Справа № 400/850/25
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/850/25

Перша інстанція: суддя Брагар В. С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів Бойка А.В., Єщенка О. В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУ ПФУ в Миколаївській області) та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 21.11.2024 №27 про відмову в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 по 14.12.1994 згідно трудової книжки від 07.07.1981 серія НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву від 15.11.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що досягнувши пенсійного віку вона звернулася до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до положень Закону №1058-ІV.

За результатами розгляду вказаної заяви ГУ ПФУ в Донецькій області, визначене за принципом екстериторіальності, прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком згідно Закону №1058-ІV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, визначеного статтею 26 Закону №1058-ІV.

Позивачка вважає, що відповідач протиправно не зарахував до її стажу період роботи в Російській Федерації з 01.01.1992 по 14.12.1994 із посиланням на припинення з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода).

На переконання позивачки, оскільки спірний стаж набутий нею під час чинності вказаної Угоди вона має право на зарахування цього періоду до її страхового стажу, а оскаржуване рішення, на її думку, є протиправним та таким, що порушує її право на соціальне забезпечення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 21.11.2024 року №27 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в РФ з 01.01.1992 по 14.12.1994 згідно трудової книжки від 07.07.1981 серія НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву від 15.11.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 484,48 грн.

Також з ГУ ПФУ в Миколаївській області стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 484,48 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ГУ ПФУ в Донецькій області надало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що під час ухвалення рішення у справі суд першої інстанції не врахував, що наразі не можливо здійснити поштове відправлення кореспонденції в РФ з відділень АТ «Укрпошта».

Отже, як вважає апелянт, у зв`язку з розірванням дипломатичних відносин та зупиненням листування з державою-агресором, органи Пенсійного фонду позбавлені можливості провести зустрічну перевірку достовірності записів про роботу позивачки у РФ, що, як наслідок, є підставою для відмови в зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи.

Рішення про відмову у призначенні пенсії апелянт вважає законним та обґрунтованим та підстав для його скасування не вбачає.

ГУ ПФУ в Миколаївській області також подало апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права просить рішення суду скасувати, та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» передбачений вихід України з Угоди та зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19.06.2023.

Як зазначає апелянт, починаючи з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому незалежних державах, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/ договорів.

Під час ухвалення рішення суд першої інстанції не врахував, що постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 639 припинена дія Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про трудову діяльність та соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн.

Тож апелянт просить врахувати, що на сьогодні двосторонні угоди/договори в галузі пенсійного законодавства між Україною та РФ не укладені, а тому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РФСР по 31.12.1991.

Позивачка у відзиві на апеляційні скарги посилаючись на доводи, які ідентичні доводам викладеним у позовній заяві та які узгоджуються з висновками суду першої інстанції, зазначає про безпідставність поданих апеляційних скарг. Рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 вважає законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим в задоволенні апеляційних скарг просить відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.

Пункт 2 частини 1 статті 263 КАС України визначає, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 досягнувши пенсійного віку вона звернулася до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до положень Закону №1058-ІV.

Заява позивачки про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Донецькій області.

21.11.2024, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Донецькій області прийняло рішення №27 «Про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV ОСОБА_2 » у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 31 рік (а.с.19).

В оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що за доданими до заяви документами до страхового стажу згідно трудової книжки від 07.07.1981 серія НОМЕР_1 не зарахований період роботи з 01.01.1992 по 14.12.1994 на території РФ у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 Росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Також у спірному рішенні відповідач зазначив, що необхідний страховий стаж згідно частини 1, 2 статті 26 Закону № 1058-IV становить 31 рік, натомість страховий стаж позивачки склав 28 років 01 місяць 20 днів.

За таких умов, ГУ ПФУ в Донецькій області відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Вважаючи протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції врахував, що Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано в Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило факт припинення Угоди для України з 19.06.2023.

Втім суд дійшов висновку, що з огляду на вищеозначені часові рамки дії та припинення дії міжнародного договору, денонсація Угоди означає, що вказана Угода припиняє передбачені нею зобов`язання для сторін Угоди лише відносно правовідносин, які слідують за датою набуття денонсації, а не передують цій даті.

