Справа № 440/2699/25
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 р. Справа № 440/2699/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва) від 14.05.2025 року по справі № 440/2699/25

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2

третя особа Військова частина НОМЕР_3

про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа військова частина НОМЕР_3 в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 , викладену у листі від 15.01.2025 № 1314/21/45, задовольнити рапорт ОСОБА_1 від 11 грудня 2023 року про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на підставі абзацу четвертого підпункту "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 за рапортом від 11 грудня 2023 року про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на підставі абзацу четвертого підпункту "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується висновком про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі № 878 від 02.11.2023 та Довідкою № 878 від 02.11.2023 виданих Лікарсько-консультативною комісією Комунальним некомерційним медичним підприємством "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька", а також виключити позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа: Військова частина НОМЕР_4 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2024 в адміністративній справі № 520/8457/24 було зобов`язано саме Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 11.12.2025. Позивач вважає протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 викладену у листі від 15.01.2025 № 1314/21/45 задовольнити рапорт ОСОБА_1 від 11.12.2023 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 підп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу". Судом першої інстанції в рішенні по справі № 440/2699/25, не звернуто увагу та не надано належної оцінки тому, що військова частина НОМЕР_2 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2024 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2024 в адміністративній справі № 520/8457/24, а також листа Військової частини НОМЕР_1 від 29.11.2024 № 9701, належним чином не розглянула рапорт ОСОБА_1 від 11.12.2023 про звільнення з військової служби та протиправно відмовила у звільненні з військової служби. Суд першої інстанції в рішенні від 14.05.2025 у адміністративній справі № 440/2699/25 безпідставно посилається на необхідність діяти у відповідності до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, як чинна після 18.05.2024.

Військова частина НОМЕР_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому проти її задоволення заперечувала та просила відмовити.Вказує, що рапорт позивача було розглянуто і по суті відмовлено. Як вбачається з листа від 29.01.2025 № 2/1261 направленого військовою частиною НОМЕР_2 в адресу представника позивача, станом на 20.01.2025 (з моменту переводу позивача до військової частини), позивач до керівництва військової частини НОМЕР_2 з рапортом про звільнення не звертався.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі за контрактом на посаді головного сержанту 2 зенітного кулеметного взводу 4 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_4 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2023 № 308-рс, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 10.10.2023 № 23 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, та з 10.10.2023 прийняв посаду і приступив до виконання службових обов`язків.

11.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до Командира 2 зенітного кулеметного взводу 4 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_4 з рапортом про звільнення з військової служби у запас за підп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через певні сімейні обставини, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною ОСОБА_2 , до якого були додані копія паспорта дружини (завірена нотаріально); копія Свідоцтва про народження дружини (завірена нотаріально); копія Свідоцтва про шлюб (завірена нотаріально); копія Довідки про взяття на облік ВПО (завірена нотаріально); копія Довідки МСЕК (завірена нотаріально); копії Висновку ЛКК і Довідки ЛКК про потребу в постійному сторонньому догляді (завірені нотаріально).

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого повторно 10.08.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідний актовий запис № 190 від 24.04.1993, ОСОБА_1 перебуває в шлюбі з ОСОБА_2 , 11.06.1975 року.

Так, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю другої групи безстроково, що підтверджується Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 112165, від 26.10.2023.

Відповідно до висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі № 878 та довідки № 878 від 02.11.2023, виданих 02.11.2023 Лікарсько-консультативного комісією Комунальним некомерційним медичним підприємством "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Як зазначив позивач, відповіді за наслідками розгляду рапорту не отримував.

В подальшому, 14.02.2024 представник позивача - адвокат Александров О.О. звернувся до командира військової частини НОМЕР_4 (через Генеральний штаб Збройних Сил України) із адвокатським запитом щодо розгляду рапорту ОСОБА_3 від 11.12.2023.

Військовою частиною НОМЕР_1 листом від 06.03.2024 № 1314/2/56/111/2490 повідомлено, що документи на звільнення головного сержанта ОСОБА_1 з військової служби за підп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (зі змінами) були повернені на адресу командира військової частини НОМЕР_4 на доопрацювання у зв`язку з тим, що відповідно до інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 10.04.2009 № 170 (зі змінами) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

З 22.06.2024 позивач виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_4 та всіх видів забезпечення, як такий, що вибув до нового місця служби АДРЕСА_1 , що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 22.06.2024.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2024 у справі № 520/8457/24 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_4 з приводу прийняття рішення за рапортом ОСОБА_1 від 11.12.2023 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 підп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язано Військову частину НОМЕР_4 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 11.12.2023 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 підп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з прийняттям відповідного рішення по суті рапорту, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2024 у справі № 520/8457/24 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2024 по справі № 520/8457/24 - скасовано.

Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 з приводу прийняття рішення за рапортом ОСОБА_1 від 11.12.2023 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 підп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 11.12.2023 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 підп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з прийняттям відповідного рішення по суті рапорту.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Відповідач листом від 15.01.2025 № 1314/21/45 повідомив позивача, що 20.06.2024 до набрання законної сили постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2024, відповідно до пункту 31 наказу від 20 червня 2024 року № 209-РС головного сержанта ОСОБА_1 , командира зенітно - кулеметного відділення зенітно кулеметного взводу зенітно кулеметної роти - СЕРЖАНТОМ РЕЗЕРВУ 14 ЗАПАСНОЇ РОТИ. Наразі позивач проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 .

29.11.2024 за вихідним № 9701 на адресу військової частини НОМЕР_2 були надіслані документи за належністю щодо звільнення головного сержанта ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 підп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України.

Відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2024 по справі 520/8457/24, постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2024 по справі 520/8457/24 рапорт розглянуто, по суті якого ОСОБА_1 відмовлено.

Листом військової частини НОМЕР_2 від 29.01.2025 № 2/1261 повідомлено представнику позивача, що відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам військових частин. В силу пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстав звільнення. Кожному військовослужбовцю військової частини, у тому числі головному сержанту ОСОБА_1 забезпечено право із службових та особистих питань звернутися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Станом на 20.01.2025 головний сержант ОСОБА_1 з рапортом про звільнення до командира військової частини не звертався. Для звільнення з військової служби головному сержанту ОСОБА_1 рекомендовано подати по команді відповідний рапорт разом з оригіналами або належним чином завіреними копіями документів, що підтверджують підстави для звільнення. За результатами розгляду рапорту головного сержанта ОСОБА_1 командиром військової частини буде прийнято відповідне рішення. Одночасно військова частина додатково зазначила, що постановою Другого апеляційного адміністративної суду від 19.11.2024 в адміністративної справі № 520/8457/24 не зобов`язано командира військової частини НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 , від 11.12.2023 про звільнення з військової служби.

Не погодившись з позицією відповідачів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем рапорт на звільнення, в тому числі, згідно пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України № 2232-XII, до відповідача не подавався будь-яким чином, листом не направлявся.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV.

Відповідно до ст. 3 Статуту № 548-XIV військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частинами 2, 3 ст. 1 Закону № 2232-XII передбачено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку

Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно з ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 7 Положення військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно з п. 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, звільнення з військової служби) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 233 Положення № 1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до п. 241 Положення накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Пунктом 225 Положення встановлено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених ч. 3, п. 2 ч. 4, п. 3 ч. 5 та п. 3 ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, - у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

У свою чергу механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170.

Відповідно до абз. 2 п. 14.10 розд. XIV Інструкції № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Абзацом 13 п. 14.10 розд. XIV Інструкції № 170 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Додатком 19 до Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зокрема відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 та визначено підп. «г» п. 1, 2 ч. 4, підп. «ґ» п. 2 ч. 5, підп. «г» п. 2 ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Із системного аналізу вищевказаних норм колегія суддів робить висновок, що звільнення з військової служби відбувається шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорту до безпосереднього начальника з долученням належних документів на підтвердження наявності поважних обставин.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, визначальним для суду при вирішенні адміністративного спору є встановлення наявності чи відсутності порушеного прав позивача діями, бездіяльністю чи рішенням відповідача.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Тобто поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Як встановлено судовим розглядом, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 по особовому складу від 20.06.2024 № 209-рс позивача виключено 22.06.2024 зі списків військової частини НОМЕР_4 та переведено до військової частини НОМЕР_2 .

На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2024 у справі № 520/8457/24 Військова частина НОМЕР_1 надала лист № 1314/21/45 ВІД 15.01.2025, в якому повідомила, що 29.11.2024 року за вихідним № 9701 на адресу військової частини НОМЕР_2 були надіслані документи за належністю щодо звільнення головного сержанта ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 підп. г п. 3 с. 5 ст. 26 Закону України. Відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2024, постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2024 у справі № 520/8457/24 рапорт розглянуто, по суті якого ОСОБА_1 відмовлено. /а.с. 115 звор.бік- 116/

Відповідно до пункту 210 Положення № 1317 звільнення військовослужбовців строкової військової служби проводиться на підставах, визначених частиною другою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", командиром військової частини, який має право видавати накази по стройовій частині.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача у спосіб, викладений у позовній заяві, в свою чергу відповідачем - військовою частиною НОМЕР_1 доведено відсутність протиправної бездіяльності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів з урахуванням зазначеного вище погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем доведено правомірність своїх дій та рішень вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315,316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 року по справі № 440/2699/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко