Справа № 400/2765/25
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/2765/25

Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О. Дата і місце ухвалення: 25.04.2025р., м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів : Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області №77 від 03.03.2025р.;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Миколаївській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-ХІІ з 20.02.2025р. з урахуванням до загального стажу державної служби періоду роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Миколаївській області врахувати довідки від 12.02.2025р. №3656/04.01-18/04/020/25 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, №3648/04.01-18/04/020/25 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели кваліфікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), №4110/04.01-18/04/020/25 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби, видані адміністрацією Інгульського району Миколаївської міської ради.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення від 03.03.2025р. №77.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області призначити та виплатити пенсію ОСОБА_1 згідно Закону України «Про державну службу» з 20.02.2025р. з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 грн., сплачений квитанцією №0528-0232-5229-8954 від 21.03.2025р.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 25.04.2025р., з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що періоди роботи позивача в органах місцевого самоврядування з 05.07.2001р. по 20.08.2015р. та з 01.04.2016р. по 01.05.2016р. не зараховуються до спеціального стажу для визначення права на пенсію за нормами Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII. Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Згідно запису №22 трудової книжки НОМЕР_1 від 24.04.1985р. ОСОБА_1 22.08.2001р. присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування. В подальшому позивачу також присвоювалися відповідні ранги посадової особи місцевого самоврядування та нею прийнято присягу посадової особи місцевого самоврядування. А відтак, згідно матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , її стаж державної служби становить 4 роки 9 місяців 1 день.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що станом на 01.05.2016р. ОСОБА_1 не працювала на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, та у неї відсутній 20-річний стаж роботи на відповідних посадах. А відтак, позивач не має права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

В обґрунтування своїх тверджень про порушення судом першої інстанції норм процесуального права апелянт, з посиланням на пункт 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р. №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», зазначає, що одночасне застосування судом таких способів захисту порушеного права, як визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта, є помилковим.

ОСОБА_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ГУ ПФУ в Хмельницькій області залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що до набрання чинності Законом України від 07.06.2001р. №2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» на посадових осіб місцевого самоврядування поширювалась чинність Закону України від 16.12.1993р. №3723-ХІІ «Про державну службу». При цьому, п.4 ч.2 ст.46 Закону України «Про державну службу» передбачено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Враховуючи наведене, ОСОБА_1 працювала на посадах, робота на яких зараховується до державної служби.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області.

У період з 26.06.2017р. по 09.01.2025р. позивач отримувала пенсію по ІІ групі інвалідності на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 10.01.2025р. ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до цього ж Закону.

20.02.2025р. позивач звернулася до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VІІІ з урахуванням при обчисленні такого виду пенсії виданих адміністрацією Інгульського району Миколаївської міської ради довідок про заробітну плату від 12.02.2025р. №3656/04.01-18/04/020/25, №3648/04.01-18/04/020/25 та №4110/04.01-18/04/020/25.

Відповідно до п.4.2 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, заяву позивача за принципом екстериторіальності передано для розгляду до ГУ ПФУ в Хмельницькій області.

Рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області про відмову в перерахунку пенсії №77 від 03.03.2025р. ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні поданої нею заяви.

Зокрема, у вказаному рішенні зазначено, що станом на 01 травня 2016 року стаж державної служби ОСОБА_1 становить 4 роки 9 місяців 1 день (період роботи з 04.10.1996р. по 04.07.2001р.). Згідно трудової книжки ОСОБА_1 працювала з 04.10.1996р. в Ленінському райвиконкомі Миколаївської міської ради на посаді спеціаліста. Порядок віднесення працівників місцевих рад народних депутатів та їх виконавчих органів до відповідних категорій посад державних службовців було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.1994р. №239. Зазначені посади були віднесені до відповідних категорій посад державних службовців до набрання чинності Законом України від 07.06.2001р. №2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» (до 04.07.2001р.). Таким чином, періоди роботи ОСОБА_1 в органах місцевого самоврядування з 05.07.2001р. по 20.08.2015р. та з 01.04.2016р. по 01.05.2016р. не можливо зарахувати до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

За наведених обставин ГУ ПФУ в Хмельницькій області дійшло висновку про відсутність у ОСОБА_1 сукупності умов, передбачених пунктами 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ.

Не погоджуючись з правомірністю рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області №77 від 03.03.2025р. ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». Суд зазначив, що посади, які обіймала позивач за час роботи в органах місцевого самоврядування, відносяться до посад, визначених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»; стаж роботи позивача на різних посадах органів місцевого самоврядування за період з 04.10.1996р. по 01.05.2016р. становить більше 10 років. Враховуючи, що позивач досягла віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, на день набрання чинності Законом №889-VIІІ мала більше як 10 років стажу на посадах державної служби, суд визнав обґрунтованими доводи ОСОБА_1 про наявність у неї права на отримання пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону №3723-ХІІ, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIІІ.

Що ж до позовних вимог в частині зобов`язання розрахувати розмір пенсії з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 12.02.2025р. №3656/04.01-18/04/020/25, №3648/04.01-18/04/020/25, №4110/04.01-18/04/020/25, то суд відмовив у задоволенні позову у відповідній частині з посиланням на передчасність заявлених вимог. Суд зазначив, що спору щодо застосування складових заробітної плати та довідки для призначення пенсії на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало.

На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Хмельницькій області, тобто в частині задоволення позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у відповідній частині виходячи з наступного.

До 01 травня 2016 року умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом України «Про державну службу» №3723-ХІІ.

01.05.2016р. набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII, що регулює, зокрема, порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.

Статтею 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Водночас, відповідно до пункту 10 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» в редакції від 10 грудня 2015 року №889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» в редакції від 10 грудня 2015 року №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, у випадку відсутності в особи стажу, визначеного підпунктами 10 та 12 Закону України «Про державну службу» №889-VIII, пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Водночас, за умов наявності в особи стажу понад 10 чи 20 років, в сукупності з дотриманням інших вимог, визначених пунктами 10 та 12 Прикінцевих положень Закону, у такої особи виникає право на одержання пенсії державного службовця.

При цьому, виходячи з аналізу змісту положень пунктів 10 та 12 Прикінцевих положень Закону №889-VIII, у питаннях пенсійного забезпечення законодавець розрізняє державних службовців та осіб, які перебувають на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, зокрема в частині набутого стажу.

Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII передбачено, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, які на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993р., але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Верховний Суд, у постанові від 22.05.2024р. у справі №500/1404/23 зазначив, що для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016р. є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016р. певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016р. на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Як слідує зі змісту спірного рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області №77 від 03.03.2025р. територіальний орган ПФУ виходив з того, що починаючи з 05.07.2001р. посади позивача в органах місцевого самоврядування, в т.ч. які ОСОБА_1 займала станом на 01.05.2016р., не можуть бути зараховані до стажу державної служби. Відповідні посади були віднесенні до відповідних категорій посад державних службовців лише до набрання чинності Законом України від 07.06.2001р. №2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» (до 04.07.2001р.).

Отже, спірне рішення прийнято з підстав не зарахування до стажу державної служби періодів роботи позивача в органах місцевого самоврядування.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 24.04.1985р. позивач працювала на посадах в органах місцевого самоврядування, де їй присвоювалися відповідні ранги посадової особи місцевого самоврядування, а саме:

- 04.10.1996р. - переведена на посаду інструктора загального відділу Ленінського райвиконкому;

- 04.10.1996р. - присвоєно 13 ранг державного службовця;

- 04.10.1996р. - прийнято Присягу державного службовця;

- 09.06.1998р. - переведена на посаду спеціаліста по роботі зі звернення громадян;

- 22.08.2001р. - присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування;

- 22.08.2001р. - прийняла Присягу посадової особи місцевого самоврядування;

- 10.07.2002р. - звільнена з посади згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України;

- 11.07.2002р. - прийнята на посаду головного спеціаліста загального відділу адміністрації Ленінського району виконкому Миколаївської міської ради;

- 15.08.2011р. - присвоєно 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування;

- 01.09.2013р. - присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування;

- 20.08.2015р. - звільнено із займаної посади за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України;

- 01.04.2016р. - призначена на посаду спеціаліста 1 категорії відділу санітарної інспекції управління комунального господарства та благоустрою адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради;

- 16.08.2016р. - переведена на посаду головного спеціаліста загального відділу;

- 29.05.2019р. - переведена на посаду головного спеціаліста відділу з гуманітарних питань та спорту;

- 03.06.2019р. - переведена на посаду головного спеціаліста загального відділу.

Закон України від 07.06.2001р. №2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначає порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування, правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус.

Відповідно до статей 1-2 Закону №2493-ІІІ служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.11 Закону №2493-ІІІ громадяни України, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування (за винятком посад, зазначених в абзаці другому частини першої статті 10 цього Закону), у день прийняття відповідного рішення складають Присягу.

Відповідно до ст.15 Закону №2493-ІІІ при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування присвоюються ранги у межах відповідної категорії посад.

Стаж державної служби до 01 травня 2016 року обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994р. №283 (далі - Порядок №283), який втратив чинність 01.05.2016р. у зв`язку з набранням чинності Законом №889-VIII.

Згідно з пунктом 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховувалася робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону про службу в органах місцевого самоврядування, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених КМУ до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Аналогічне положення також закріплено у пункті 4 чинного Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016р. №229 (далі - Порядок №229).

Отже, Порядок №283 і чинний Порядок №229 передбачають, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2493-III передбачено, що дія Закону №3723-ХІІ поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Верховний Суд у постанові від 10.05.2018р. у справі №351/1792/17, зазначив, що після набрання чинності Законом №889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до ст.46 Закону №889-VIII та пункту 4 Порядку №229 час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби.

Отже, періоди роботи ОСОБА_1 з 05.07.2001р. по 20.08.2015р. та з 01.04.2016р. по 01.05.2016р. на посадах в органах місцевого самоврядування підлягають зарахуванню до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

З вказаного слідує, що станом на 01.05.2016р. (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015р.) ОСОБА_1 займала посаду державної служби та мала не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, що відповідає пункту 10 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII.

Відтак, позивач, набула право на призначення пенсії відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII та ст.37 Закону №3723-XII.

На підставі викладеного колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про неправомірність рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області №77 від 03.03.2025р. та наявність підстав для зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 з 20.02.2025р. пенсію за віком на підставі Закону України «Про державну службу».

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта про безпідставне одночасне застосування судом першої інстанції таких способів захисту прав позивача як визнання нечинним рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області №77 від 03.03.2025р. та його скасування, оскільки оскаржуваним рішенням суд визнав протиправним та скасував спірне рішення відповідача, що узгоджується з положеннями пункту 2 частини другої статті 245 КАС України та пункту 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р. №7 «Про судове рішення в адміністративній справі».

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в частині задоволення позову, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.А. Шевчук