Справа № 120/12951/24
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/12951/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова Інна Анатоліївна

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

23 вересня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Шидловського В.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

представника позивача: Яремчук І.Л.,

представника відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг в сумі 340 грн. в дохід державного бюджету. В решті вимог первісного позову відмовлено.

Зустрічний адміністративний позов задоволено - повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 13.05.2024 р. №, № .

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1930,70 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головне управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року - без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, який прибув в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.04.2008 р. між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» укладено договір згідно із умовами якого надано кредит в сумі 41 120 дол. США, що відображено в ухвалі Апеляційного суду Вінницької області (а.с. 35).

Згідно договору №GL3N017513 від 15.05.2020 р. укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Спектрум Ессетс» першим відступлено право вимоги останньому за кредитним договором укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» (загальна сума боргу 105 758, 77 дол. США).

12.08.2020 р. укладено Договір про врегулювання заборгованості за кредитним Договором №10/04/2008/840-ЖК/42 від 10.04.2008 р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Спектрум Ессетс».

Згідно п. 5 даного Договору сторони домовились, що боржник здійснює погашення суми борги в розмірі 300 000 грн. Заборгованість же в розмірі 790 672, 10 грн. та в розмірі 1730 873, 93 грн. (по відсотках), підлягає списанню.

Податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків від отриманих ОСОБА_1 доходів як додаткове благо за період з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р., за результатами якої складено акт №14917/02-32-24-05/ від 11.04.2024 р..

В акті відображені наступні порушення:

- пп.16.1.3 п.16.1 ст.16 , пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 , п.176.1 «в» ст.176, п.179.1 ст. 179 ПК України, - неподання декларації за 2020 рік.

- підпункту д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України в результаті чого донараховано суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2020 рік в розмірі 142320, 98 грн;

- п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, внаслідок чого проведеною перевіркою донараховано військовий збір з доходів, отриманих фізичною особою у вигляді додаткового блага за 2020 рік в сумі 11 860, 08 грн.

Висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що позивач отримав дохід у вигляді додаткового блага - прощення заборгованості за кредитом в сумі 790 672, 10 грн., проте, не сплатив до бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з отриманого доходу.

На підставі акта перевірки податковим органом 13 травня 2024 року прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 177 901,23 грн, у тому числі: за основним платежем 142 320,98 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 35 580,25 грн;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з військового збору у розмірі 14 825,10 грн, у тому числі: за основним платежем 11860,08 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 2965,02 грн.

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб, зокрема застосовано штраф в сумі 340 грн.

Також у зв`язку із несплатою боргу по ПДФО та військового збору нараховано пеню у розмірі 3212,72 грн. та 267, 73 грн.

Враховуючи не сплату боргу за даними рішеннями податковий орган звернувся до суду із позовом про стягнення податкового боргу.

Відповідач ж не погоджуючись із рішеннями №, № звернувся із зустрічний позовом до суду про їх оскарження.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі ПК України), який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов"язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов"язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту14.1статті14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Відповідно до підпункту д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті164 ПК України (в редакції, чинній на дату прощення боргу) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом..

Пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України встановлено, що не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми правового акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Відповідна правова позиція викладена в постановах ВС від 21.09.2019 р. у справі №1940/1610/18 та від 18 січня 2021 року у справі №120/935/19-а.

Суд вказує на те, що позивач отримав кредит в іноземній валюті у 2008 році у розмірі 41120 доларів США та станом на 1 січня 2014 року такий повністю не погашений, відтак, визначення суми додаткового блага повинно здійснюватись з урахуванням пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України.

А отже, суд не погоджується з твердженням податкового органу, що приписи пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України не можуть застосовуватись, оскільки зміни валюти не відбулось.

Відтак, суд доходить висновку, що до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу не повинна бути включена курсова різниця між сумою основного (прощеного) боргу в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню (тобто, при визначенні розміру оподатковуваного доходу у національній валюті України в еквіваленті сумі прощеного боргу в іноземній валюті на дату такого прощення), та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року. Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощенного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Відповідно до Договору від 12.08.2020 р. фактично проведено заміну валюти договору зважаючи на той факт, що визначено сплачувати борг в національній валюті, жодних посилань на еквівалент даний договір не містить.

Відтак, визначаючи суму отриманого доходу у гривнях, податковий орган проводить саме зміну валюти зобов`язання, та повинен враховувати приписи пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України.

Так, як видно із умов Договору від 12.08.2020 р., загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становила 1 090 672, 10 грн., з яких: 300 000 грн. сума боргу, яка підлягала самостійному погашенню та 790 672,10 сума, яка мала бути прощена фінансовою установою.

Отже, сума курсової різниці обраховується наступним чином : 790 672,10 грн. (еквівалент основної суми боргу позивача у розмірі 28 649,40 доларів США, визначений у гривні за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання ( 27, 5982 грн. за 1 дол. США) мінус 228 994, 65 грн. (еквівалент основної суми боргу позивача у розмірі 39 615 доларів США, визначений у гривні за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 р. (7,993 грн. за 1 дол. США) і становить 561 677,65 грн.

Отже, сума 561 677,65 грн. прощена кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, - не підлягала оподаткуванню.

Підпунктом 1.7 пункту 16-1 Підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України передбачено, що звільняються від оподаткування військовим збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою).

В свою чергу, податковий орган дійшов висновку, що позивач отримав дохід у вигляді додаткового блага в сумі 790 672, 10 грн.

Суд зазначає, що сума, яка не підлягала оподаткуванню, а саме - 561 677,65 грн. в більшості поглинає суму, яка визначена податковим органом.

А отже факт того, що позивач отримав додаткове благо у сумі визначеній податковим органом, - в ході розгляду справи не знайшов підтвердження.

Суду в ході розгляду справи не надано розрахунків щодо додаткового блага отриманого позивачем із урахуванням приписів пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, тобто відповідачем не доведено факт отримання додаткового блага позивачем у сумі визначеній у спірному рішенні.

Суд не приймає до уваги аргументи податкового органу про те, що не відбулась зміна валюти з підстав того, що це не відображено в договорі про врегулювання заборгованості, оскільки для зміни валютного зобов`язання не обов`язково укладати договір про зміну валютного зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2023 р. у справі № 120/1426/23.

При цьому, як видно із самого листа ТОВ "Спектрум Ессетс", прощення відбулось в національній валюті і жодних посилань на еквівалент в іноземній валюті не містить, що свідчить про зміну валютного зобов`язання.

Таким чином, при анулюванні (прощенні) позивачу суми боргу за кредитом були дотримані умови для застосування преференцій щодо сплати податку на доходи фізичних осіб, так як при цьому відбулась зміна валюти зобов`язання на гривню.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

На думку суду, оскаржувані рішення прийнято без врахування розтлумачених критеріїв.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, зустрічний позов належить задовольнити повністю і скасувати податкові повідомлення рішення №, № від 13.05.2024 р.

Враховуючи , що зазначені рішення визнано судом протиправними та скасовано, відповідно , відсутні підстави для стягнення ПДФО у в сумі 181 113, 95 грн. та військового збору в сумі 15 092,83 грн., які нараховані ними .

За сукупністю наведених обставин, суд доходить висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні первісного позову в частині стягнення боргу в сумі 196 206, 78 грн. слід відмовити.

При цьому, суд вказує, що ОСОБА_1 не оскаржується податкове повідомлення рішення № від 13.05.2024 р., яким застосовано штраф за платежем ПДФО на суму 340 грн.

Відтак, зважаючи, що такий не сплачено, слід задовольнити первісний позов в частині стягнення боргу на суму 340 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 вересня 2025 року.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Шидловський В.Б.