Справа № 160/17125/25
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 рокуСправа №160/17125/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.03.2025р., зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

11.06.2025р. через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та, з урахуванням уточненої позовної заяви від 01.07.2025р., просить:

- визнати протиправною бездіяльністю відповідача щодо не розгляду заяви від 10 травня 2025 року про повторний перерахунок податку на нерухоме майно з урахуванням пільги та строків давності;

- визнати протиправною бездіяльністю відповідача щодо не розгляду клопотання від 05 червня 2025 року про відстрочення сплати податку на нерухоме майно у зв`язку з відкритим зверненням щодо перерахунку;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 10 березня 2025 року, а саме: №0-0462-UA0033698, №0-0462-UA0033698, №0-0462-UA0033698, №0-0462-UA0033698, №0-0462-UA0033698, №0-0462-UA0033698, №0-0462-UA0033698, №0-0462-UA0033698, №0-0462-UA0033698, №0-0462-UA0033698;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для позивача за 2022, 2023 та 2024 податкові роки, застосувавши пільгу у розмірі 60 квадратних метрів на сумарну площу житлової нерухомості (зменшивши об`єкт оподаткування на 60 кв.м.);

- визнати протиправним формування податкового боргу позивача по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки;

- зобов`язати відповідача списати податковий борг позивача по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що він є власником об`єктів житлової нерухомості, а саме: двох квартир, площею 57.5 кв.м. за адресю: АДРЕСА_1 (частка власності 100%); площею 88,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (частка власності 1/9, що становить 9,86 кв.м.), а відтак, сумарна площа його житлової нерухомості складає 57,5 +9,86 = 67,36 кв.м. та оскільки база оподаткування згаданого об`єкта нерухомості зменшується згідно до вимог п.п.266.4.1 пункту 266.4 ст.266 ПК України, зокрема, для квартир незалежно від їх кількості на 60 кв.м., відповідно, позивач вважає, що об`єктом оподаткування для нього має бути 7,36 кв.м. із розрахунку 67,36 кв.м.- 60 кв.м. Проте, відповідачем 10.03.2025р. було сформовано та направлено на його адресу 10 податкових повідомлень-рішень за 2020-2024 роки, в яких нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, без урахування зазначеної пільги, при цьому, позивач зазначив, що податкові зобов`язання за 2020 та 2021 роки були нараховані відповідачем з порушенням строків давності, встановлених статтею 102 ПК України, тобто, поза межами 1095 днів, у зв`язку із чим вважає їх неправомірними. Крім того, позивач зазначив, що у його електронному кабінеті платника податку наявна інформація про податковий борг, сформований на підставі згаданих податкових повідомлень-рішень, який позивач вважає протиправним, оскільки його формування базується на незаконно нарахованих податкових зобов`язаннях. Також позивач посилається і на те, що з метою врегулювання в досудовому порядку вказаної ситуації звернувся до відповідача із заявою про повторний перерахунок податку на нерухоме майно з урахуванням пільги та строків давності від 10.05.2025р., із клопотанням від 05.06.2025р. про відстрочення сплати податку на нерухоме майно у зв`язку з відкритим зверненням щодо перерахунку, вказані заява та клопотання були подані через його електронний кабінет платника податку згідно скріншотів про їх доставку до ДПС, проте, станом на день подання цього позову відповіді на вказану заяву від 10.05.2025р. та клопотання від 05.06.2025р. ним не отримано, що свідчить про бездіяльність відповідача, оскільки порушує його право на отримання вмотивованої відповіді у встановлені строки. У письмових поясненнях від 10.07.2025р. позивач додатково зазначив, що відповідачем у даних спірних правовідносинах були порушені норми ст.19 Конституції України, п.56 ПК України та Закону України «Про звернення громадян» (обов`язок надати відповідь у встановлений строк).

Ухвалою суду від 07.07.2025р. було відкрито адміністративне провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотримання вимог ст.ст.162,261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази вручення оспорюваних ППР позивачеві у встановленому ст.42 ПК України порядку; надати докази правомірності нарахування податку із площі 67,36 кв.м. з урахуванням того, що площа перевищення складає 7,36 кв.м., виходячи з вимог ст.266 ПК України; надати докази прийняття оспорюваних ППР за період з 2020р. по 2024р. 10.03.2025р. у межах строку, встановленого ст.102 ПК України; надати докази розгляду заяви позивача від 10.05.2025р. та клопотання позивача від 05.06.2025р. у встановленому законодавством порядку, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначена ухвала суду разом із адміністративним позовом були отримані, зокрема, відповідачем у його електронному кабінеті 11.06.2025р. (адміністративний позов з додатками), 02.07.2025р. (ухвалу суду), що є належним повідомленням відповідача про час та місце судового розгляду справи у відповідності до вимог ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, наявними у справі.

