Справа № 520/8959/25
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

19.09.2025 р. справа №520/8959/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., за участі секретаря судового засідання - Карапетян М.О., представника позивача - Халабурдіна С.В., представника відповідача - Бакуліної О.О., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Модерн-ХХІ" (далі за текстом - позивач, заявник)
до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги: 1) визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 27.03.2025р. №3 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 4.327.643,75грн. (основний платіж - 3.462.115,00грн., штраф - 865.528,75грн.); 2) визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 27.03.2025р. №3 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на 287.078,00грн.

Аргументуючи ці вимоги, зазначив, що у спірних правовідносинах не вчиняв жодних податкових правопорушень з приводу справляння ПДВ. Наголошував, що документальні результати наслідків проведення заходу податкового контролю містять хибні та помилкові судження субєкта владних повноважень про наявність події та складу податкового правопорушення за п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України та за п.201.1 ст.201 і п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України (невідповідність номенклатури поставки у податкових накладних відомостям актів здачі приймання-робіт та відомостям видаткових накладних). Стверджував, що платником податків була проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей за участю працівників контролюючого органу, а факт нездатності працівників контролюючого органу ідентифікувати пред`явлені до фізичного огляду товарно-матеріальні цінності із відображеними у бухгалтерському обліку активами не може бути ототожнений із фактом використанням відображених у такому акті інвентаризації активів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків і не спричиняє виникнення обовязку провести нарахування на вартість відображених у такому акті інвентаризації активів податку на додану вартість за процедурою "умовного продажу".

Відповідач із поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що неможливість ідентифікації товарно-матеріальних цінностей під час неналежно організованої платником податків інвентаризації є достатньою самостійною підставою (без проведення будь-яких інших додаткових дій) для нарахування податкових зобов`язань з ПДВ відповідно до п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України саме за відомостями самостійно складеного платником податків акту інвентаризації активів. Наголошував на неправомірності подвійного включення однієї і тієї ж самої податкової накладної до складу податкового кредиту з ПДВ та на неправомірності збільшення податкового кредиту з ПДВ за рахунок податкових накладних, де номенклатура поставки не відповідає відомостям актів здачі приймання-робіт та відомостям видаткових накладних.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник пройшов визначену законом процедуру державної реєстрації суб`єктів господарювання, набув правового статусу резидента України - юридичної особи приватного права, значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань під ідентифікаційним кодом - 33478156, є платником податку на додану вартість, у спірних правовідносинах знаходився на податковому обліку в установі відповідача.

У декларації з ПДВ за жовтень 2024р. заявником було відображено відємне значення з ПДВ у розмірі - 286.951,00грн.

11.12.2024р. відносно заявника субєктом владних повноважень було видано наказ від 11.12.2024р. №5810-п з приводу призначення документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2024р. відємного значення з ПДВ.

Згідно з актом від 13.12.2024р. №11389/20-40-07-13-05/33478156 проведення перевірки за указаним наказом є неможливим через відсутність платника податків за податковою адресою та отримання листа платника податків від 12.12.2024р. №6/24, згідно з яким з 24.02.2022р. діяльність на підприємстві не здійснюється, а директор та головний бухгалтер знаходяться поза межами України.

У декларації з ПДВ за листопад 2024р. заявником було відображено відємне значення з ПДВ у розмірі - 287.078,00грн.

23.12.2024р. відносно заявника субєктом владних повноважень було видано наказ від 23.12.2024р. №5977-п з приводу призначення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2024р. відємного значення з ПДВ.

Результати проведеної перевірки були оформлені актом від 06.02.2025р. №5309/20-40-07-13-05/33478156 (далі за текстом- Акт №5309).

У тексті Акту №5309 викладені власні судження контролюючого органу про вчинення заявником низки податкових правопорушень, а саме: п.187.1 ст.187, п.п.189.1 ст.189, п.198.1 ст.198, п.198.2 ст.198, п.198.3 ст.198, п.198.5 ст.198, п.200.1 ст.200, п.200.4 ст.200, п.201.1 ст.201, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України за рахунок непідтвердження матеріалами інвентаризації залишків товарно-матеріальних цінностей, що призвело до завищення суми відємного значення з ПДВ за листопад 2024р. на 81.041,грн. та заниження податкового зобовязання з ПДВ за листопад 2024р. на 5.944.364,00грн. і спричинило завищення суми відємного значення з ПДВ за листопад 2024р. на 287.078,00грн. та заниження податкового зобовязання з ПДВ за листопад 2024р. на 5.738.327,00грн.

Заявником були подані письмові заперечення на висновки Акту №5309.

За результатами розгляду згаданих заперечень Комісією ГУ ДПС у Харківській області з питань розгляд заперечень та пояснень до актів документальних перевірок (планових або позапланових, виїзних або невиїзних), камеральних перевірок з акцизного податку та фактичних перевірок було прийнято рішення про проведення перевірки заявника на підставі п.п.78.1.5 ст.78 Податкового кодексу України.

Тому 27.02.2025р. відносно заявника субєктом владних повноважень було видано наказ від 27.02.2025р. №984-п з приводу призначення документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2024р. відємного значення з ПДВ.

28.02.2025р. уповноваженому представнику заявника було вручено письмовий запит контролюючого органу на проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей від 27.02.2025р. №837/Ж12/20-40-07-13-11.

Стосовно результатів інвентаризації товарно-матеріальних цінностей за адресою - Київська область, м.Вишневе, вул.Київська, 6-В (де було підтверджено наявність товарно-матеріальних цінностей на суму - 585.064,40грн.) відповідачем - ГУ ДПС у Харківській області жодних зауважень не висловлено.

Однак, стосовно результатів інвентаризації товарно-матеріальних цінностей за адресою - АДРЕСА_1 та за адресою Харківська область, м.Харків, вул.Донця-Захаржевського, 6/8 (згадані на стор.11 Акту №10899 основні засоби у вигляді автомобілів і станка фрезерного деревообробного на суму активів 1.303.101,62грн.; сировина та матеріали на суму активів 8.531.117,92грн.; паливо на суму активів 131.501,59грн.; запасні частини на суму активів 18.490,00грн.) працівниками контролюючого органу в Акті №10899 викладені висновки про відсутність активів та про неможливість ідентифікації товарно-матеріальних цінностей.

Судом зясовано, що процедура інвентаризації активів відбувалась 06.03.2025р. за участі працівників заявника (директор ТОВ - Скляр Юрій Петрович, заступник директора ТОВ з фінансових питань - Бубир Наталія Дмитрівна) та працівників субєкта владних повноважень (Попов Максим Олександрович, Полякова Заріна Володимирівна).

Допитаний у якості свідка ОСОБА_1 (директор ТОВ) пояснив, що автомобілі, перелічені у подальшому на стор.11 акту ГУ ДПС у Харківській області від 13.03.2025р. №10899/20-40-07-13-05/33478156, фізично існують, але 06.03.2025р. знаходились не за адресою - м. Харків, вул. Сільськогосподарська, буд. 1, а за адресою - м. Харків, вулиця Донця-Захаржевського, буд. 6/8 на внутрішньому майданчику. Усі елементи віконних конструкцій як готових виробів, які були встановлені у будівлі ТОВ «Тея» за адресою - м. Харків, вулиця Донця-Захаржевського, буд. 6/8 можуть бути перевірені зовнішнім оглядом. 06.03.2025р. до будівлі ТОВ «Тея» за адресою - м. Харків, вулиця Донця-Захаржевського, буд. 6/8 ані працівники ТОВ «Модерн-ХХІ», ані працівники контролюючого органу не потрапили у зв`язку із відсутністю можливості вільного пересування цією територією до отримання дозволу служби охорони.

