Справа № 160/28656/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 160/28656/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року (суддя Рищенко А.Ю.) в справі №160/28656/24 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі Держпраці) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №8970/Ж5/24-13-07-04//ДПС/ТД-ФС від 02 жовтня 2024 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апелянт звертає увагу, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині прийняття доказів, поданих із порушенням установленого строку, надання стороні відповідача, яка є суб`єктом владних повноважень, переваги без жодної аргументації причин, не надання відповіді на всі аргументи позивача.

На момент проведення фактичних перевірок ФОП ОСОБА_1 . ОСОБА_2 був окремим суб`єктом господарювання фізичною особою-підприємцем, основний вид діяльності: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

Під час проведення фактичних перевірок посадовим особам ГУ ДПС у Чернівецькій області надано договір про співпрацю від 01 липня 2024 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (сторона-1) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (сторона-2), що підтверджує, що реалізація товарів з допомогою ПРРО ФОП ОСОБА_2 від імені ФОП ОСОБА_1 відповідає умовам, визначеним договорами про співпрацю, та не суперечить нормам чинного законодавства.

Держпрацею не доведено невідповідності характеру трудових правовідносин у господарських операціях між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , зазначеним в оскаржуваній постанові про накладення штрафу.

Сам факт проведення розрахункових операцій фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та продажу товару у магазині під час фактичної перевірки у позивача не може бути самостійною підставою на підтвердження трудового характеру правовідносин між фізичними особами-підприємцями, а є наслідком реалізації договору про співпрацю.

Доводи відповідача про те, що ФОП ОСОБА_2 був найманим працівником ФОП ОСОБА_1 є лише припущенням, яке не підтверджено жодними доказами. Посилання відповідача на договори про співпрацю жодним чином не може свідчити про перебування зазначених осіб у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 , а є наслідком реалізації договору про співпрацю, що відповідає чинному законодавству.

Відсутність належних та допустимих доказів порушення трудового законодавства позивачем виключає підстави для притягнення такої особи до відповідальності, встановленої частиною другою статті 265 КЗпП України.

Зазначає про неправильне врахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 06.03.2025 року у справі № 260/4202/24.

Крім того, вважає, що відповідач не мав права на прийняття оскаржуваної постанови на підставі акту фактичної перевірки органу ДПС України.

У відзиві відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.09.2024 до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці надійшов лист Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про скерування матеріалів перевірки ДПС за належністю № ПЗ/1/915-ЦА-24 від 26.08.2024.

Відповідно до копії акту (довідки) фактичної перевірки реєстраційний №8970/Ж5/24-13-07-04/ НОМЕР_1 від 05.08.2024 Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області у період з 24.07.2024 по 02.08.2024 проведено перевірку господарської одиниці магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Згідно з даними Реєстру платників єдиного податку фізична особа підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), знаходиться на спрощеній системі оподаткування, група платника єдиного податку 2, ставка податку 20%.

Відповідно до акту (довідки) фактичної перевірки реєстраційний №8970/Ж5/24-13-07- 04/ НОМЕР_1 від 05.08.2024 під час проведення перевірки господарської одиниці магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області виявлено факт порушення законодавства про працю в частині допущення до роботи без оформлення трудового договору однієї особи, а саме: ОСОБА_2 .

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 використовує у фінансово-господарській діяльності магазин за адресою: АДРЕСА_1 , найману працю ОСОБА_2 згідно з договором про співпрацю, проте, відповідно до інформації, отриманої з ІКС Податковий блок, повідомлення про прийняття працівника на роботу не подане.

Згідно з даними витягу з веб-порталу Пенсійного фонду України про поточний список працівників страхувальника ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) станом на 09 вересня 2024 року в РЗО відсутня інформація щодо жодного актуального звіту страхувальника за формою Додаток 4 по ЄСВ за останні два роки.