На виконання вищезазначених вимог ухвали суду, 18.07.2025р. відповідачем через систему «Електронний Суд» було подано відзив на позов, в якому відповідач просив у задоволенні даного адміністративного позову відмовити повністю посилаючись на те, що позивач є власником вищенаведених квартир, частка власності його становить 100% (по квартирі 57.5 кв.м.) та 1/9 частина (по квартирі 88,7 кв.м.) відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру плав власності на нерухоме майно. У зв`язку із наведеним, згідно до п.п.266.7.2 та п.п.266.7.1 п.266.7 ст. 266 ПК України відповідачем в автоматичному режимі були сформовані податкові повідомлення-рішення форми «Ф» з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які наведені вище, дані ППР були направлені засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місця проживання позивача - АДРЕСА_3 , зазначене відправлення було повернуто до контролюючого органу 08.04.2025р. з відміткою «за закінченням терміну зберігання», розрахунок цього податку за 2020-2024 роки проводився в автоматичному режимі за даними ІКС ДПС України та у відповідності до вимог Податкового кодексу України, обчислення податку відбувалося з урахуванням пільги зменшення на 60 кв.м., ставки податку, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування виходячи із встановлених ставок за рішеннями органу місцевого самоврядування. Щодо посилання позивача про формування податкового боргу, то відповідач зазначив, що вказані ППР є врученими позивачеві 08.04.2025р., визначені у них податкові зобов`язання протягом 60 днів з дня їх вручення позивачем не сплачені, тому ці суми відображаються в електронному кабінеті позивача як податковий борг згідно п.п.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України. З приводу заяви від 10.05.2025р. та клопотання від 05.06.2025р., які як зазначив позивач, ним були надіслані до відповідача, проте, згідно за результатами пошуку в ІКС «Управління документами» за період з 01.05.2025р. по 23.06.2025р. у картотеці «Вхідні» в графі «назва» по контексту «ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 » записів не знайдено, а відтак, відповідач зазначив, що жодні звернення за вказаний період від позивача не надходили. Щодо строків винесення та надсилання оскаржуваних ППР від 10.03.2025р., то відповідач вказав на те, що перебіг строків давності, визначених податковим законодавством, тимчасово до 01.08.2023р. були зупинені (на період дії карантину, воєнного стану), а відтак, вважає, що податкове зобов`язання позивачеві з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з урахуванням періоду зупинення такого строку давності, який тривав з 18.03.2020р. по 31.07.2023р. (включно), нараховано у межах строку давності 1095 днів, встановлених п.102.1 ст.102 ПК України. Також відповідач зазначив, що сам факт затримки контролюючим органом строків направлення ППР, направлення такого ППР після 01 липня року базового податкового періоду не впливає на правомірність такого рішення, а відповідно, не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку сплати цього податку та визнання таких ППР протиправними і їх скасування за правовою позицією Верховного Суду від 06.11.2018р. у справі №808/144/18. На переконання відповідача такі ППР можуть бути надіслані з урахуванням строку давності, а саме: 1095 днів, передбачених п.102.1 ст.102 ПК України та перебіг цього строку для прийняття оспорюваних ППР розпочався 01.08.2023р., тож вважає, що оспорювані ППР від 10.03.2025р. за 2020-2024р.р. надіслано у межах таких строків про що свідчить і правова позиція Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №160/13606/20. За викладеного, відповідач вважає, що нарахування сум податку фізичним особам є обов`язком податкового органу, що, в свою чергу, підтверджує правомірність винесених податкових повідомлень-рішень, розрахунок податкового зобов`язання проведено вірно, у спосіб та у межах, визначених чинним законодавством України, у зв`язку із чим оспорювані ППР є правомірними та скасуванню не підлягають.

21.07.2025р. позивачем через систему «Електронний суд» була подана відповідь на відзив на позов (заперечення), у яких позивач зазначив, що повернення поштового відправлення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не може вважатися належним врученням ППР платником податку, ПК України передбачає вручення ППР, що означає фактичне отримання платником податків, які позивач поштовим зв`язком не отримував, про їх існування дізнався із кабінету платника податків у 2025 році, що є значно пізнішим терміном, ніж зазначена відповідачем дата повернення, тому вважає, що відсутність фактичного вручення позбавила його можливості своєчасно оскаржити ППР в адміністративному порядку та вжити заходів щодо відстоювання своїх прав. Щодо застосування пільги з податку на нерухоме майно, то позивач зазначив, що у відзиві на позов відповідачем не надано чіткого та прозорого розрахунку податкового зобов`язання зі спірним податком, у наданому відповідачем «розрахунку податку» дійсно присутня графа «пільга у вигляді зменшення бази оподаткування із вказаною сумою 60.00», однак вказана у ньому сума не відповідає такому зменшенню бази оподаткування, а тому відсутність детального та зрозумілого розрахунку з урахуванням пільги є порушенням принципу індивідуальної правової визначеності та прозорості податкового адміністрування. Щодо строків винесення та надсилання ППР, позивач зазначив, що нарахування ППР за 2020 рік у 2025 році, навіть з урахуванням зупинення строків давності, викликає сумніви щодо їх правомірності, оскільки фактично він їх отримав у 2025 році, що суттєво обмежило його права на своєчасний захист, вважає, що постанова Верховного Суду від 06.11.2018р. у справі №808/144/18, на яку посилається відповідач, стосується строку сплати податку після вручення ППР, а не правомірності самого нарахування та дотримання процедури вручення. Щодо його звернень (заяви та клопотання), то позивач вказав на те, що заява від 10.05.2025р. та клопотання від 05.06.2025р. були надіслані на адресу відповідача через систему «Електронний кабінет платника податків», що підтверджено скріншотом зі списком вхідних документів, на якому видно статус «Доставлено», тому позивач наголосив на тому, що надсилання документів через офіційні сервіси є рівноцінним письмовому зверненню, а відсутність їх реєстрації у відповідача є свідченням недоліків у їх системі документообігу, а не факту їх неотримання. Щодо податкового боргу, то позивач вважає, що його нарахування є прямим наслідком неправомірно нарахованих податкових зобов`язань та не надходження на адресу позивача ППР у встановленому порядку, оскільки ППР не були належним чином вручені, 60 -денний строк для сплати податку не почав свій перебіг, і відповідно, податковий борг не міг бути сформований. За викладеного, просив аргументи відповідача, викладені у відзиві на позов, як необгрунтовані та такі, що не відповідають вимогам законодавства, не враховувати, а його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 22.09.2025р. на підставі ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд даної справи було продовжено до 22.09.2025р.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 22.09.2025р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Із наявних в матеріалах справи документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Позивач у справі - громадянин України ОСОБА_1 є власником двох об`єктів нерухомого майна, а саме:

- квартири загальною площею, 57.5 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_1 (частка власності 100%);

- квартири загальною площею 88,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (частка власності 1/9).

Зазначена інформація підтверджується копією паспорту позивача та відомостями, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 435289768 від 14.07.2025р., які наявні у справі.

На підставі п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України контролюючим органом 10.03.2025р. були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення, за якими позивачеві були визначені грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період - 2020-2024 роки, а саме:

- №0-0462- НОМЕР_2 (по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ) визначено суму грошового зобов`язання за 2020 рік у розмірі 333,64 грн.;

- №0-0462-UA0033698 (по квартирі за адресою: АДРЕСА_4 ) визначено суму грошового зобов`язання за 2020 рік у розмірі 57,19 грн.;

- №0-0462-UA0033698(по квартирі за адресою: АДРЕСА_4 ) визначено суму грошового зобов`язання за 2021 рік у розмірі 96,86 грн.;

- №0-0462-UA0033698 (по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ) визначено суму грошового зобов`язання за 2021 рік у розмірі 565,14 грн.;

- №0-0462-UA0033698 (по квартирі за адресою: АДРЕСА_4 ) визначено суму грошового зобов`язання за 2022 рік у розмірі 83,95 грн.;

- №0-0462-UA0033698 (по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ) визначено суму грошового зобов`язання за 2022 рік у розмірі 489,78 грн.;

- №0-0462-UA0033698 (по квартирі за адресою: АДРЕСА_4 ) визначено суму грошового зобов`язання за 2023 рік у розмірі 86,53 грн.;

- №0-0462-UA0033698 (по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ) визначено суму грошового зобов`язання за 2023 рік у розмірі 504,85 грн.;

- №0-0462-UA0033698 (по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ) визначено суму грошового зобов`язання за 2024 рік у розмірі 534,99 грн.;

- №0-0462-UA0033698 (по квартирі за адресою: АДРЕСА_4 ) визначено суму грошового зобов`язання за 2024 рік у розмірі 91,70 грн.

Не погоджуючись із вказаними сумами грошового зобов`язання, позивач через електронний кабінет платника податку звернувся до відповідача із заявою про повторний перерахунок податку на нерухоме майно з урахуванням пільги відповідно до п.п.266.4.1 ПК України від 10.05.2025р., в якій просив скасувати згадані вище рішення та надати офіційну відповідь на його електронну адресу.

Також, позивачем через електронний кабінет платника податку було подано до відповідача і клопотання про відстрочення сплати податку на нерухоме майно у зв`язку з відкритим зверненням щодо перерахунку від 05.06.2025р.

Зазначені заява позивача від 10.05.2025р. та клопотання від 05.06.2025р. були доставлені до органу ДПС 10.05.2025р. та 05.06.2025р., відповідно, про що свідчить зміст копії скріншоту із електронного кабінету позивача, де зазначено статус цих заяв «доставлено», наявної у справі.

Докази розгляду зазначеної вище заяви позивача від 10.05.2025р. та його клопотання від 05.06.2025р., станом на момент розгляду даної справи, матеріали справи не містять та на вимогу суду відповідачем не надані.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду його заяви від 10.05.2025р. та клопотання від 05.06.2025р., вважаючи протиправними вищенаведені оспорювані податкові повідомлення-рішення відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову частково.

Задоволенню підлягають позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду його заяви від 10.05.2025р. про повторний перерахунок податку на нерухоме майно з урахуванням пільги та строків давності та клопотання від 05.06.2025р. про відстрочення сплати податку на нерухоме майно у зв`язку з відкритим зверненням щодо перерахунку, з огляду на таке.

Стаття 40 Конституції України закріплює право усіх направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 02.10.1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР) передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст.3 Закону №393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

У відповідності до ст.5 Закону №393/96-ВР встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно ст. 15 Закону №393/96-ВР передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ст.19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Статтею 20 Закону №393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що громадяни України наділені правом звернення з відповідними заявами, клопотаннями, скаргами до посадових осіб органів державної влади відповідно до їх функціональних обов`язків, а, відповідно, на таких осіб покладений обов`язок по розгляду таких звернень, заяв, клопотань і скарг у місячний строк від дня їх надходження, який може бути продовжено до сорока п`яти днів.

Так, із наявних в матеріалах справи копій документів, судом установлено, що 10.05.2025р. позивач звернувся до відповідача із заявою про повторний перерахунок податку на нерухоме майно з урахуванням пільги відповідно до п.п.266.4.1 ПК України, в якій позивач просив, а саме:

- провести повторний перерахунок податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, врахувати пільгу у 60 м2 та строки давності;

- скасувати податкові повідомлення-рішення, що були сформовані з порушенням строку давності, визначеного п.102.1 ПКУ;

- надати офіційну відповідь на його електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1., про що свідчить зміст наведеної копії заяви, наявної у справі.

Також 05.06.2025р. позивач звернувся до відповідача із заявою про відстрочення сплати податку на нерухоме майно у зв`язку з відкритим зверненням щодо перерахунку, у якій просив:

- відстрочити сплату податкових зобов`язань за податковими повідомленнями-рішеннями з податку на нерухоме майно, що підлягають сплаті до 07.06.2025р., до моменту надання офіційної відповіді на його звернення від 10.05.2025р. та прийняття остаточного рішення щодо правильності нарахувань, що підтверджується змістом копії наведеного клопотання, наявного у справі.

Наведені заява позивача від 10.05.2025р. та клопотання від 05.06.2025р. було подані позивачем через офіційний електронний кабінет платника податку - позивача та були доставлені до органу ДПС 10.05.2025р. та 05.06.2025р., відповідно, про що свідчить відповідна відмітка у графі «Статус», що підтверджено копією скрін-шоту електронного кабінету платника податку-позивача.

Відтак, наведені заява позивача від 10.05.2025р. та клопотання від 05.06.2025р. за своїм змістом є зверненням у розумінні Закону №393/96-ВР.

Разом з тим, в межах максимального - 45-денного строку, визначеного статтею 20 Закону №393/96-ВР, відповідач не вирішив зазначені звернення позивача (заяву від 10.05.2025р. та клопотання від 05.06.2025р.) та остаточної відповіді щодо викладених у ньому питань не надав (такі доказів відповідачем не надано).

Окрім того, станом і на момент розгляду цієї справи доказів надання остаточної відповіді на звернення позивача (заяву від 10.05.2025р. та клопотання від 05.06.2025р.) відповідачем суду не надано, що підтверджується також і змістом відзиву відповідача, у якому зазначено, що згадані вище звернення від позивача до відповідача не надходили.

Однак, судом критично надається оцінка доводам відповідача про те, що згідно відповіді на їх звернення, наданого управлінням організації роботи ГУ ДПС у Дніпропетровській області, за результатами пошуку в ІКС «Управління документами» за період з 01.05.2025р. по 23.06.2025р. жодні заяви та клопотання від позивача у справі - ОСОБА_1 до відповідача не надходили, оскільки ці твердження спростовуються змістом копії скріншоту із електронного кабінету платника податку - позивача, у якому містяться відомості про те, що листи (заява, клопотання позивача) 10.05.2025р. та 05.06.2025р. знаходяться у статусі «доставлені» до ДПС.

