Справа № 380/10049/25
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань залишення позову без розгляду

22 вересня 2025 рокусправа № 380/10049/25

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ), в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №6224-4625/K-52/8-1300/25 від 25.03.2025 щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу строком 2 роки 4 місяці 29 днів; календарного періоду проходження строкової військової служби строком 1 рік 11 місяців 24 дні; стажу роботи на посаді судді Апеляційного суду Львівської області за період з 01.09.2016 по 22.09.2016 22 дні, та виплати щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням стажу на посаді судді - 31 рік 4 місяці та 17 днів, у відповідності до вимог ч.3 ст.142 Закону № 1402-VIII, починаючи з 22.09.2016;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 22.09.2016 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням стажу на посаді судді 31 рік 4 місяці та 17 днів, у відповідності до вимог ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII, згідно довідки Львівського апеляційного суду про розрахунок стажу судді Львівського апеляційного суду №393/07.20 від 22.09.2016, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді, з якого розраховуються відсотки при обчисленні довічного грошового утримання половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу строком 2 роки 4 місяці 29 днів; календарного періоду проходження строкової військової служби строком 1 рік 11 місяців 24 дні; стаж роботи на посаді судді Апеляційного суду Львівської області за період з 01.09.2016 по 22.09.2016 22 дні, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 199-31054/К-52/8-1300/25 від 03.01.2025 у проведенні перерахунку та виплаті ОСОБА_1 з 01.01.2021 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до частини другої ст. 130 Конституції України, ч. 3 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду (50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб) та з розрахунку прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених - на 1 січня 2021 року в сумі 2270 грн. по 31.12.2021, на 1 січня 2022 року в сумі 2481 грн. по 31.12.2022, на 1 січня 2023 року в сумі 2684 грн. по 31.12.2023, на 1 січня 2024 року в сумі 3028 грн. по 31.12.2024 та встановленого на 1 січня 2025 року в сумі 3028 грн. відповідно, беручи до уваги стаж судді 31 рік 4 місяці 17 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.01.2021 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до частини другої ст. 130 Конституції України, ч. 3 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду (50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб) та з розрахунку прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених - на 1 січня 2021 року по 31.12.2021 в сумі 2270 грн., на 1 січня 2022 року по 31.12.2022 в сумі 2481 грн., на 1 січня 2023 року по 31.12.2023 в сумі 2684 грн., на 1 січня 2024 року - 3028 грн. по 31.12.2024 в сумі 3028 грн. та на 1 січня 2025 року 3028 грн. відповідно, з врахуванням раніше виплачених сум, беручи до уваги, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 31 рік 4 місяці 17 днів.

Ухвалою від 26.05.2025 суддя залишив позовну заяву без руху.

Позивач 09.06.2025 подав заяву про відкликання позовної заяви в частині позовних вимог. Просив прийняти до розгляду позовну заяву та вирішити спір за такими позовними вимогами:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №6224-4625/K-52/8-1300/25 від 25.03.2025 щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу строком 2 роки 4 місяці 29 днів; календарного періоду проходження строкової військової служби строком 1 рік 11 місяців 24 дні; стажу роботи на посаді судді Апеляційного суду Львівської області за період з 1 вересня 2016 року по 22 вересня 2016 року 22 дні, та виплати щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням стажу на посаді судді - 31 рік 4 місяці та 17 днів, у відповідності до вимог ч.3 ст.142 Закону № 1402-VIII, починаючи з 22.09.2016;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 22.09.2016 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням стажу на посаді судді 31 рік 4 місяці та 17 днів, у відповідності до вимог ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII, згідно з довідкою Львівського апеляційного суду про розрахунок стажу судді Львівського апеляційного суду №393/07.20 від 22.09.2016, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді, з якого розраховуються відсотки при обчисленні довічного грошового утримання половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу строком 2 роки 4 місяці 29 днів; календарного періоду проходження строкової військової служби строком 1 рік 11 місяців 24 дні; стаж роботи на посаді судді Апеляційного суду Львівської області за період з 01.09.2016 по 22.09.2016 22 дні, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою судді від 16.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в якому посилається на те, що позовні вимоги за період з 22.09.2016 до моменту звернення до суду виходять за межі строку звернення до суду. Відповідач вважає, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду. Зазначає, що пенсія/довічне грошове утримання судді є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий позивачеві. Отже, з дня отримання такої виплати особою, якій призначена пенсія/довічне грошове утримання судді вона вважається такою, що повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Таку позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 31.03.2021 по справі 240/12017/19. Вказує, що до моменту звернення із заявою від 24.02.2025 позивач не був позбавлений можливості скористатися своїм правом щодо ознайомлення зі складовими, які враховуються при обчислення розміру його довічного грошового утримання. Жодних незгод з таким розміром від позивача з 2016 року на адресу Головного управління не надходило, тому наведенні обставини позовної заяви виключають факт незнання позивачем про розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. З врахуванням викладеного просить позов залишити без розгляду, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

Позивач подав заперечення на клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в яких зазначив, що початок перебігу строку звернення до адміністративного суду слід пов`язувати з датою отримання ним листа відповіді від органу Пенсійного фонду. Зазначає, що йому стало відомо про порушення прав на перерахунок та виплату довічного грошового утримання з урахуванням норм чинного законодавства лише з моменту отримання офіційної відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 25.03.2025 №6224-4625/K-52/8-1300/25, яка була отримана ним особисто в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області 02.05.2025. Таким чином шестимісячний строк почався з 02.05.2025, а тому строки для звернення до суду із цим позовом не пропущено.

Також позивач зазначає, що до моменту отримання письмової відповіді, що оскаржується ним у цій справі, відповідач не надавав офіційної письмової відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання. У зв`язку з цим, у нього були відсутні належні підстави для звернення до суду до моменту отримання письмової позиції органу Пенсійного фонду. Крім цього вказує, що дане порушення прав позивача має характер триваючого. Відтак, вважає, що встановлений процесуальним законом строк звернення до суду не пропущено.

Суд перевіряючи дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом, враховує таке.

Відповідно до ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено іншого обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з позовними заявами передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).

Суд наголошує на тому, що довічне грошове утримання є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка його отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення довічного грошового утримання чи був здійснений його перерахунок, з яких складових воно складається, як обраховане та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий його розрахунок чи розрахунок його складових. Отже, з дня отримання виплати особою, якій призначене довічне грошове утримання вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання такої виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеного (перерахованого) їй довічного грошового утримання звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

При вирішенні спору суд відповідно до приписів ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав від 31.03.2021 у справі №240/12017/19, щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

У постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 Верховний Суд також відступив від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах. При цьому, Верховний Суд вважав, що з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічного висновку щодо дотримання строку звернення до суду дійшов Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 у справі №1140/2132/18.

Позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 22.09.2016 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Натомість даний позов пред`явлено до суду 19.05.2025 (цією датою сформовано позовну заяву в системі "Електронний суд"), що свідчить про недотримання встановленого ст.122 КАС України шестимісячного строку на звернення до адміністративного суду.

Суд вважає, що отримання позивачем листа відповідача від 25.03.2025 у відповідь на його звернення не змінює момент, з якого він повинен була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли ОСОБА_1 почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і вказана дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом у частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, починаючи з 22.09.2016 до 24.02.2025 (моменту звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з відповідною заявою).

Будь-яких причин, які можна визнати поважними та об`єктивними причинами пропуску строку звернення до суду з цими позовними вимогами, враховуючи висновки Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, викладені у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19, позивачем у поданій заяві не наведено, а за матеріалами справи не встановлено.

Суд зауважує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами; чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оціночні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Позивач у встановлений законодавством строк до суду не звернувся, доказів наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом суду не надав.

Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE №116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно з положеннями ч.2 ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

На підставі зазначеного та зважаючи на відсутність поважних підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, суд дійшов висновку про залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог, щодо періоду з 22.09.2016 до 23.02.2025.

Керуючись ст.ст.122, 123, 240, 243, 248, 250, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задовольнити частково.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду в частині позовних вимог за період з 22.09.2016 до 24.02.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Р.І. Кузан