Допитана у якості свідка ОСОБА_2 (заступник директора ТОВ з фінансових питань) пояснила, що 06.03.2025р. процедура інвентаризації активів розпочалась близько 11:00год. за адресою - м. Харків, вул. Сільськогосподарська, буд. 1; нею були заздалегідь підготовлені проекти інвентаризаційних описів; близько 16:00год. процедура інвентаризації активів була продовжена за адресою - м. Харків, вулиця Донця-Захаржевського, буд. 6/8, де у належній ТОВ «Тея» будівлі були встановлені віконні конструкції, котрі значились за обліком ТОВ «Модерн ХХІ» у якості окремих деталей та елементів. До будівлі ТОВ «Тея» за адресою - м. Харків, вулиця Донця-Захаржевського, буд. 6/8 ані працівники ТОВ «Модерн ХХІ», ані працівники контролюючого органу не входили. Після того як працівники контролюючого органу вибули з адреси - м. Харків, вулиця Донця-Захаржевського, буд. 6/8 працівниками ТОВ «Модерн-ХХІ» за результатами віддаленого візуального огляду було підписано раніше складений інвентаризаційний опис №1.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_3 (головний державний інспектор Центрального відділу перевірок платників управління податкового аудиту ГУ ДПС у Харківській області) пояснив, що жодні активи не могли бути ідентифіковані, позаяк реально не демонструвались. На пропозицію працівників контролюючого органу надати для огляду конкретну позицію товарно-матеріальних цінностей була отримана відповідь працівників ТОВ «Модерн-ХХІ» про можливість самостійного пошуку цих активів.

Допитана у якості свідка ОСОБА_4 (головний державний інспектор Центрального відділу перевірок платників управління податкового аудиту ГУ ДПС у Харківській області) пояснила, що інвентаризаційні описи для підпису 06.03.2025р. не надавались, за адресою - м. Харків, вулиця Донця-Захаржевського, буд. 6/8 не було забезпечено доступу до товарно-матеріальних цінностей.

Відтак, згідно з правовою позицією сторони позивача під час перевірки згідно з наказами ТОВ «Модерн-ХХІ» у присутності посадових осіб контролюючого органу було проведено належну інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей та основних засобів за адресами: Київська обл. м. Вишневе, вул. Київська, 6-В; м. Харків, вул. Сільськогосподарська, 1; м. Харків, вулиця Донця-Захаржевського, 6/8.

Натомість, згідно з правовою позицією сторони відповідача під час проведення інвентаризації за адресою м. Харків, вул. Сільськогосподарська, буд.1 комісія ТОВ «Модерн-ХХІ» не надала перевіряючим докази наявності (встановлено відсутність та/або неможливість ідентифікувати ТМЦ до переліку товарів, зазначених в бухгалтерському обліку) за адресою вул. Сільськогосподарська, буд. 1 м. Харків основних засобів та товарно-матеріальних цінностей, а саме:

- по рахунку бухгалтерського обліку 10 «Основні засоби» об`єктів: Hyundai HD-120 Шасси (Hyundai АХ 5036 СИ), Hyundai HD-78 Шасси; А/м HD7855-01,Super cab. Дв. ( НОМЕР_1 ), Вантажний автомобіль ISUZU NQR 71P ( НОМЕР_2 ), ISUZU NQR КФ 001,00,000 ФУРГОН, ISUZU NQR КФ 001,00,000 ФУРГОН (2), Станок фрезерн деревообр. с ЧПУ д/фрез дер ROVER на загальну суму 1 303 101,62 грн;

- по рахунку бухгалтерського обліку 201 «Сировина та матеріали» об`єктів на суму: 8531117,92 грн (перелік наведено в додатку 1 до акту від 06.03.2025 № 2227/20- 40-07-13-05/33478156);

- по рахунку бухгалтерського обліку 203 «Паливо» на суму 131501,59 грн (перелік наведено в додатку 1 до акту від 06.03.2025 № 2227/20-40-07-13-05/33478156);

- по рахунку бухгалтерського обліку 207 «Запасні частини» на суму 18490 грн (перелік наведено в додатку 1 до акту від 06.03.2025 № 2227/20-40-07-13- 05/33478156).

На запит Головного управління ДПС у Харківській області від 27.02.2025 року №837/Ж12/20-40-07-13-11 щодо надання посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку результатів інвентаризації (інвентаризаційні описи, акти інвентаризації, звіряльні відомості, протоколи інвентаризаційної комісії) та відображення їх у бухгалтерському обліку до 06.03.2025, ТОВ «Модерн-ХХІ» станом на 17 год 00 хв. 06.03.2025 не надано інвентаризаційний опис основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, які знаходяться за адресою вул. Сільськогосподарська, буд. 1 м. Харків, оформлений належним чином.

Директору ТОВ «Модерн-ХХІ» () Скляру Ю.П під підпис надано запит від 06.03.2025 №894/Ж12/20-40-07-13-11 щодо надання пояснень щодо не встановлення в ході проведення інвентаризації основних засобів та товарно-матеріальних цінностей, за адресою вул. Сільськогосподарська, буд. 1, м. Харків, надання ОСВ по рахунку 13 в розрізі найменувань.

Відповідь на запит від 06.03.2025 №894/Ж12/20-40-07-13-11 під час проведення перевірки не надавалась. Вищенаведені обставини зафіксовано актом від 06.03.2025 № 2227/20-40-07-13-05/33478156 «проведення інвентаризації в присутності посадових осіб ГУ ДПС у Харківській області ТОВ «МОДЕРН-ХХІ» () за адресою: м. Харків, вул. Сільськогосподарська, буд. 1».

Окрім того, контролюючим органом зазначено, що станом 06.03.2025 на 16 год 30 хв перевіряючим не надано можливість присутності при проведенні інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, які знаходяться за адресою м. Харків , вул. Донець-Захаржевського, буд. 6/8.

Директору ТОВ «Модерн-ХХІ» Скляру Ю.П під підпис надано запит від 06.03.2025 №894/Ж12/20-40-07-13-11 щодо надання пояснень щодо не проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, за адресою вул.Донець-Захаржевського, буд. 6/8 у м. Харкові, у присутності працівників Головного управління ДПС у Харківській області.

Відповідь на запит від 06.03.2025 №894/Ж12/20-40-07-13-11 під час проведення перевірки не надавалась.

Згідно з правовою позицією сторони відповідача інвентаризаційні описи товарно-матеріальних цінностей, які знаходяться за адресою: м. Харків, вул. Сільськогосподарська, буд. 1 та за адресою: м. Харків, вул. Донець-Захаржевського, буд. 6/8, оформлені належним чином, під час проведення перевірки станом на 17 год 00 хв. 06.03.2025 не надавались.

Вищенаведені обставини зафіксовано актом від 06.03.2025 № 2260/20-40-07-13- 05/33478156 «щодо неможливості проведення інвентаризації в присутності посадових осіб ГУ ДПС у Харківській області ТОВ «МОДЕРН-ХХІ» за адресою: м. Харків , вул.Донець-Захаржевського, буд. 6/8».

За підсумками інвентаризації працівниками контролюючого органу 06.03.2025р. за №894/Ж12/20-40-07-13-11 був складений запит стосовно непроведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей за адресою Харківська область, м.Харків, вул.Донця-Захаржевського, 6/8 за участі працівників контролюючого органу, а також акт від 06.03.2025р. №2260/20-40-07-13-05/33478156 щодо неможливості проведення інвентаризації у присутності посадових осіб ГУ ДПС у Харківській області за адресою Харківська область, м.Харків, вул.Донця-Захаржевського, 6/8.