А відтак, доставлені заяви та клопотання платників податків до органу ДПС, подані такими платниками податків через їх електроні кабінети платників податків, не звільняють відповідача від обов`язку реєстрації та розгляду таких заяв у строки та порядку, встановленому чинним законодавством.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та встановлені судом обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що не розгляд заяви позивача від 10.05.2025р. та клопотання від 05.06.2025р. у визначений Законом термін (45 днів) та в установленому Законом порядку, скерованих через електронний кабінет платника податку на адресу відповідача та отриманих останнім 10.05.2025р., 05.06.2025р., відповідно, є протиправною бездіяльністю відповідача, як суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача про визнання такої бездіяльності відповідача протиправною підлягають задоволенню.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування - ст.76 наведеного Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, у ході судового розгляду даної справи правомірність бездіяльності щодо не розгляду заяви позивача від 10.05.2025р. та клопотання від 05.06.2025р., які за своїм змістом, є зверненнями у розумінні згаданого вище Закону, з урахуванням встановлених судом обставин та аналізу чинного законодавства, жодними належними, достатніми та допустимими доказами у спірних правовідносинах, відповідачем не доведена.

Є безпідставними та необгрунтованими доводи відповідача з приводу того, що вказані звернення позивача (заява від 10.05.2025р. та клопотання від 05.06.2025р.) у період з 01.05.2025р. по 23.06.2025р. до відповідача не надходили, оскільки ці твердження спростовані копією скріншоту із електронного кабінету платника податку-позивача, які мають статус як «доставлені» до ДПС 10.05.2025р. та 05.06.2025р., відповідно, а відтак, їх не реєстрація та не розгляд у встановлені законодавством строки відповідачем не може свідчити про правомірність такої бездіяльності контролюючого органу.

Інші аргументи та доводи відповідача в частині правомірності бездіяльності відповідача щодо не розгляду зави позивача від 10.05.2025р. та клопотання позивача від 05.06.2025р., викладені у відзиві на позов, уважно вивчені судом, проте, не беруться до уваги, оскільки не спростовують наведених вище висновків суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не розгляду заяви позивача від 10.05.2025р. про повторний перерахунок податку на нерухоме майно з урахуванням пільги та строків давності, не розгляду клопотання позивача від 05.06.2025р. про відстрочення сплати податку на нерухоме майно у зв`язку з відкритим зверненням щодо перерахунку, суд приходить до висновку, що відповідач, допустивши наведену бездіяльність, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом установлено, що вищенаведеною бездіяльністю щодо не розгляду заяви позивача від 10.05.2025р. про повторний перерахунок податку на нерухоме майно з урахуванням пільги та строків давності, не розгляду клопотання позивача від 05.06.2025р. про відстрочення сплати податку на нерухоме майно у зв`язку з відкритим зверненням щодо перерахунку, відповідач порушив права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такої бездіяльності відповідача протиправною, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог позивача в частині визнання протиправними та скасування наведених вище оспорюваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих відповідачем 10.03.2025р., то у цій частині позову, позивачеві слід відмовити, виходячи з наступного.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно ст.265 ПК України податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Платниками цього податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової/нежитлової нерухомості - п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України.

За приписами п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток - п.п.266.3.1 п.266.2 ст.266 ПК України.

Згідно до вимог п.п.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України встановлено, що оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платників податків, зокрема, документів на право власності.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування - п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України.

Відповідно абз. «б» п.п.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, зокрема, за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.

Сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості - абз. «г» п.п.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

У відповідності до вимог абз. «а» п.п.266.4.1 пункту 266.4 ст.266 ПК України встановлено, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується, зокрема, для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) - п.п.266.7.2 п.п.266.7 ст.266 ПК України.

У відповідності до вимог п.п.266.10.3 п.266.10 п.266 ПК України передбачено, що податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

За приписами п.102.1 ст.102 ПК України визначено, що контролюючий орган має право, зокрема, самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом.

За п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України згідно з Законом №533-ІХ від 17.03.2020р., на період здійснення заходів спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), з 18 березня 2020 року по 31 травня 2020 року було зупинено перебіг строків давності, передбачених п.102.1 ст.102 ПК України.

Далі, у п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України Законом №591-ІХ від 13.05.2020р. були внесені зміни за змістом яких було установлено, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651, з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, було відмінено.

Крім того, пунктом 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

27.05.2022 року набрав чинності Закон України від 12 травня 2022 року №2260-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану», яким було внесені зміни, зокрема, до п.п.69.9 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України.

Згідно з підпунктом 69.9 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, тимчасово до 01 серпня 2023 року, для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, встановлених цим підпунктом.

Відтак, перебіг строків давності, визначених статтею 102 ПК України, був зупинений у період з 18.03.2020 року по 31.07.2023 року включно.

Отже, із аналізу вищенаведених приписів податкового законодавства слідує, що з урахуванням періоду зупинення строків давності з 18.03.2020 року по 31.07.2023 року (включно) податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, має бути визначене контролюючим органом за податкові (звітні) періоди (роки) протягом 1095 календарних днів, встановлених п.102.1 ст.102 ПК України, початок відліку яких, у даному випадку, для контролюючого органу розпочинається з 01 серпня 2023 року.

Так, виходячи з наведеного, контролюючий орган мав обов`язок визначити позивачеві податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020, 2021, 2022, 2023 роки та направити відповідні податкові повідомлення-рішення протягом 1095 календарних днів, який розпочався з 01.08.2023р. по 01.08.2025р. включно, за 2024 рік - до 01.07.2026р. включно.

Як вбачається зі змісту оспорюваних податкових повідомлень-рішень, контролюючим органом податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020-2024 роки позивачеві було визначено 10.03.2025р., тобто, з дотриманням строку давності (1095 днів), встановлених п.102.1 ст.102 ПК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що доводи позивача про прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень поза межами строків давності, встановлених п.102.1 ст.102 ПК України (1095 днів), є неспроможними та спростовані, а тому такі аргументи не можуть бути обгрунтованими підставами для визнання їх протиправними та скасування.

З приводу правильності нарахування контролюючим органом сум грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки без урахування пільги (60 кв.м.), встановленої п.п.266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України, за оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями, на що посилається позивач у позові, суд зазначає наступне.

Як уже зазначалося вище, згідно до вимог абз. «а» п.п.266.4.1 пункту 266.4 ст.266 ПК України встановлено, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується, зокрема, для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.

Відповідно абз. «б» п.п.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, зокрема, за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.

Сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості - абз. «г» п.п.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України.

Отже, із аналізу наведених приписів слідує, що обчислення суми податку у разі наявності у платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, їх часток виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної на 60 кв.м. та відповідної ставки податку, яка розподіляється контролюючим органом пропорційно питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Судом установлено, що позивач є власником двох об`єктів нерухомого майна, а саме:

- квартири загальною площею, 57.5 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_1 (частка власності 100%);

- квартири загальною площею 88,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (частка власності 1/9) про що свідчать відомості, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 435289768 від 14.07.2025р., які наявні у справі.

Відтак, сумарна загальна площа об`єктів житлової нерухомості, їх часток, якими володіє позивач, становить 57,5+9,86 +67,36 кв.м.

Зі змісту наявних у справі копій Розрахунків податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, судом установлено, що контролюючим органом розрахунок цього податку здійснювався із сумарної загальної площі об`єктів або його часток, із застосуванням пільги у вигляді зменшення бази оподаткування - 60.00 кв.м., а саме:

- за 2020 рік, загальна площа об`єкту - 57,50 кв.м., розмір частки володіння - 57,50 кв.м., пільга у вигляді зменшення бази оподаткування становить - 60.00 кв.м., ставка податку - 1.50%, що становить 70,85 грн., питома вага площі об`єкта - 0,854, сумарна загальна площа або його часток - 67.36, сума податку за місяць становить - 37.07 грн., всього - 333,64 грн.;

- за 2020 рік, загальна площа об`єкту - 88.70 кв.м., розмір частки володіння - 9.86 кв.м., пільга у вигляді зменшення бази оподаткування становить - 60.00 кв.м., ставка податку - 1.50%, що становить 70,85 грн., питома вага площі об`єкта - 0.146, сумарна загальна площа або його часток - 67.36, сума податку за місяць становить - 6.35 грн., всього - 57,19 грн.;

- за 2021 рік, загальна площа об`єкту - 57,50 кв.м., розмір частки володіння - 57,50 кв.м., пільга у вигляді зменшення бази оподаткування становить - 60.00 кв.м., ставка податку - 1.50%, що становить 90,00 грн., питома вага площі об`єкта - 0,854, сумарна загальна площа або його часток - 67.36, сума податку за місяць становить - 47.09 грн., всього - 565,14 грн.;

- за 2021 рік, загальна площа об`єкту - 88.70 кв.м., розмір частки володіння - 9.86 кв.м., пільга у вигляді зменшення бази оподаткування становить - 60.00 кв.м., ставка податку - 1.50%, що становить 90,00 грн., питома вага площі об`єкта - 0.146, сумарна загальна площа або його часток - 67.36, сума податку за місяць становить - 8.07 грн., всього - 96,86 грн.;

- за 2022 рік, загальна площа об`єкту - 57,50 кв.м., розмір частки володіння - 57,50 кв.м., пільга у вигляді зменшення бази оподаткування становить - 60.00 кв.м., ставка податку - 1.50%, що становить 78,00 грн., питома вага площі об`єкта - 0,854, сумарна загальна площа або його часток - 67.36, сума податку за місяць становить - 40.82 грн., всього - 489,78 грн.;

- за 2022 рік, загальна площа об`єкту - 88.70 кв.м., розмір частки володіння - 9.86 кв.м., пільга у вигляді зменшення бази оподаткування становить - 60.00 кв.м., ставка податку - 1.50%, що становить 78,00 грн., питома вага площі об`єкта - 0.146, сумарна загальна площа або його часток - 67.36, сума податку за місяць становить - 7.00 грн., всього - 83,95 грн.;

- за 2023 рік, загальна площа об`єкту - 57,50 кв.м., розмір частки володіння - 57,50 кв.м., пільга у вигляді зменшення бази оподаткування становить - 60.00 кв.м., ставка податку - 1.50%, що становить 80,40 грн., питома вага площі об`єкта - 0,854, сумарна загальна площа або його часток - 67.36, сума податку за місяць становить - 42.07 грн., всього - 504,85 грн.;

- за 2023 рік, загальна площа об`єкту - 88.70 кв.м., розмір частки володіння - 9.86 кв.м., пільга у вигляді зменшення бази оподаткування становить - 60.00 кв.м., ставка податку - 1.50%, що становить 80,40 грн., питома вага площі об`єкта - 0.146, сумарна загальна площа або його часток - 67.36, сума податку за місяць становить - 7.21 грн., всього - 86,53 грн.;

- за 2024 рік, загальна площа об`єкту - 57,50 кв.м., розмір частки володіння - 57,50 кв.м., пільга у вигляді зменшення бази оподаткування становить - 60.00 кв.м., ставка податку - 1.50%, що становить 85,20 грн., питома вага площі об`єкта - 0,854, сумарна загальна площа або його часток - 67.36, сума податку за місяць становить - 44.58 грн., всього - 534,99 грн.;

- за 2024 рік, загальна площа об`єкту - 88.70 кв.м., розмір частки володіння - 9.86 кв.м., пільга у вигляді зменшення бази оподаткування становить - 60.00 кв.м., ставка податку - 1.50%, що становить 85,20 грн., питома вага площі об`єкта - 0.146, сумарна загальна площа або його часток - 67.36, сума податку за місяць становить - 7.64 грн., всього - 91,70 грн.

Отже, із аналізу наведених розрахунків слідує, що контролюючим органом під час проведення нарахування позивачеві податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями, було здійснено розрахунок цього податку із сумарної загальної площі/часток, якими володіє позивач, що становить - 7.36 кв.м. (із розрахунку:7.36х85.20х0.854/12; 7.36х85.20х0.146/12), тобто, при проведенні такого розрахунку застосовано пільгу у вигляді зменшення бази оподаткування -60.00 кв.м., що відповідає вищенаведеним вимогам абз. «а» п.п.266.4.1 пункту 266.4, абз. «б», абз. «г» п.п.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України.

А відтак, доводи позивача про невірність проведення розрахунку, не застосування пільги -60.00 кв.м. та його непрозорість не відповідають дійсності та вищенаведеним проведеним судом аналізом спростовані.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивачеві за 2020-2024 роки за оспорюваними податковими повідомленнями-рішенням проведено контролюючим органом правильно у відповідності до вимог вищенаведеного податкового законодавства, тому обгрунтовані підстави з наведених підстав для визнання їх протиправними та скасування у адміністративного суду відсутні.

Що стосується доводів позивача з приводу порушення контролюючим органом строків направлення та вручення позивачеві вказаних оспорюваних податкових повідомлень-рішень, що, на переконання позивача, обмежило його право на судовий захист, суд зазначає про таке.

Як уже зазначалося вище, згідно до вимог п.п.266.10.3 п.266.10 ст.266 ПК України податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) протягом 1095 календарних днів, з урахуванням періоду зупинення такого строку давності, яке мало місце з 18.03.2020 по 31.07.2023 (включно).

Податкове зобов`язання з наведеного податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

За приписами п.58.3 ст.58 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення - п.42.5 ст.42 ПК України.

Тобто, із аналізу наведеного чинного податкового законодавства слідує, що у разі, якщо пошта не може вручити платнику податків податкові повідомлення-рішення, вони вважаються врученими платнику податку у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Так, як встановлено судом із наявних копій документів, контролюючим органом спірні податкові повідомлення-рішення від 10.03.2025р. були направлені на адресу позивача ( АДРЕСА_3 ) 18.03.2025р. та повернуті поштою до контролюючого органу з довідкою про причини повернення/невручення, а саме: «за закінченням терміну зберігання» - 08.04.2025р.

Зазначене свідчить про те, що позивач відмовився від отримання засобами поштового зв`язку вказаних ППР, не отримав їх у відділенні поштового зв`язку у встановлені строки, тому такі ППР вважаються врученими позивачеві у відповідності до вимог абз. 2 п.42.5 ст.42 ПУ України - 08.04.2025р.

А відтак, позивач мав обов`язок сплатити суми згаданого податку за оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями у 60 -денний строк після дати його отримання, тобто, у строк до 07.06.2025р. включно.

З огляду на викладене, формування контролюючим органом після 07.06.2025р. податкового боргу за вказаними рішеннями відповідає вимогам п.42.5 ст.42, п.п.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України, тому є правомірним.

Зазначені встановлені судом обставини доводи позивача про порушення відповідачем строків направлення позивачеві оспорюваних податкових повідомлень-рішень спростовують.

При цьому, судом критично надається оцінка, тому відхиляється судом, аргументи позивача з приводу того, що несвоєчасне направлення на його адресу оспорюваних рішень обмежило його право на судовий захист не відповідає дійсності, оскільки вони спростовуються тим, що даний позов ухвалою суду від 07.07.2025р. було прийнято судом до свого провадження, порушень строків, передбачених ст.122 КАС України не виявлено, що свідчить про те, що контролюючим органом процедура направлення відповідних рішень дотримана, а відповідно, і забезпечено право позивача на його захист у порядку, встановленому ст.2 КАС України та ст.55 Конституції України.

Окрім того, судом враховується і те, що у відповідності до вимог п.п.266.10.2 п.266.10 ст.266 ПК України, навіть і у разі, якщо б контролюючий орган не надіслав би (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом, лише за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Тобто, із аналізу наведеного податкового законодавства, слід дійти висновку, що навіть і наявність фактів затримки контролюючим органом строків направлення податкових повідомлень-рішень від 10.03.2025р. (що не мало місця у даних правовідносинах) є лише підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої цим Кодексом, тільки за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання,

Відповідно, сам факт затримки направлення контролюючим органом податкових повідомлень-рішень з даного податку не може бути обраний підставою для визнання протиправними і скасування таких податкових повідомлень-рішень, та, як наслідок, звільнення у такий спосіб позивача від сплати податку.

Строки надсилання податкових повідомлень-рішень, встановлені податковим законодавством, не є строком, що зумовлює припинення податкового обов`язку або звільнення від його виконання.

Винесення податкових повідомлень-рішень після 01 липня року базового податкового періоду є лише підставою для сплати податкового зобов`язання в більш пізній термін відповідно до п.п.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України (протягом 60 днів з дня вручення ППР), однак не впливає на правомірність самого податкового повідомлення-рішення та не може бути підставою для його скасування.

Податкове повідомлення-рішення може бути надіслано з урахуванням строку давності, а саме: 1095 днів, передбачених п.102.1 ст.102 ПК України.

Наведені висновки узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у його постановах від 06.11.2018р. у справі №808/144/18, від 21.06.2023р. у справі №160/13606/20, які підлягають застосуванню у даних правовідносинах в силу ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

З викладених обставин, виходячи з аналізу наведених чинних норм податкового законодавства та судової практики, суд приходить до висновку, що не можуть бути покладені в основу даного судового рішення аргументи позивача про порушення відповідачем строків винесення та направлення на адресу позивача оспорюваних податкових повідомлень-рішень, як підстави для визнання їх протиправними та скасування.

Таким чином, прийняті контролюючим органом оспорювані податкові повідомлення-рішення від 10.03.2025р. є правомірними та законними.

Тому обгрунтованих підстав для визнання їх протиправними та скасування у адміністративного суду не має.

Що стосується позовних вимог позивача з приводу зобов`язання відповідача здійснити перерахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для позивача за 2022, 2023 та 2024 роки, застосувавши пільгу у розмірі 60 кв.м. на сумарну площу житлової нерухомості (зменшивши об`єкт оподаткування на 60 кв.м.), визнати протиправним формування податкового боргу позивача та зобов`язати його списати, то ці позовні вимоги є похідними та враховуючи те, що суд не знайшов обгрунтованих підстав для визнання протиправними та скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень (основних позовних вимог), а, навпаки, визнав їх правомірними та законними, відповідно, у задоволенні таких похідних вимог позивачеві також слід відмовити.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, із матеріалів справи судом не встановлено, а позивачем про понесення ним будь-яких судових витрат жодних доказів не надано.

При цьому, ухвалою суду від 07.07.2025р. у даній справі позивача було звільнено від сплати судового збору за подання даного позову згідно до вимог ст.8 Закону України «Про судовий збір» та ст.133 Кодексу адміністративного судочинства України.

А тому, враховуючи наведені встановлені судом обставини, будь-які підстави для розподілу судових витрат у даній справі у порядку ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративного суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 78, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.03.2025р., зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.05.2025р. про повторний перерахунок податку на нерухоме майно з урахуванням пільги та строків давності, щодо не розгляду його клопотання від 05.06.2025р. про відстрочення сплати податку на нерухоме майно у зв`язку з відкритим зверненням щодо перерахунку - протиправною.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва