Справа № 380/6082/25
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 рокусправа № 380/6082/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ), в якому просить суд:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до п. б ч. 1 ст. 12. Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 із 23.09.2024, з пенсії по інвалідності, на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «б» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та здійснити її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачці з 07.11.2015 призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ.

23.09.2024 з метою переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років за п. «б» ст.12 Закону № 2262-ХІІ позивачка звернулася до Головного управління ПФУ у Львівській області із відповідною заявою. Відповідач листом від 08.10.2024 відмовив позивачу у призначенні за вислугу років мотивуючи тим, що згідно з розрахунку вислуги для призначення пенсії, який наявний у матеріалах пенсійної справи позивача, вислуга років (загальний трудовий стаж) на момент призначення пенсії позивача (07.11.2015) становив 14 років 09місяців 10днів, а тому відсутні підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ. Вважаючи, що при визначенні права на пенсію за вислугою років відповідно до п. «а» ст.12 Закону №2262-ХІІ береться до уваги пільгова вислуга, яка для позивача становить більше 25 років, позивач не погоджується із відмовою відповідача, а тому звернулася до суду із цим позовом. Позовні вимоги просить задовольнити повністю.

Ухвалою від 23.03.2025 призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що 31.05.2017 в Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - Головне управління) надійшло подання від 17.05.2016 №03733 з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - уповноважений орган) про призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 . Згідно з витягом з наказу від 06.11.2015 № 850 о/с позивачку з 06.11.2015 звільнено у запас відповідно до п.64 «г» (через скорочення штату). Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становила: 14 років 09 місяців 10 днів. Отже, на час звільнення зі служби позивачка не набула права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» ч, 1 ст.12 Закону-2262, оскільки не має необхідної календарної вислуги років, а саме 22 календарних роки та 6 місяців і більше. Відповідно до п. «а» ст. 12 Закону-2262 (в редакції чинній на час звільнення позивачки зі служби) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у ч.3 ст.5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Суд встановив таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та з 07.11.2015 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ як інвалід армії.

23.09.2024 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років за п. «б» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

Листом від 08.10.2024 № 23237-24780/С-52/8-1300/24 відповідач відмовив позивачці у переведенні на пенсію за вислугою років за п. «б» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, вказавши, що згідно із розрахунком вислуги років для призначення пенсії, який наявний в матеріалах пенсійної справи, вислуга років (загальний трудовий стаж) ОСОБА_1 на момент призначення пенсії (06.11.2015) становила 14календарних років 09місяців 10днів. Оскільки вислуга років менша від необхідного, тому підстави для переведення на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «б» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, відсутні. Також відповідач наголосив у цьому листі, що на день звільнення позивачка не досягла 45-річного віку та не має необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись із відмовою відповідача щодо переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років за п. «б» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ позивачка звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд ураховує такі обставини та положення законодавства.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у даній справі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ), положення якого суд застосовує у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з пунктом «б» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Законом № 3886-IX від 18.07.2024 до пункт "б" частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ внесено зміни такого змісту: «Особам, які є особами з інвалідністю внаслідок війни, пенсія на визначених у цьому пункті умовах призначається незалежно від віку».

Як встановив суд, згідно з витягом з наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №850о/с від 06.11.2015, капітана поліції ОСОБА_1 /М-224448/, експерта сектору №4 відділу техніко-криміналістичного забезпечення органів внутрішніх справ науково-дослідного експертно-криманалістичного центру при ГУМВС звільнено у запас Збройних Сил згідно з п.п. 10 та 10 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06.11.2015 (через хворобу).

Також суд встановив, що вислуга років на день звільнення позивачки у календарному обчисленні складала 14 років 09 місяців 10днів( календарний строк служби 12років 03місяці 10днів та час навчання у цивільних навчальних закладах 2 роки 06місяців), що підтверджується розрахунком вислуги років на пенсію працівника органів внутрішніх справ від 17.05.2016.

Крім того, з матеріалів справи видно, що на день звільнення позивачка не досягла 45 років.

З огляду на зазначене, позивачка вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати норму абзацу 2 п. «б» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ, оскільки позивачка є інвалідом армії, а тому їй належить пенсія за вислугу років незалежно від віку, на умовах визначених означеним пунктом «б».

Зазначене спонукало позивачку звернутися до відповідача із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років.

Суд не погоджується з таким тлумаченням позивачкою означеної норми Закону №2262-ХІІ з огляду на таке.

Відповідно до п. «б» ч.1 ст.21 Закону №2262-ХІІ пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах: по інвалідності іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Стаття 20 Закону №2262-ХІІ поділяє осіб з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом залежно від причини інвалідності на такі категорії:

а) особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

б) інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби.

Отже, позивачка, як особа з інвалідністю з числа військовослужбовців відноситься до категорії, визначеної п. «б» ст. 20 Закону №2262-ХІІ.

Інакше кажучи, позивачці призначено пенсію по інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби. Відтак, позивачка є інвалідом армії.

Зазначене також підтверджується доказами, що є у справі: Довідка до акта огляду МСЕК, пенсійне посвідчення.

Водночас, норма абзацу 2 п. «б» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ, якою передбачено, що пенсія за вислугу років на визначених у пункті «б» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ умовах незалежно від віку призначається особам з інвалідністю внаслідок війни, як це визначено у п. «а» ч.1 ст.20 Закону №2262-ХІІ, тобто особам, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Отже, пенсія за вислугу років на визначених у пункті «б» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ умовах незалежно від віку не призначається іншим особам з інвалідністю, зокрема тим, інвалідність яких настала у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із службою в ОВС.

На переконання суду, у позивачки склалося хибне розуміння того, що інвалід армії є тотожним інваліду війни, а відтак позивачка вважала, що і правове регулювання питання призначення пенсії за вислугу років незалежно від досягнення 45 років, як це визначено в абзацу 2 п. «б» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ. рівною мірою поширюється як на осіб з інвалідністю внаслідок війни, так і на інвалідів армії.

Отже, з урахуванням того, що станом на день звернення позивачки до відповідача із заявою про переведення її з пенсії по інвалідності як інваліда армії на пенсію за вислугу років відповідно до п. «б» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ, позивачкою не надано доказів дотримання умов визначених п. «б» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ, підстави для висновку про задоволення відповідної заяви позивчаки, поданої до відповідача, були вісутні.

Відтак, суд висновує про відсутність підстав визнавати протиправними дії відповідача щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до п. б ч. 1 ст. 12. Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Відповідно до вимог ст.139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витпрати покласти на позивачку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.