11.03.2025р. заявником до суб`єкта владних повноважень було подано інвентаризаційні описи від 06.03.2025р. за №№1-9 (інвентаризаційний опис від 06.03.2025р. за №1 стосувався товарно-матеріальних цінностей адресою Харківська область, м.Харків, вул.Донця-Захаржевського, 6/8, інвентаризаційні описи від 06.03.2025р. за №№2-9 стосувались товарно-матеріальних цінностей за адресою Харківська область, м.Харків, вул. Сільськогосподарська, 1).

Достовірних доказів подання цих інвентаризаційних описів до контролюючого органу до 11.03.2025р. матеріали справи не містять, а показання двох свідків сторони позивача ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) про надання інвентаризаційних описів у ході інвентаризації активів 06.03.2025р. суперечать показаннями двох свідків сторони відповідача ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) про фізичну відсутність цих документів у якості існуючих речей матеріального світу - 06.03.2025р.

За відсутності доказів повсякденної фізичної роботи комірника (який згідно з наданими у судовому засіданні поясненнями представника позивача знаходиться у правовому режимі призупинення трудового договору), відсутності доказів попереднього проведення працівниками ТОВ будь-якої підготовчої роботи по встановленню фізичної наявності товарно-матеріальних цінностей з метою подальшого проведення інвентаризації, знаходження частини товарно-матеріальних цінностей, які значаться за обліком заявника у якості елементів (окремих деталей) для виготовлення вікон, а у дійсності є вже готовими виробами вікнами, установленими у будинку за адресою АДРЕСА_2 , який заявнику не належить та до якого працівники заявника не мають вільного доступу, суд доходить до переконання про те, що станом на 06.03.2025р. працівники заявника не мали правових підстав для оформлення інвентаризаційних описів до настання події завершення процедури інвентаризації.

Тому суд відмічає, що інвентаризаційний опис від 06.03.2025р. №1 був складений на суму товарно-матеріальних цінностей 14.612.350,15грн. за адресою Харківська область, м.Харків, вул.Донця-Захаржевського, 6/8; за цим описом (який згідно з матеріалами судової справи був отриманий контролюючим органом 11.03.2025р.) субєктом владних повноважень не було підтверджено наявності товарно-матеріальних цінностей і нарахований на вартість цих товарно-матеріальних цінностей ПДВ склав 2.922.470,03грн.

За інвентаризаційним описом №2 субєктом владних повноважень було підтверджено наявність товарно-матеріальних цінностей і на вартість цих товарно-матеріальних цінностей ПДВ не нараховувався.

За інвентаризаційним описом від 06.03.2025р. №3 субєктом владних повноважень було підтверджено наявність товарно-матеріальних цінностей і на вартість цих товарно-матеріальних цінностей ПДВ не нараховувався.

За інвентаризаційним описом від 06.03.2025р. №4 субєктом владних повноважень було підтверджено наявність товарно-матеріальних цінностей і на вартість цих товарно-матеріальних цінностей ПДВ не нараховувався.

Інвентаризаційний опис від 06.03.2025р. №5 був складений на суму товарно-матеріальних цінностей 2.297.286,35грн.; за цим описом (який згідно з матеріалами судової справи був отриманий контролюючим органом 11.03.2025р.) субєктом владних повноважень не було підтверджено наявності товарно-матеріальних цінностей і нарахований на вартість цих товарно-матеріальних цінностей ПДВ склав 455.063,79грн.

За інвентаризаційним описом від 06.03.2025р. №6 субєктом владних повноважень було підтверджено наявність товарно-матеріальних цінностей і на вартість цих товарно-матеріальних цінностей ПДВ не нараховувався.

Інвентаризаційний опис від 06.03.2025р. №7 був складений на суму товарно-матеріальних цінностей 1.303.101,62грн.; за цим описом (який згідно з матеріалами судової справи був отриманий контролюючим органом 11.03.2025р.) субєктом владних повноважень не було підтверджено наявності товарно-матеріальних цінностей і нарахований на вартість цих товарно-матеріальних цінностей ПДВ склав 260.620,32грн.

Інвентаризаційний опис від 06.03.2025р. №8 був складений на суму товарно-матеріальних цінностей 131.501,59грн.; за цим описом (який згідно з матеріалами судової справи був отриманий контролюючим органом 11.03.2025р.) субєктом владних повноважень не було підтверджено наявності товарно-матеріальних цінностей і нарахований на вартість цих товарно-матеріальних цінностей ПДВ склав 26.300,32грн.

Інвентаризаційний опис від 06.03.2025р. №9 був складений на суму товарно-матеріальних цінностей 18.490,00грн.; за цим описом (який згідно з матеріалами судової справи був отриманий контролюючим органом 11.03.2025р.) субєктом владних повноважень не було підтверджено наявності товарно-матеріальних цінностей і нарахований на вартість цих товарно-матеріальних цінностей ПДВ склав 3.698,00грн.

Результати проведеної на реалізацію наказу ГУ ДПС у Харківській області наказу від 27.02.2025р. №984-п перевірки були оформлені актом від 13.03.2025р. №10899/20-40-07-13-05/33478156 (далі за текстом Акт №10899).

На стор.31 Акту №10899 міститься власне судження субєкта владних повноважень про неможливість ідентифікації товарно-матеріальних цінностей на суму активів 18.340.762,33грн. (у т.ч. ПДВ 3.668.152,47грн.), що фактично складається із підсумкового арифметичного значення показників вартості товарно-матеріальних цінностей за інвентаризаційним описом від 06.03.2025р. №1, за інвентаризаційним описом від 06.03.2025р. №5, за інвентаризаційним описом від 06.03.2025р. №7, за інвентаризаційним описом від 06.03.2025р. №8, за інвентаризаційним описом від 06.03.2025р. №9. (т.1 а.с.35 зворот).

У тексті Акту №10899 викладені власні судження контролюючого органу про вчинення заявником низки податкових правопорушень, а саме: п.187.1 ст.187, п.189.1 ст.189, п.198.1 ст.198, п.198.2 ст.198, п.198.3 ст.198, п.198.5 ст.198, п.2001. ст.200, п.200.4 ст.200, п.201.10 ст.201, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України за рахунок: завищення від`ємного значення ПДВ за листопад 2024р. на 287.078,00грн., заниження податкового зобов`язання з ПДВ за листопад 2024р. на 3.462.115,00гн. (через: 1) неможливість ідентифікації товарно-матеріальних цінностей на суму активів 18.340.762,33грн. (у т.ч. ПДВ 3.668.152,47грн.), що фактично складається із підсумкового арифметичного значення показників вартості товарно-матеріальних цінностей за інвентаризаційним описом від 06.03.2025р. №1, за інвентаризаційним описом від 06.03.2025р. №1, за інвентаризаційним описом від 06.03.2025р. №5, за інвентаризаційним описом від 06.03.2025р. №7, за інвентаризаційним описом від 06.03.2025р. №8, за інвентаризаційним описом від 06.03.2025р. №9 (т.1 а.с.35 зворот; на цей епізод припадає заниження основного платежу 3.668.152,00грн.)); 2) подвійного включення до складу податкового кредиту з ПДВ у декларації з ПДВ за червень 2023р. та у декларації з ПДВ за липень 2023р. однієї і ті є ї ж самої податкової накладної ТОВ «А.В.Д.Груп» від 19.05.2023р. №22 на суму ПДВ 6.166,67грн. (на цей епізод припадає 6.166,67грн. основного платежу); 3) включення до складу податкового кредиту з ПДВ декларації з ПДВ за березень 2023р. податкових накладних ТОВ «Гуд Він ХХІ» від 31.03.2023р. №400 на суму ПДВ 26.601,12грн., від 31.03.2023р. №401 на суму ПДВ 37.242,78грн., від 31.03.2023р. №402 на суму ПДВ 10.999,71грн., де номенклатура поставки не відповідає відомостям акту здачі-приймання робіт від 31.03.2023р. №235, акту приймання-здачі робіт від 31.03.2023р. №234, акту приймання-здачі робіт від 31.03.2023р. №236, видаткової накладної від 31.03.2023р. №3103/038, видаткової накладної від 31.03.2023р. №3103/039 (на цей епізод припадає 74.873,61грн. основного платежу).

27.03.2025р. із посиланням на Акт №10899 контролюючим органом були прийняті взаємоповязані між собою наслідками кваліфікованого субєктом владних повноважень факту неможливості ідентифікації товарно-матеріальних цінностей за інвентаризаційним описом від 06.03.2025р. №1, за інвентаризаційним описом від 06.03.2025р. №5, за інвентаризаційним описом від 06.03.2025р. №7, за інвентаризаційним описом від 06.03.2025р. №8, за інвентаризаційним описом від 06.03.2025р. №9; факту подвійного включення до складу податкового кредиту з ПДВ однієї і тієї ж самої податкової накладної; факту збільшення податкового кредиту з ПДВ за податковими накладними, де номенклатура поставки не відповідає актам здачі-приймання робіт та видатковим накладним: податкове повідомлення-рішення від 27.03.2025р. №3 про збільшення грошового зобовязання з ПДВ на суму 4.327.643,75грн. (основний платіж 3.462.115,00грн.; штраф 865.528,75грн.) та податкове повідомлення-рішення від 27.03.2025р. №3 про зменшення відємного значення з ПДВ за листопад 2024р. на 287.078,00грн.

Стверджуючи про невідповідність закону оскаржених податкових повідомлень-рішень контролюючого органу, заявник ініціював даний спір.

Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин та відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення субєкта владних повноважень вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України відповідач є субєктом владних повноважень.

Тому на відносини з реалізації відповідачем наданих законом повноважень поширюється дія ч.2 ст.19 Конституції України, де указано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також на відносини з реалізації відповідачем наданих законом повноважень поширюється і дія ч.2 ст.2 КАС України, згідно з якою у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Наведене тлумачення змісту перелічених норм права є цілком релевантним правовому висновку постанови Верховного Суду від 09.05.2024р. у справі №580/3690/23, де указано, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.

Суд відмічає, що з 01.01.2011р. правила справляння податку на додану вартість унормовані приписами розділу V Податкового кодексу України.

Відповідно п.п. "г" п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (пункт 198.5 статті 198 Податкового кодексу України).

Згідно з п.189.1 ст.189 Податкового кодексу України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Відтак, за змістом наведених норм кодексу платник податку зобов`язаний самостійно нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України, за товарами, під час придбання яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

При цьому, під положення зазначеної статті підпадають і ті товари, нестачу яких виявлено за результатами проведеної вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу контролюючого органу.

Тож, у розумінні п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України невідємними складовими елементами податкового правопорушення за п.п. "г" п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України є: 1) подія придбання платником податків товарів (робіт, послуг), до ціни яких було включено податок на додану вартість; 2) подія збільшення платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість за рахунок арифметичного значення податку на додану вартість у реквізитах податкової накладної, складеної контрагентом постачальником і зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних; 3) подія використання товарів (робіт, послуг, необоротних активів) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку або подія фізичної відсутності товарно-матеріальних цінностей за наслідками проведеної інвентаризації.

Як то указано у п.п.20.1.4 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За приписами п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Частинами першою та другою статті 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка. Об`єкти і періодичність проведення інвентаризації визначаються власником (керівником) підприємства, крім випадків, коли її проведення є обов`язковим згідно з законодавством.

Відповідно до п.п.20.1.9 ст.20 Податкового кодексу України контролюючий орган під час проведення перевірки має право, зокрема, вимагати від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Суд відмічає, що за викладеними у ст.1 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначеннями: активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; зобов`язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; економічна вигода - потенційна можливість отримання підприємством грошових коштів від використання активів; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Частиною 1 ст.10 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства зобов`язані проводити інвентаризацію активів і зобов`язань, під час якої перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан і оцінка.

Правила проведення інвентаризації для юридичних осіб, у тому числі обов`язкові випадки її проведення та оформлення результатів інвентаризації визначено Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014р. №879; далі за текстом - Положення №879), пунктом 5 розділу І якого встановлено, що інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка.

Суд відмічає, що норми Податкового кодексу України не надають платнику податків права на вчинення відмови від проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на вимогу контролюючого органу, проте і не запроваджують жодних юридичних наслідків як скоєння платником податків окресленого діяння у явній очевидній формі, так і створення умов, у яких проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей є об`єктивно неможливим (тобто вчинення прихованої відмови від проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на вимогу контролюючого органу).

Відтак, проведення платником податку на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування відсутності (нестачі) чи навпаки наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 06.02.2020 у справі №807/1556/17.

Отже, платник податків у межах спірних правовідносин обтяжений обовязком створити умови для забезпечення належної процедури проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, позаяк невиконання такого обовязку призводить до правового наслідку у вигляді підтвердження факту відсутності (нестачі) товарно-матеріальних цінностей.

Згідно з п.4 Розділу І Положення №879 проведення інвентаризації забезпечується власником (власниками) або уповноваженим органом (посадовою особою), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів (далі - керівник підприємства), який створює необхідні умови для її проведення, визначає об`єкти, періодичність та строки проведення інвентаризації, крім випадків, коли проведення інвентаризації є обов`язковим. У цих випадках визначені на підприємстві строки проведення інвентаризації не можуть перевищувати строків, визначених цим Положенням.

За правилами п.5 Розділу І Положення №879 інвентаризація проводиться з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства. Під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка. При цьому забезпечуються: виявлення фактичної наявності активів та перевірка повноти відображення зобов`язань, коштів цільового фінансування, витрат майбутніх періодів; установлення лишку або нестачі активів шляхом зіставлення фактичної їх наявності з даними бухгалтерського обліку; виявлення активів, які частково втратили свою первісну якість та споживчу властивість, застарілих, а також матеріальних та нематеріальних активів, що не використовуються, невикористаних сум забезпечення; виявлення активів і зобов`язань, які не відповідають критеріям визнання.

Як то указано у п.6 Розділу І Положення №879, суцільною інвентаризацією охоплюються всі види зобов`язань та всі активи підприємства незалежно від їх місцезнаходження, у тому числі предмети, що передані у прокат, оренду або перебувають на реконструкції, модернізації, консервації, у ремонті, запасі або резерві незалежно від технічного стану. Також інвентаризації підлягають активи і зобов`язання, які обліковуються на позабалансових рахунках, зокрема цінності, що не належать підприємству, але тимчасово перебувають у його користуванні, розпорядженні або на зберіганні (об`єкти оперативної (операційної) оренди основних засобів, матеріальні цінності на відповідальному зберіганні, переробці, комісії, монтажі), умовні активи і зобов`язання (непередбачені активи та зобов`язання) підприємства (застави, гарантії, зобов`язання тощо), бланки документів суворої звітності, інші активи.

Пунктом 7 розділу І Положення №879 встановлено випадки обов`язкового проведення інвентаризації, зокрема, на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації. У цих випадках інвентаризація має розпочатися у термін та в обсязі, зазначених у належним чином оформленому документі цих органів, але не раніше дня отримання підприємством відповідного документа.

За приписами пункту 1 розділу II Положення №879 для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.

У разі проведення інвентаризації за судовим рішенням або на підставі належним чином оформленого документа органу, який відповідно до закону має право вимагати проведення такої інвентаризації, посадові особи відповідного органу (за їх згодою) можуть бути присутні при проведенні інвентаризації.

Інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально відповідальної особи.

Відповідно до п.7 Розділу ІІ Положення №879 наявність активів при інвентаризації встановлюється шляхом обов`язкового підрахунку, зважування, обміру. Переважування, обмір, підрахунок проводяться у порядку розміщення активів у приміщенні, де вони зберігаються. Визначення ваги (обсягу) навалочних матеріалів може проводитися на основі обмірів і технічних розрахунків. Акти обмірів і розрахунки додаються до інвентаризаційних описів.

Пунктом 14 Розділу ІІ Положення №879 визначено, що інвентаризаційні описи, акти інвентаризації, звіряльні відомості оформлюються відповідно до вимог, установлених Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (із змінами), для первинних документів з урахуванням обов`язкових реквізитів та вимог, передбачених цим Положенням. Матеріали інвентаризації можуть бути заповнені як рукописним способом, так і за допомогою електронних засобів обробки інформації.

Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спірних правовідносин, суд доходить до переконання про те, що:

- контролюючий орган під час проведення перевірки має право вимагати проведення платником податків інвентаризації активів платника податків;

- контролюючий орган повинен направити платнику податків належним чином оформлений письмовий документ, який містить вимогу на проведення інвентаризації;

- платник податків, який отримав вимогу про проведення інвентаризацію, зобов`язаний провести інвентаризацію;

- розпорядчим документом керівника платника податків створюється інвентаризаційна комісія. Інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії та у присутності матеріально відповідальної особи;

- посадові особи контролюючого органу (за їх згодою) можуть бути присутні при проведенні інвентаризації;

- інвентаризаційна комісія очолюється керівником підприємства і у тому випадку, коли керівник підприємства є матеріально відповідальною особою стосовно усіх або частини товарно-матеріальних цінностей;

- способом підтвердження наявності активів є підрахунок, зважування, обмір.

Тож проведення належної інвентаризації активів без отримання повного фізичного доступу до речей національним законом України не передбачено, як не передбачено національним законом України і проведення інвентаризації активів у спосіб віддаленого спостерігання (споглядання) за певними речами на відстаці.

Також національним законом України не передбачено проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, трансформованих в інші речі матеріального світу (у межах спірних правовідносин - у готові віконні конструкції, котрі вибули з фізичного володіння заявника і встановлені на об"єкті нерухомого майна іншого суб"єкта господарювання без укладення правочину з приводу зберігання).

Суд повторює, що в аспекті п.п. "г" п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, є проведення під час заходу податкового контролю належної інвентаризації товарів та складання відповідного акту, яким зафіксовано, зокрема факт такої нестачі або факт фізичної наявності товарно-матеріальних цінностей.

Тож, належність або неналежність процедури інвентаризації товарно-матеріальних цінностей має істотне значення для висновку про підтвердження факту нестачі товарно-матеріальних цінностей або для підтвердження факту наявності товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до п.п.17.1.17 ст.17 Податкового кодексу України платник податків має право відкрито застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису; відкрито здійснювати звукозапис, фото-, відеофіксацію (відеозйомку), накопичувати та використовувати таку мультимедійну інформацію (фото, відео-, звукозапис) під час проведення перевірок.

Суд констатує, що у межах спірних правовідносин заявником під час проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей не було реалізовано право за п.п.17.1.17 ст.17 Податкового кодексу України, процедура інвентаризації не фіксувалась на відеозаписуючі технічні пристрої.

Відповідно до п.п.20.1.48 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені п.п.41.1.1 ст.41 цього Кодексу, мають право відкрито застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису; відкрито здійснювати звукозапис, фото-, відеофіксацію (відеозйомку), накопичувати та використовувати таку мультимедійну інформацію (фото, відео-, звукозапис) під час проведення перевірок.

Суд констатує, що у межах спірних правовідносин субєктом владних повноважень під час проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей не було реалізовано право за п.п.20.1.48 ст.20 Податкового кодексу України, процедура інвентаризації не фіксувалась на відеозаписуючі технічні пристрої.

Указані обставини мають основоположне значення у даному конкретному випадку, позаяк за правовою позицією сторони позивача працівникам контролюючого органу під час проведення інвентаризації було надано безперешкодну можливість фізичного огляду усіх товарно-матеріальних цінностей (окрім, згаданих на стор. 11 Акту №10899 автомобілів та вікон за адресою: м.Харків, вул.Донця-Захаржевського, 6/8).

Натомість - за правовою позицією сторони відповідача фізичного доступу до товарно-матеріальних цінностей за адресою: м.Харків, вул.Донця-Захаржевського, 6/8 (де знаходились згадані на стор. 11 Акту №10899 автомобілі та вікна як готові вироби, хоча в інвентаризаційному описі ці обєкти відображені у якості окремих елементів та деталей) взагалі не було забезпечено, а товарно-матеріальні цінності за адресою: м.Харків, вул.Сільськогосподарська, 1 до візуального огляду не предявлялись, бо службові особи платника податків зазначили, що у разі потреби працівники контролюючого органу можуть самі відшукати необхідні товарно-матеріальні цінності серед усього масиву активів, котрі знаходились у приміщеннях складу.

Згідно з ч.4 ст.9 КАС України у межах спірних правовідносин суд позбавлений процесуальних можливостей здобуття за власною ініціативою доказів, котрі можуть підтвердити або спростувати висловлені стороною позивача та стороною відповідача версії перебігу одних і тих же подій.

З пояснень свідка ОСОБА_1 (директор ТОВ "Модерн-ХХІ") судом установлено, що за адресою: м.Харків, вул.Сільськогосподарська, 1 станом на 06.03.2025р. згадані на стор. 11 Акту №10899 автомобілі та вікна як готові вироби не перебували, позаяк знаходились за адресою: м.Харків, вул.Донця-Захаржевського, 6/8 і фізичного доступу до цих активів 06.03.2025р. не мали ані працівники заявника - ТОВ "Модерн-ХХІ", ані працівники контролюючого органу ГУ ДПС у Харківській області.

Суд відмічає, що згідно з п.4 Розділу І Порядку №879 обов`язок з приводу створення належних умов для проведення інвентаризації покладений на платника податків.

Як то указано у п.5 Розділу І Порядку №879, під час інвентаризації активів і зобов`язань перевіряються і документально підтверджуються їх наявність, стан, відповідність критеріям визнання і оцінка.

Отже, саме у момент проведення інвентаризації платником податків має бути забезпечено як фізичну наявність активів, так і можливість достовірної ідентифікації цих активів.

Відтак, подання платником податків у подальшому відповідних документів до суду обєктивно не здатне засвідчити фізичного існування відповідних активів на момент проведення інвентаризації саме на місці проведення інвентаризації.

Тому, суд з огляду на покази свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 визнає доведеною ту обставину, що згадані на стор. 11 Акту №10899 автомобілі не були надані для фізичного огляду ані за адресою: АДРЕСА_1 , ані за адресою: АДРЕСА_2 .

У силу спеціального правила п.7 Розділу ІІ Порядку №879 наявність активів при інвентаризації встановлюється шляхом обов`язкового підрахунку, зважування, обміру. Переважування, обмір, підрахунок проводяться у порядку розміщення активів у приміщенні, де вони зберігаються. Визначення ваги (обсягу) навалочних матеріалів може проводитися на основі обмірів і технічних розрахунків. Акти обмірів і розрахунки додаються до інвентаризаційних описів.

Суд відзначає, що за цим епізодом усі свідки надали узгоджені та однакові пояснення про те, що товарно-матеріальні цінності ТОВ «Модерн-ХХІ» за адресою: м.Харків, вул.Донця-Захаржевського, 6/8 знаходились у вигляді готових виробів віконних конструкцій, котрі вже були установлені у будинку, доступ до якого був відсутній.

Разом із тим, документи про інвентаризацію цих товарно-матеріальних цінностей були складені позивачем не відносно реально існуючих речей матеріального світу вікон, а у вигляді окремих, елементів та деталей, що обєктивно виключало проведення інвентаризації.

Указана обставина підтверджується наданим стороною позивача дефектним актом від 02.05.2025р., складеним між ТОВ «Тея» та ТОВ «Модерн-ХХІ», який у дійсності є доказом того, що віконні конструкції існують не у якості окремих деталей та елементів (про що заявником було складено інвентаризаційний опис №1), а мають вигляд готових виробів вікон, котрі як невід`ємна складова обєкту нерухомого майна - будівлі перейшли у фактичне володіння ТОВ «Тея» і не можуть бути ідентифіковані у вимірі окремих деталей і частин.

Додатково до указаного проведення інвентаризації активів ТОВ «Модерн-ХХІ» за адресою: м.Харків, вул.Донця-Захаржевського, 6/8 було унеможливлено також і відсутністю фізичного доступу до цих активів, а проведення інвентаризації активів у спосіб віддаленого споглядання нормами Порядку №879 не передбачено.

Окремо суд відмічає, що нормами Порядку №879 не передбачено можливості підписання інвентаризаційних описів будь-якими іншими учасниками суспільних відносин, окрім членів відповідної інвентаризаційної комісії та матеріально-відповідальних осіб, позаяк відповідно до п.18 Порядку №879 інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами.

Також суд відмічає, що обсяг товарно-матеріальних цінностей та місць фізичного знаходження товарно-матеріальних цінностей у межах спірних правовідносин явно та очевидно виключав проведення реальної інвентаризації активів із отриманням достовірних результатів протягом 1 робочого дня.

Тож, суд доходить до переконання про те, що у даному конкретному випадку процедура проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей 06.03.2025р. була істотно порушена саме працівниками заявника, унаслідок чого складені інвентаризаційні описи не можуть бути визнані достовірними доказами реального існування активів станом на 06.03.2025р. саме за місцями проведення інвентаризації.

Згідно з ч.2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли проведення платником податків інвентаризації товарно-матеріальних цінностей без участі працівників контролюючого органу (безвідносно до причин) не призводить до виникнення дефекту (недоліку, вади) в акті інвентаризації і не може бути кваліфіковано у якості приводу для висновку про використання включених до акту інвентаризації товарно-матеріальних цінностей поза межами господарської діяльності платника податків, бо такого наслідку національним законом України не передбачено.

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд відмічає, що висновки з приводу юридичних наслідків проведення платником податків на вимогу контролюючого органу інвентаризації товарно-матеріальних цінностей за відсутності працівників контролюючого органу як помилкового (хибного) приводу для застосування правил "умовного продажу" відповідно до п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України є цілком релевантними правовим позиціям постанови Верховного Суду від 26.09.2023р. у справі №640/19859/21.

Проте, у даному конкретному випадку у звязку із істотними та нездоланними порушеннями процедури інвентаризації саме платником податків у вигляді: незабезпечення фізичного доступу до активів за адресою: м.Харків, вул.Донця-Захаржевського, 6/8; реального існування активів у вигляді, відмінному від відомостей бухгалтерського обліку (зібрані віконні конструкції за адресою: м.Харків, вул.Донця-Захаржевського, 6/8, котрі були документально оформлені у якості окремих деталей та елементів), що обєктивно унеможливлює ідентифікацію конкретних товарно-матеріальних цінностей; незабезепчення належних умов для достовірної ідентифікації активів - складені заявником інвентаризаційні описи №1, №5, №7, №8, №9 не можуть бути кваліфіковані у якості достовірних доказів фізичної наявності товарно-матеріальних цінностей.

Відтак, за цим епізодом у позові належить відмовити у звязку із доведеністю матеріалами справи події та складу податкового правопорушення у розумінні п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України у вигляді неправильного обчислення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню.

Стосовно епізоду подвійного віднесення заявником до складу податкового кредиту з ПДВ у декларації з ПДВ за червень 2023р. та у декларації з ПДВ за липень 2023р. однієї і ті є ї ж самої податкової накладної ТОВ «А.В.Д.Груп» від 19.05.2023р. №22 на суму ПДВ 6.166,67грн. (на цей епізод припадає 6.166,67грн. основного платежу) суд зазначає, що згідно з п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У розумінні п.п.14.1.181 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

За правилами п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Як то указано у п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи; ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У силу спеціального застереження п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Пунктом 187.1 ст.187 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

Підпунктом 201.1 ст.201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Як то указано у п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Згідно з абз.1-2 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У силу спеціального застереження абз.23 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Відповідно до абз.3 п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг. У податковій накладній, що складається за операціями з вивезення товарів за межі митної території України, зазначаються ті одиниці виміру товарів, які застосовуються при оформленні митної декларації на такі товари; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер; к) дата та номер митної декларації зазначаються у разі складання платником податкової накладної за операціями з вивезення товарів за межі митної території України; л) дата та номер договору (контракту) зазначаються у разі складання платником податкової накладної за операціями з вивезення товарів за межі митної території України. У податковій накладній, що складається за операціями з вивезення товарів за межі митної території України на підставі форвардного контракту, зазначається відповідна відмітка про форвардний контракт.

За змістом п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

За визначенням п.п.14.1.185 ст.14 Податкового кодексу України постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності, а за визначенням п.п.14.1.191 ст.14 Податкового кодексу України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

За наведеними у ст.1 Закону України від 16.07.1999р. №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» визначеннями: активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України від 16.07.1999р. №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спірних правовідносин, суд доходить до переконання про те, що: 1) податкова накладна належить до кола визначених законодавцем первинних документів; 2) податкова накладна підлягає складанню у межах кожної окремої реальної господарської операції (або за кожним окремим епізодом часткової поставки товарів/послуг), предметом якої є постачання товарів (робіт, послуг) (тобто за наявності обєкта справляння податку на додану вартість) у календарних день, на який припадає перша подія виникнення податкових зобовязань (або дата зарахування коштів від на рахунок платника податку в банку, або дата відвантаження товарів (для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку)); 3) у разі складання податкової накладної за першою подією - дата відвантаження товарів опис номенклатури постачання товарів у податковій накладній повинен повністю співпадати із змістом та обсягом господарської операції у відповідному окремому первинному документі, котрий засвідчує подію відвантаження товарів (подію постачання послуг) як першу подію виникнення податкових зобовязань з ПДВ; 4) кожна податкова накладна може бути лише однократно віднесена на збільшення податкового кредиту з ПДВ; 5) усі складені постачальником товарів (робіт, послуг) податкові накладні підлягають віднесенню на збільшення загального розміру податкових зобов`язань з ПДВ того звітного податкового періоду, коли у межах конкретної господарської операції виник обєкт справляння ПДВ та перша події виникнення податкових зобовязань з ПДВ (тобто податкового періоду підставного виписування податкової накладної) безвідносно до факту реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних; 6) на збільшення податкового кредиту з ПДВ покупця товарів/послуг може бути віднесена лише та складена постачальником товарів/послуг податкова накладна, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому, суд зважає, що за правилом п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

Однак, невідповідність опису номенклатури поставки товару у податковій накладній змісту та обсягу господарської операції за первинним документом, котрий засвідчує подію відвантаження товарів (подію постачання послуг) як першу подію виникнення податкових зобовязань з ПДВ, унеможливлює ідентифікацію кожної конкретної господарської операція як обєкту справляння ПДВ.

Тож за кожним окремим первинним документом, котрий засвідчує подію відвантаження товарів (подію постачання послуг) як першу подію виникнення податкових зобовязань з ПДВ, учаснику суспільних відносин платнику ПДВ належить складати окрему податкову накладну, як то і передбачено п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України.

У межах спірних правовідносин заявником визнана обставина подвійного віднесення до складу податкового кредиту з ПДВ однієї і тієї ж самої податкової накладної самої податкової накладної ТОВ «А.В.Д.Груп» від 19.05.2023р. №22 на суму ПДВ 6.166,67грн. (на цей епізод припадає 6.166,67грн. основного платежу).

Відтак, за цим епізодом у позові належить відмовити у звязку із доведеністю матеріалами справи події та складу податкового правопорушення у розумінні п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України у вигляді неправильного обчислення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню.

Стосовно епізоду включення заявником до складу податкового кредиту з ПДВ декларації з ПДВ за березень 2023р. податкових накладних ТОВ «Гуд Він ХХІ» від 31.03.2023р. №400 на суму ПДВ 26.601,12грн., від 31.03.2023р. №401 на суму ПДВ 37.242,78грн., від 31.03.2023р. №402 на суму ПДВ 10.999,71грн., де номенклатура поставки не відповідає відомостям акту здачі-приймання робіт від 31.03.2023р. №235, акту приймання-здачі робіт від 31.03.2023р. №234, акту приймання-здачі робіт від 31.03.2023р. №236, видаткової накладної від 31.03.2023р. №3103/038, видаткової накладної від 31.03.2023р. №3103/039 (на цей епізод припадає 74.873,61грн. основного платежу) суд зазначає, що згідно з п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У розумінні п.п.14.1.181 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

За правилами п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Як то указано у п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи; ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У силу спеціального застереження п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Пунктом 187.1 ст.187 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

Підпунктом 201.1 ст.201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Як то указано у п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Згідно з абз.1-2 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У силу спеціального застереження абз.23 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Відповідно до абз.3 п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг. У податковій накладній, що складається за операціями з вивезення товарів за межі митної території України, зазначаються ті одиниці виміру товарів, які застосовуються при оформленні митної декларації на такі товари; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер; к) дата та номер митної декларації зазначаються у разі складання платником податкової накладної за операціями з вивезення товарів за межі митної території України; л) дата та номер договору (контракту) зазначаються у разі складання платником податкової накладної за операціями з вивезення товарів за межі митної території України. У податковій накладній, що складається за операціями з вивезення товарів за межі митної території України на підставі форвардного контракту, зазначається відповідна відмітка про форвардний контракт.

За змістом п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

За визначенням п.п.14.1.185 ст.14 Податкового кодексу України постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності, а за визначенням п.п.14.1.191 ст.14 Податкового кодексу України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

За наведеними у ст.1 Закону України від 16.07.1999р. №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» визначеннями: активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України від 16.07.1999р. №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спірних правовідносин, суд доходить до переконання про те, що: 1) податкова накладна належить до кола визначених законодавцем первинних документів; 2) податкова накладна підлягає складанню у межах кожної окремої реальної господарської операції (або за кожним окремим епізодом часткової поставки товарів/послуг), предметом якої є постачання товарів (робіт, послуг) (тобто за наявності обєкта справляння податку на додану вартість) у календарних день, на який припадає перша подія виникнення податкових зобовязань (або дата зарахування коштів від на рахунок платника податку в банку, або дата відвантаження товарів (для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку)); 3) у разі складання податкової накладної за першою подією - дата відвантаження товарів опис номенклатури постачання товарів у податковій накладній повинен повністю співпадати із змістом та обсягом господарської операції у відповідному окремому первинному документі, котрий засвідчує подію відвантаження товарів (подію постачання послуг) як першу подію виникнення податкових зобовязань з ПДВ; 4) кожна податкова накладна може бути лише однократно віднесена на збільшення податкового кредиту з ПДВ; 5) усі складені постачальником товарів (робіт, послуг) податкові накладні підлягають віднесенню на збільшення загального розміру податкових зобов`язань з ПДВ того звітного податкового періоду, коли у межах конкретної господарської операції виник обєкт справляння ПДВ та перша події виникнення податкових зобовязань з ПДВ (тобто податкового періоду підставного виписування податкової накладної) безвідносно до факту реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних; 6) на збільшення податкового кредиту з ПДВ покупця товарів/послуг може бути віднесена лише та складена постачальником товарів/послуг податкова накладна, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому, суд зважає, що за правилом п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

Однак, невідповідність опису номенклатури поставки товару у податковій накладній змісту та обсягу господарської операції за первинним документом, котрий засвідчує подію відвантаження товарів (подію постачання послуг) як першу подію виникнення податкових зобовязань з ПДВ, унеможливлює ідентифікацію кожної конкретної господарської операція як обєкту справляння ПДВ.

Тож за кожним окремим первинним документом, котрий засвідчує подію відвантаження товарів (подію постачання послуг) як першу подію виникнення податкових зобовязань з ПДВ, учаснику суспільних відносин платнику ПДВ належить складати окрему податкову накладну, як то і передбачено п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України.

У ході розгляду справи судом достеменно установлено, що згідно з правовою позицією сторони позивача податкова накладна ТОВ «Гуд Він ХХІ» від 31.03.2023р. №400 на суму 159.606,72грн. (з них ПДВ 26.601,12грн.) (номенклатура поставки - встановлення автоматичного дотягувача та автоматичного обладнання у блоці соціально-побутового обслуговування №2 з вбудованим паркінгом на 33 машино-місця для розміщення Медичного центру за адресою: пр-т Бажана Миколи, будинок 12а у Дарницькому районі міста Києва; договір від 12.08.2021р. №1208/02) була складена на підставі акта здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.03.2023р. №235 на суму 159.606,72грн. (з них ПДВ 26.601,12грн. (номенклатура поставки - заміна конструкцій алюмінієвих вітражів та конструкцій металопластикових вікон).

З наведених вище міркувань, податкова накладна ТОВ «Гуд Він ХХІ» від 31.03.2023р. №400 на суму 159.606,72грн. (з них ПДВ 26.601,12грн.) не може бути кваліфікована судом у якості належної правової підстави для збільшення заявником податкового кредиту з ПДВ, позаяк виписана на відсутності першої події підтвердженої належним первинним документом передачі робіт з встановлення автоматичного дотягувача та автоматичного обладнання.

Згідно з правовою позицією сторони позивача податкова накладна ТОВ «Гуд Він ХХІ» від 31.03.2023р. №401 (номенклатура поставки - заміна конструкцій алюмінієвих вітражів у блоці соціально-побутового обслуговування №2 з вбудованим паркінгом на 33 машино-місця для розміщення Медичного центру за адресою: пр-т Бажана Миколи, будинок 12а у Дарницькому районі міста Києва) на суму 223.636,66грн. (з них ПДВ 37.272,78грн.) була складена на підставі акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.03.2023р. №234 на суму 106.022,94грн. (з них ПДВ 21.204,59грн.) (номенклатура поставки - номенклатура поставки - заміна конструкцій алюмінієвих вітражів у блоці соціально-побутового обслуговування №2 з вбудованим паркінгом на 33 машино-місця для розміщення Медичного центру за адресою: пр-т Бажана Миколи, будинок 12а у Дарницькому районі міста Києва; договір від 12.08.2021р. №1208/02) та видаткової накладної ТОВ «Гуд Він ХХІ» від 3103/38 від 31.03.2023р. на суму 96.409,13грн. (з них ПДВ 16.068,19грн.) (поставка товару конструкція алюмінієва).

Оскільки акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.03.2023р. №234 був складений відносно господарської операції з постачання послуг, котра відбулась 31.03.2023р. у місті Києві та полягала у виконанні робіт на обєкті будівництва - блок соціально-побутового обслуговування №2 з вбудованим паркінгом на 33 машино-місця для розміщення Медичного центру за адресою: пр-т Бажана Миколи, будинок 12а у Дарницькому районі міста Києва, а видаткова накладна ТОВ «Гуд Він ХХІ» від 3103/38 від 31.03.2023р. була складена на господарську операцію з постачання товару, то на ці різні окремі господарські операції належало виписати окремі податкові накладні.

Поєднання двох різних окремих господарських операцій в одній податковій накладній суперечить п.201.7 ст.207 Податкового кодексу України і позбавляє заявника права на формування податкового кредиту з ПДВ за такою податковою накладною.

Згідно з правовою позицією сторони позивача податкова накладна ТОВ «Гуд Він ХХІ» від 31.03.2023р. №402 (номенклатура поставки - заміна конструкцій алюмінієвих вітражів у блоці соціально-побутового обслуговування №2 з вбудованим паркінгом на 33 машино-місця для розміщення Медичного центру за адресою: пр-т Бажана Миколи, будинок 12а у Дарницькому районі міста Києва) на суму 65.998,25грн. (з них ПДВ 10.999,71грн.) була складена на підставі акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.03.2023р. №236 на суму 2.919,90грн. (з них ПДВ 486,65грн.) (номенклатура поставки - номенклатура поставки - заміна конструкцій алюмінієвих вітражів та металопластикових вікон у блоці соціально-побутового обслуговування №2 з вбудованим паркінгом на 33 машино-місця для розміщення Медичного центру за адресою: пр-т Бажана Миколи, будинок 12а у Дарницькому районі міста Києва; договір від 12.08.2021р. №1208/02) та видаткової накладної ТОВ «Гуд Він ХХІ» від 3103/39 від 31.03.2023р. на суму 63.078,35грн. (з них ПДВ 10.513,06грн.) (поставка товару конструкція алюмінієва).

Оскільки акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.03.2023р. №2356 був складений відносно господарської операції з постачання послуги, котра відбулась 31.03.2023р. у місті Києві та полягала у виконанні робіт на обєкті будівництва - блок соціально-побутового обслуговування №2 з вбудованим паркінгом на 33 машино-місця для розміщення Медичного центру за адресою: пр-т Бажана Миколи, будинок 12а у Дарницькому районі міста Києва, а видаткова накладна ТОВ «Гуд Він ХХІ» від 3103/39 від 31.03.2023р. була складена на господарську операцію з постачання товару, то на ці різні окремі господарські операції належало виписати окремі податкові накладні.

Поєднання двох різних окремих господарських операцій в одній податковій накладній суперечить п.201.7 ст.207 Податкового кодексу України і позбавляє заявника права на формування податкового кредиту з ПДВ за такою податковою накладною.

Відтак, за цим епізодом у позові належить відмовити у звязку із доведеністю матеріалами справи події та складу податкового правопорушення у розумінні п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України у вигляді неправильного обчислення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню.

На противагу доводам заявника суд відмічає, що дійсно згідно з п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов`язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

Аналогічне за суттю правило відносно дефектів первинних документів включено законодавцем до положень ч.2 ст.9 Закону України від 16.07.1999р. №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», де указано, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Проте, недолік, який полягає у невідповідності між номенклатурою поставки за податковою накладною та між змістом і обсягом конкретної господарської операції за видатковим первинним документом, коли епізод постачання окремої послуги у номенклатурі поставки у податковій накладній обєднується з епізодом постачання окремого товару (попри те, що на часткове постачання товару та на часткове постачання послуги належить складати окремі податкові накладні), які оформлені різними первинними документами) належить кваліфікувати у якості істотного недоліку, котрий заважає ідентифікувати здійснену операцію, її зміст, бо відповідно до п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг як попередня оплата (аванс).

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Тому відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень як у спорі про набуття приватною особою додаткового блага чи активу, так і у спорі про спростування приватною особою новоствореного обовязку, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем суб`єктом владних повноважень.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.

Викладені вище міркування окружного адміністративного суду також є цілком релевантними правовій позиції постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21, де указано, що: 1) у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом"; 3) Цей висновок сформульований Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019р. у справі №822/863/16, від 21.11.2019р. у справі №826/5857/16, від 11.02.2020р. у справі №816/502/16, від 16.06.2020р. у справі №756/6984/16-а та від 18.11.2022р. у справі №560/3734/22.

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

У межах спірних правовідносин суб"єктом владних повноважень було вчинено управлінське волевиявлення у спосіб прийняття оскаржених податкових повідомлень - рішень.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень було забезпечено дотримання вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк обставини спірних правовідносин були зясовані із достатньою повнотою, положення належної норми права були витлумачені правильно, реально вчинене управлінське волевиявлення не призвело до погіршення правового становища заявника, позаяк відсутність належної процедури інвентаризації товарно-матеріальних цінностей за відсутності фізичного доступу до активів та трансформації відображених в обліку активів у готову річ матеріального світу - віконні конструкції, котрі знаходяться у повному фізичному розпорядженні іншого суб"єкта господарювання за укладання правочину зберігання; повторне віднесення однієї і тієї ж самої податкової накладної на збільшення податкового кредиту з ПДВ; включення до складу податкового кредиту податкової накладної за першою подією - відвантаження товару та передача послуг за відсутності належно складених податкових накладних на кожну часткову поставку товару та на кожну часткову поставку послуги були правомірно кваліфіковані суб"єктом владних повноважень у якості податкових правопорушень у розумінні п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України.

Тож, за наслідками розгляду справи слід визнати доведеним за правилами ч.2 ст.77 КАС України факт відповідності ч.2 ст.2 КАС України реально вчиненого субєктом владних повноважень управлінського волевиявлення та навпаки не доведеним за правилом ч.1 ст.77 КАС України факт існування у заявника порушеного публічного права (інтересу) у межах спірних правовідносин.

Указане є визначеною процесуальним законом підставою залишення позову без задоволення.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим доводам, факторам та обставинам, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Релевантних правових висновків постанов Верховного Суду, котрі б підлягали поширенню на спірні правовідносини у порядку ч.5 ст.242 КАС України судом під час відправлення правосуддя у цій справі не знайдено, а наведені стороною позивача постанови Верховного Суду явно та очевидно були прийняті у спорах із відмінними фактичними обставинами.

Розподіл витрат з оплати судового збору по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-77, 90, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення у повному обсязі виготовлено (складено) у порядку ч.3 ст.243 КАС України - 22.09.2025р.; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя А.В. Сліденко