За результатами дослідження матеріалів справи про накладення штрафу встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 , зареєстрований фізичною особою підприємцем, дата та номер запису про проведення державної реєстрації - дата запису: 08.05.2024, номер запису: 000556756. Основний вид діяльності: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

10.09.2024 заступником начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Бланк С.В. прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № 8970/Ж5/24-13-07-04// ДПС/ТД.

Під час розгляду справи про накладення штрафу відносно ФОП ОСОБА_1 встановлено, що 10.07.2024 листом Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці надійшла копія акта (довідки) фактичної перевірки від 24.06.2024, реєстраційний № 9457/Ж5/17-00-07-05-17/ НОМЕР_1 під час проведення перевірки у відношенні ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , Головним управлінням ДПС у Рівненській області виявлено факт порушення законодавства про працю в частині допущення до роботи без оформлення трудового договору .

На підставі матеріалів Головного управління ДПС у Рівненській області, враховуючи, що ФОП ОСОБА_1 є платником податку другої групи, у відношенні ФОП ОСОБА_1 , застосовано попередження №9457/Ж5/17-00-07-05-17//ДПС/ТД-ПР від 23.07.2024.

Вищезазначене, на думку суд першої інстанції, свідчить, що ФОП ОСОБА_1 , повторно протягом двох років з дня виявлення, вчинено порушення щодо допуску трьох працівників до роботи без укладення трудового договору (контракту), відповідно, за вказане повторне порушення відповідальність передбачена абзацом 3 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.

На підставі акта (довідки) фактичної перевірки Головного управління ДПС у Чернівецькій області №8970/Ж5/24-13-07-04/ від 05.08.2024 заступник начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Бланк С. В. виніс постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 02.10.2024 №8970/Ж5/24-13-07-04//ДПС/ТД-ФС, якою на позивача накладено штраф у розмірі 240 000,00 грн за порушення вимог статті 24 Кодексу законів про працю України.

Врахувавши, що трудове законодавство України вимагає офіційного оформлення трудових відносин відповідно до норм КЗпП України, у зв`язку з цим обмін персоналом (працівниками) між підприємствами (юридичними особами або фізичними особами-підприємцями) на підставі договорів про співробітництво (співпрацю або партнерство) є неприпустимим і може свідчити виключно про використання роботодавцем способу обходу вимог трудового законодавства про обов`язкове оформлення трудових відносин, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана у цій справі постанова Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №8970/Ж5/24-13-07-04//ДПС/ТД-ФС від 02.10.2024 є правомірною, а тому підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 09.09.2024 року Південно-Східним міжрегіональним управлінням Держпраці отримано акт фактичної перевірки № 8970/Ж5/24-13-07-04/ НОМЕР_1 від 05 серпня 2024 року, складений Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області, за наслідками проведення у період з 24.07.2024 року по 02.08.2024 року фактичної перевірки господарської одиниці магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Фактичною перевіркою встановлено порушення законодавства про працю в частині допущення до роботи без оформлення трудового договору однієї особи, а саме: ОСОБА_2 . Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 використовує у фінансово-господарській діяльності магазину за адресою: АДРЕСА_1 найману працю ОСОБА_2 згідно з договором про співпрацю, проте, відповідно до інформації, отриманої з ІКС «Податковий блок», повідомлення про прийняття працівника на роботу не подане, тобто наявні трудові відносини без належними чином оформлених документів про прийняття працівників на роботу.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 , зареєстрований фізичною особою підприємцем, дата та номер запису про проведення державної реєстрації - дата запису: 08.05.2024 року, номер запису: 000556756. Основний вид діяльності: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

Також судом встановлено, що відносно ФОП ОСОБА_1 застосовано попередження №9457/Ж5/17-00-07-05-17//ДПС/ТД-ПР від 23.07.2024.

Постановою Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 02.10.2024 №8970/Ж5/24-13-07-04//ДПС/ТД-ФС на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 240 000,00 грн за порушення вимог статті 24 Кодексу законів про працю України.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є правомірність постанови управління Держпраці про накладення штрафу.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 (далі - Положення №96) встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За положеннями підпункту 6 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання вимог посадових осіб Держпраці (підпункт 54 пункту 4 Положення №96).

Пунктом 7 Положення №96 передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Саме таким територіальним органом є Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.

Статтею 21 КЗпП України встановлено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ (далі Закон № 2694-ХІІ) працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року №5067-VI (далі Закон №5067-VI) роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Статтею 24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 24 КЗпП України).

Згідно із абзацами 2 та 3 частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків (крім випадків, якщо платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків є сам працівник) - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження;

вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Стосовно питання наявності у відповідача повноважень на прийняття оскаржуваної постанови на підставі акту фактичної перевірки органу ДПС України суд зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 265 КЗпП визначено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Пунктом 2 Порядку № 509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;

акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 02 жовтня 2024 року №8970/Ж5/24-13-07-04//ДПС/ТД-ФС винесена відповідачем на підставі акту фактичної перевірки Головного управління ДПС у Чернівецькій області №8970/Ж5/24-13-07-04/ від 05 серпня 2024 року, яким встановлено використання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 праці найманого працівника ОСОБА_2 , який здійснював розрахунки, виконував обов`язки продавця, без оформлення трудових відносин.

Повноваження органів державної податкової служби із здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю передбачені, зокрема, Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до пункту 80.6 статті 80 ПК України під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).

З урахуванням того, що підставою для накладення штрафу органами Держпраці є, зокрема, акти перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, а до повноважень органів ДПС належить здійснення перевірки наявності належного оформлення трудових відносин, суд доходить до висновку, що акт фактичної перевірки, проведеної органом ДПС, в якому встановлені порушення законодавства про працю, є достатньою підставою для прийняття органом ДПС постанови про накладення штрафу.

За позицією апелянта органом Держпраці постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю може бути прийнята за результатами перевірки (інспекційного відвідування), проведеного саме органом Держпраці, за наявності відповідних підстав.

Частиною восьмою статті 265 КЗпП встановлено, що штрафи, зазначені в абзаці другому частини другої цієї статті, можуть бути накладені центральним органом виконавчої влади, зазначеним у частині четвертій цієї статті, без здійснення заходу державного нагляду (контролю) на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, в установі, організації.

Отже, що використання законодавцем в цій правовій нормі формулювання «може» надає суб`єкту владних повноважень можливість на свій розсуд здійснювати власні активні дії, а ця норма не вказує на те, що тільки рішення суду є єдиним виключенням при накладенні штрафу без проведення перевірки, а також положення частини восьмої статті 265 КЗпП не забороняють накладати штрафи на підставі акта перевірки Державної податкової служби, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, як це передбачено Порядком №509.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 28 січня 2021 року у справі №380/1116/20, від 29 вересня 2022 року у справі №460/3829/20.

Стосовно суті порушення, за яке накладено на позивача штраф, суд зазначає наступне.

За позицією позивача фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не й найманим працівником позивача, ними здійснюється співпраця у рамках договору від 01 липня 2024 року.

Судом встановлено, ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець 08 травня 2024 року.

Відповідно до договору про співпрацю від 01 липня 2024 року, укладеному між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , сторони за даним договором, діючи в порядку ст. 1130 Цивільного кодексу України, зобов`язуються шляхом об`єднання фінансових активів і зусиль спільно діяти з приводу управління та організації роботи торгової точки, а саме: підтримувати позитивну репутацію магазину, аналізувати конкурентоспроможності, вносити пропозиції з підвищення продажів; сторони зобов`язуються: обмінюватися наявною у їхньому розпорядженні інформацією з аспектів взаємного інтересу; проводити спільні консультації для обговорення питань сумісної діяльності; у випадку необхідності здійснювати взаємне кредитування та фінансування на безвідсотковій та безоплатній основі у відповідності до договорів, що укладаються в подальшому; сторони встановлюють, що спільна діяльність здійснюється без створення юридичної особи.

Відтак, договір про співпрацю від 01 липня 2024 року не передбачає положень щодо здійснення ФОП ОСОБА_2 дій з реалізації товарів та/або проведення розрахункових операцій з продажу іншим особам товарів, які належать ФОП ОСОБА_1 в магазині, що розташований у АДРЕСА_1 , відповідно, встановлення факту проведення розрахункових операцій ФОП ОСОБА_2 та реалізації товару у магазині, розташованому по АДРЕСА_1 , під час фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 є належною підставою на підтвердження наявності трудових відносин між цими особами.

Трудове законодавство України вимагає офіційного оформлення трудових відносин відповідно до норм? КЗпП України. У зв`язку з цим обмін персоналом (працівниками) між підприємствами (юридичними особами або фізичними особами-підприємцями) на підставі договорів про співробітництво (співпрацю або партнерство) є неприпустимим і може свідчити виключно про використання роботодавцем способу обходу вимог трудового законодавства про обов`язкове оформлення трудових відносин.

Аналіз наведених норм КЗпП України дає підстави для висновку про те, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16 червня 2020 року у справі № 815/5427/17, від 04 липня 2018 року у справі № 820/1432/17, від 13 червня 2019 року у справі № 815/954/18, у справі № 1840/2507/18, у справі № 824/896/18-а, від 03 березня 2020 року у справі № 1540/3913/18, від 27 червня 2024 року у справі №380/761/20, від 17 вересня 2024 року у справі № 460/13803/21.

Водночас працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вчинення фізичною особою-підприємцем, яка використовує найману працю, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) є порушенням законодавства про працю та має наслідком застосування до такої особи відповідальності у вигляді штрафу відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України.

Верховний Суд у постанові від 05 жовтня 2020 року у справі №560/407/19 вказав, що відповідальність настає в разі, якщо особа виконує певні роботи чи здійснює окремі повноваження з відома, за дорученням та в інтересах, зокрема, фізичної особи-підприємця. При цьому, має бути встановлений факт використання фізичною особою-підприємцем найманої праці.

Факт допуску особи до роботи без оформлення трудового договору повинен бути підтверджений достатнім обсягом доказів, що характеризують відносини особи та суб`єкта господарювання, який його наймає, як трудові, від таких осіб повинно бути відібрано пояснення.

В цьому випадку актом фактичної перевірки від 05 серпня 2024 року №8970/Ж5/24-13-07-04/ НОМЕР_1 встановлено фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади, а саме між ФОП ОСОБА_1 та продавцем магазину ОСОБА_2 , який здійснював продаж товару в магазині за адресою; АДРЕСА_1 , а також факт реалізації товару ОСОБА_2 .

При цьому договір про співробітництво двох фізичних осіб-підприємців не є документом, що підтверджує можливість роздрібної торгівлі ФОП ОСОБА_2 замість ФОП ОСОБА_1 .

Верховним Судом у постанові від 06 березня 2025 року у справі № 260/4202/24 висловлено наступний висновок.

«Залучення працівників одного підприємства до виконання роботи на іншому підприємстві можливе лише за умови офіційного переведення працівника відповідно до статті 32 КЗпП України або оформлення роботи за сумісництвом згідно зі статтею 102-1 КЗпП України.

У випадку, якщо працівник фактично виконує трудові функції на користь іншого роботодавця, але без укладення трудового договору, це може свідчити про наявність прихованих трудових відносин, що є порушенням трудового законодавства і, відповідно до статті 265 КЗпП України, є підставою для застосування до такого суб`єкта відповідальності у вигляді штрафу.

Таким чином, трудове законодавство України вимагає офіційного оформлення трудових відносин відповідно до норм КЗпП України. У зв`язку з цим обмін персоналом (працівниками) між підприємствами (юридичними особами або фізичними особами-підприємцями) на підставі договорів про співробітництво (співпрацю або партнерство) є неприпустимим і може свідчити виключно про використання роботодавцем способу обходу вимог трудового законодавства про обов`язкове оформлення трудових відносин.

Подібний підхід висловлений Верховним Судом у постанові від 09 червня 2022 року у справі № 2340/2901/18, де Суд вказав, що КЗпП України не передбачає можливості обміну трудовими ресурсами в рамках договору про співпрацю (партнерство). Натомість прийняття працівника здійснюється шляхом укладення трудового договору згідно статтями 21, 24 КЗпП України; переведення працівника на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією - відповідно до статті 32 КЗпП України.

Таким чином, у справі, що розглядається, наявність договору про співпрацю (партнерство) між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 не є достатньою правовою підставою для залучення працівників однієї сторони (зокрема самої ОСОБА_2 ) до виконання роботи на користь іншої сторони без належного оформлення трудових відносин відповідно до положень КЗпП України. Встановлений під час фактичної перевірки і підтверджений відповідним актом від 29 березня 2024 року №3942/0716/14/РРО/ НОМЕР_1 факт здійснення розрахункових операцій ОСОБА_2 та продаж нею товару, що належить ФОП ОСОБА_1 без укладення трудового договору достеменно свідчить про обхід законодавчих вимог щодо оформлення трудових відносин і суперечить нормам трудового законодавства.».

Застосовуючи до спірних в цій справі правовідносин наведений висновок Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, суд доходить до висновку, що факт здійснення розрахункових операцій ФОП ОСОБА_2 та продаж товару, що належить ФОП ОСОБА_1 , без укладання трудового договору підтверджує факт фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та, відповідно, про правомірність постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №8970/Ж5/24-13-07-04//ДПС/ТД-ФС від 02 жовтня 2024 року.

Судом відхиляються доводи апелянта стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права, позаяк судом не встановлено порушень норм процесуального права, які є б потягли за собою неправильне вирішення справи.

Аргумент апелянта про не надання судом першої інстанції належної оцінки факту укладання договору про співпрацю від 01 липня 2024 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (сторона-1) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (сторона-2), що підтверджує, що реалізація товарів з допомогою ПРРО ФОП ОСОБА_2 від імені ФОП ОСОБА_1 відповідає умовам, визначеним договорами про співпрацю, та не суперечить нормам чинного законодавства, є необґрунтованим, адже судом першої інстанції надано належу оцінку таким доводам позивача, враховано умови договору та зроблено висновок про відсутність у договорі умов, які б надавали ФОП ОСОБА_2 як окремому суб`єкту господарювання право на реалізацію товару, що належить позивачу.

Також є незмістовними доводи апелянта про те, що сам факт проведення розрахункових операцій фізичною особою-підприємцем та продажу товару у магазині під час фактичної перевірки у позивача не може бути самостійною підставою на підтвердження трудового характеру правовідносин між фізичними особами-підприємцями, а є наслідком реалізації договору про співпрацю, адже, як вказано вище, умови договору про співпрацю не надають ФОП ОСОБА_2 як окремому суб`єкту господарювання право на реалізацію товару, що належить позивачу.

Суд відхиляє посилання апелянта на те, що доводи відповідача, що ФОП ОСОБА_2 був найманим працівником ФОП ОСОБА_1 , є лише припущенням, яке не підтверджено жодними доказами, а також про відсутність належних та допустимих доказів порушення трудового законодавства позивачем, що виключає підстави для притягнення такої особи до відповідальності, встановленої частиною другою статті 265 КЗпП України, позаяк таким належним доказом є акт фактичної перевірки, а сам факт здійснення розрахункових операцій ФОП ОСОБА_2 та продаж товару, що належить ФОП ОСОБА_1 , без укладання трудового договору підтверджує факт фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Щодо неправильного врахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 06.03.2025 року у справі № 260/4202/24 суд зауважує, що правовідносин у справі № 260/4202/24 є подібними правовідносинам у цій справі, тому сформульований Верховним Судом правовій висновок правомірно врахований судом першої інстанції.

Враховуючи наведене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про правомірність постанови про накладення штрафу.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року в справі № 160/28656/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року в справі № 160/28656/24 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 22 вересня 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 22 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов