, за 2023 рік - 30 днів, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 - 2024 роки - 126 днів та додаткової відпустки відповідно до ст. 19 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР Про відпустки за 2019 - 2024 роки - 60 днів, обчисливши розмір компенсації із розміру мого місячного грошового забезпечення, з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та з урахуванням виплачених сум.

Підставою звернення до суду з даним позовом є переконання позивача про порушення відповідачем-суб`єктом владних повноважень його прав та законних інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю її вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

До суду надійшла уточнена позовна заява із заявою про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/5513/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . При звільненні з військової служби йому виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток. При цьому до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислено розміри вказаних вище виплат, відповідач не включив суми додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168, а також не виплачено компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки відповідно до ст. 19 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР Про відпустки за 2019 - 2024 роки - 60 днів.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Військова частина у відзиві на позов щодо позовних вимог заперечувала, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 у період з 03.08.2023 по 08.02.2024 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 40 від 08.02.2024 позивача звільнено з військової служби у запас.

При звільненні з військової служби позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток.

При цьому до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислено розміри вказаних вище виплат, відповідач не включив суми додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168, та щодо нездійснення компенсації за дні додаткової відпустки відповідно до ст. 19 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР Про відпустки за 2019 - 2024 роки у кількості 60 днів, звернувся з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Щодо невиплати позивачу компенсації за невикористані дні відпустки з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168.

Згідно із частинами 2, 3 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до п.5,6 5 розділу ХХХІ Порядку №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.

Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Отже, п. 6 розділу ХХХІ Порядку №260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір компенсації за невикористані дні відпустки.

Навпаки, за приписами указаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Тому при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 вересня 2024 року у справі №240/32125/23.

Таким чином, ураховуючи те, що додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ №168, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення та виплачувалася позивачу у 2022 та 2023 роках, то суд вважає, що вказана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки.

Відтак, відповідачем протиправно не враховано у складі грошового забезпечення з якого обчислюється компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168.

Щодо набуття права позивачем на отримання додаткової відпустки відповідно до ст. 19 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР Про відпустки та невиплати грошової компенсації за невикористані дні такої відпустки за 2019 - 2024 роки.

Відповідачем не заперечується, що додаткова відпустка із збереженням заробітної плати позивачу не надавалася. При звільненні позивачу не була виплачена компенсація за невикористані дні додаткової відпустки відповідно до ст. 19 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР Про відпустки.

Положеннями частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2232-XII) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Абзацом 1 статті 4 Закону України "Про відпустки" № 504/96-ВР від 15 листопада 1996 року (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 504/96-ВР) установлені такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про відпустки" в редакціях, що були чинними у період з 2009 по 2021 рік, жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, матері інваліда з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Законом №1401-IX від 15.04.2021 (набув чинності 09.05.2021) були внесені зміни до ст. 19 Закону "Про відпустки" і вона набула наступного змісту: "Одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України). За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів."

Суд погоджується з доводами відповідача, що право на відпустку, яка передбачена ст. 19 Закону "Про відпустки", позивач набув тільки з 09.05.2021, до цього часу оскільки позивач не відносився до категорії одинокого батька, виховував дітей у шлюбі разом з їх матір`ю, право на додаткову відпустку за ст. 19 Закону "Про відпустки" він не мав.

Отже, підстав для нарахування грошової компенсації за 2019 2021 роки за невикористання додаткової відпустки відповідно до ст. 19 Закону від 15.11.1996 №504/96-ВР «Про відпустки» є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Разом з тим, Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі - Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Стаття 10-1 цього Закону передбачає право військовослужбовців на відпустки та порядок їх надання та відкликання з них.

Поряд із цим, абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Так, відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами першим, шостим та дванадцятим цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом першим цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

За змістом пункту 19 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток припиняється, крім відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням); відпустки у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.

Слід звернути увагу на те, що у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто, особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду си воєнного стану, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток, у відповідності до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо, разом з тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується вищевикладеними нормативно-правовими актами.

Оскільки відповідачем не спростовано доводів позивача, що позивач, як батько неповнолітніх дітей, не використовував додаткову відпустку у період з 09.05.2021 по 08.02.2024, а тому набув право на отримання грошової компенсації за таку відпустку у зв`язку із звільненням зі служби.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд вважає за необхідне, визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до складу грошового забезпечення, з якого обчислена грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 - 2024 роки, додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а також ненарахування грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки відповідно до ст. 19 Закону від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» за період з 09.05.2021 по 08.02.2024 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, додаткової відпустки як учаснику бойових дій та додаткової відпустки відповідно до ст. 19 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР Про відпустки за період з 09.05.2021 по 08.02.2024, обчисливши розмір компенсації із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та з урахуванням виплачених сум.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 242-246, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до складу грошового забезпечення, з якого обчислена грошова компенсація ОСОБА_1 за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 - 2024 роки, додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а також ненарахування грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки відповідно до ст. 19 Закону від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» за період з 09.05.2021 по 08.02.2024;

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 - 2024 роки та додаткової відпустки відповідно до ст. 19 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР Про відпустки за період з 09.05.2021 по 08.02.2024, обчисливши розмір компенсації із розміру місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 , з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.М. Петрова