Суд наголосив на тому, що закон не має зворотної дії в часі , а тому вважав, що працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення в Україні.

Отже, за наявності чинних у період роботи позивачки положень Угоди, що передбачали відповідне право, суд вважав, що вона не може нести негативні наслідки у вигляді позбавлення її права на зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що територіальний орган Пенсійного фонду безпідставно не зарахував періоди роботи позивачки на території РФ з 01.01.1992 по 14.12.1994, оскільки Угода, припинила свою дію лише з 19.06.2023.

При цьому, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд вважав, що порушене право позивачки підлягає відновленню шляхом визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання відповідача зарахувати спірний період до страхового стажу позивачки та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

В цілому доводи апеляційних скарг зводяться до того, що внаслідок припинення Угоди позивачка не має права на зарахування спірного періоду роботи до її страхового стажу, а тому внаслідок недостатності страхового стажу у позивачки відсутнє право на призначення пенсії за віком, що свідчить про правомірність оскаржуваного рішення.

Надаючи оцінку вказаним доводам апеляційних скарг, колегія суддів керується наступним.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (вище і далі - Закон № 1058-IV).

Стаття 1 Закону №1058-IV встановлює, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 24 Закону №1058-IV закріплено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До дати набрання чинності Законом №1058-IV, а саме до 01.01.2004 стаж вимірювався часом роботи трудовий стаж.

Так, відповідно до норм Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР», який набрав чинності 15.05.1990, норм Закону України 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі -Закон №1788-ХІІ), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості перерв.

Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пункт 1 Порядку №637 визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Повертаючись до матеріалів справи, колегія суддів враховує, що оскаржуване рішення органу Пенсійного фонду та доводи апеляційних скарг ґрунтуються на тому, що з 19.06.2023 припинена дія Угоди між Урядом України та Урядом РФ про трудову діяльність та соціальний захист громадян, що свідчить про відсутність підстав для зарахування спірного стажу та відповідно призначення пенсії за віком.

Так, з метою належного забезпечення прав громадян на пенсійне забезпечення 13.03.1992 була прийнята Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення (далі і вище - Угода).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Відповідно до статті 5 Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Стаття 6 Угоди визначає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно статті 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 01.12.1991, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Аналізом вказаних норм слід дійти висновку, що на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалася дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу

Також з наведених положень слідує, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до статті 13 Угоди, кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, Угодою визначений стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.

Відповідно до статті 19 Закону України від 03.08.2004 №1906-IV «Про міжнародні договори України» (далі Закон №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписи пункту «в» частини 2 статті 24 Закону №1906-IV передбачають, що припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно положень частини 1 статті 25 Закону №1906-IV припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» зафіксований факт виходу України з Угоди.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України про те, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано в Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило факт припинення Угоди для України з 19.06.2023.

З огляду на те, що закон не має зворотної дії в часі суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що припинення Угоди свідчить про припинення передбачених нею зобов`язань для сторін лише відносно правовідносин, які слідують за датою набуття денонсації, а не передують цій даті.

Отже, позивачка, працюючи поза межами України, мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення в Україні.

Також варто зазначити, що з огляду на чинність Угоди під час роботи позивачки поза межами України остання не може нести негативні наслідки у вигляді позбавлення її права на зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ГУ ПФУ в Донецькій області під час прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії безпідставно виходив з того, що періоди роботи позивачки на території РФ з 01.01.1992 по 14.12.1994 не можуть бути зараховані до її страхового стажу, з огляду на припинення дії Угоди 19.06.2023.

Колегія суддів зауважує, що період роботи з 01.01.1992 по 14.12.1994 на посаді медичної сестри у ВЧ НОМЕР_2 підтверджується записами трудової книжки ОСОБА_1 від 07.07.1981 серія НОМЕР_1 , що також свідчить про те, що територіальний орган Пенсійного фонду протиправно відмовив у зарахуванні вказаного трудового стажу до страхового стажу останньої.

З урахуванням викладених вище норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 21.11.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до її страхового стажу спірний період роботи в РФ та повторно розглянути заяву від 15.11.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко