Справа № 380/26169/24
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 рокусправа № 380/26169/24
місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області , місцезнаходження: 79026, Львівська область, м. Львів, вул. Стрийська, 35, у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №5834/13-01-07-09 від 16.02.2024 та податкову вимогу №0-1301 від 23.04.2024.

В обґрунтування позову зазначено, що постановою Буського районного суду Львівською області у справі №943/201/24 (провадження №3/943/197/2024) від 19.02.2024 р. щодо встановлення перевіркою випадків створення в РРО розрахункових документів щодо продажу алкогольних напоїв, які повинні маркуватися марками акцизного податку (далі МАП), без реквізитів МАП, то на підтвердження вказаних фактів ані до матеріалів справи, ані до акту перевірки взагалі не надано будь-яких доказів, що можуть свідчити про сам факт існування такого порушення. Щодо встановлення перевіркою випадків створення в РРО розрахункових документів щодо продажу алкогольних напоїв, які повинні маркуватися марками акцизного податку, без реквізитів МАП, позивач зазначає, що на підтвердження вказаних фактів до Акту перевірки взагалі не надано будь яких доказів, що можуть свідчити про сам факт існування такого порушення, крім тексту, записаного в самому Акті. Позивач придбала касовий апарат ІКС-М510, ТОВ «ІКС-Техно», що гарантує підтримку працездатності протягом 7 років з моменту введення в експлуатацію згідно вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». При цьому, технічна можливість допрацювання даного касового апарату відсутня. Щодо подальшого використання реєстратора ІКС-М510, згідно зі статею 12 згаданого Закону, не підлягають виключення з Державного реєстру моделі реєстраторів розрахункових операцій, що раніше пройшли первинну реєстрацію та використовуються суб`єктом господарювання до закінчення строку їх служби, що вбачається з листа директора «ІКС-Техно» № 2184 від 27.07.2021. Встановлення саме такого касового апарату позивач узгодив з ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, про що останніми видано реєстраційне посвідчення №. Позивач придбала касовий апарат вказаної моделі на виконання чинного законодавства України, зокрема, статті 12 Закону №265/95-ВР, такий використовується справно, всі операції з продажу товарів проходять через РРО, видаються покупцям касові чеки, в таких відображено ФОП, адреса розташування, товар, сума такого дані касира, номер чеку, дата та час здійснення операції, що підтверджується фіскальними чеками (зокрема перший фіскальний чек за 01.03.2023 р.). Не зазначення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої, а саме горілку не передбачено заводськими установками, внесення змін та оновлень до таких не передбачена.

22.01.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив повністю. Відзив обґрунтований тим, що згідно з статтею 1 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг, із змінами та доповненнями, (далі Закон №265) розрахунковий документ документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну. Форма та зміст фіскального касового чека на товари (послуги) (далі фіскальний чек) та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов`язковим, встановлені Положенням про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13 із змінами та доповненнями (далі Положення № 13). Положенням №13 визначено, зокрема, форми і зміст розрахункових документів/ електронних розрахункових документів, які в обов`язковому порядку мають надаватися особам, які отримують або повертають товар, отримують послуги або відмовляються від них, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням інтернету, при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту: продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг; здійснення операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі, якщо такі операції виконуються не в касах банків; здійснення операцій з видачі готівкових коштів держателем електронних платіжних засобів; приймання комерційними агентами банків та небанківськими фінансовими установами готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі ПТКС), за винятком ПКТС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів. обов`язкові Установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий (п. 3 р. І). Отже, відсутність хоча б одного з обов`язкових реквізитів у фіскальному чеку, позбавляє такий документ статусу розрахункового, відповідно, створення і роздрукування, а так само видача покупцеві документу з таким недоліком не може вважатися належним виконанням обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону № 265.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 07.01.2025 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою суду від 27.01.2025 суддя за заявою представника позивача залишив без розгляду заяви представника позивача про уточнення позовних вимог та про виправлення описки в ухвалі суду у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

ГУ ДПС у Львівській області на підставі наказу «Про проведення фактичних перевірок» від 26.01.2024 №348-ПП та направлень на перевірку від 26.01.2024 № 581, від 26.01.2024 № 582 провело фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 .

Під час проведення фактичної перевірки встановлено порушення порядку проведення розрахунків, а саме порушення позивачем вимог п.1.2, статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 №265/95-ВР проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій з видачею фіскальних чеків не встановленої форми та змісту на загальну суму 39737,00 в тому числі перший чек №1 від 01.03.2023 року на суму 55,00 грн, перевіркою фіскальних чеків РРО фіскальний номер за період з 01.03.2023 по дату початку перевірки встановлено проведення розрахункових операцій через РРО з видачею фіскальних чеків на алкогольні напої з відсутніми обов`язковими реквізитами фіскального чеку (цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої).

Зокрема, встановлено проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій із порушенням режиму попереднього програмування найменування товарів без зазначення цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої, а саме горілки Хлібний дар 0,25 л., що підтверджується фіскальним чеком від 01.03.2023 о 12 год. 37 хв. (сторінка 10 Акту фактичної перевірки та під час реалізації алкогольних напоїв видавались чеки невстановленого зразка, зокрема без зазначення номера акцизної марки.

Порушення вчинені платником податків підтверджуються відповідними реєстрами, що сформовані на підставі почекової інформації платника та іншими виданими позивачем чеками на загальну суму 39737 грн.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення №5834/13-01-07-09 від 16.02.2024 та податкову вимогу №0-1301 від 23.04.2024 протиправними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд керувався такими мотивами.

Щодо аргументів позивача про порушення відповідачем процедури складення та направлення податкового повідомлення - рішення, суд зазначає таке.

Згідно із пункту 86.5. ст. 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 згаданого Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

У разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 згаданого Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до згаданого Кодексу, доконтролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). (86.7.ст 86 ПК України).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Суд встановив, що акт перевірки №3132/13/15/РРО/ НОМЕР_1 від 29.01.2024 ФОП ОСОБА_1 отримала 29.01.2024, про що свідчить підпис Гурської на 4 сторінці акту (Додаток №1).

Згідно з п. 86.7.1 ст.86 ПК України акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку , розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок, яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу. Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу.

Розгляд матеріалів перевірки здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до цього пункту (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Такого заперечення позивач відповідачу не надіслав, тому 16.02.2024 прийняте податкове-повідомлення рішення №5834/13-01-07-09 від 16.02.2024.

Податкове повідомлення-рішення містить:

1) суму та підставу для визначення (нарахування/зменшення) грошового зобов`язання та/або податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків, та/або суму та підставу для зменшення бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або збільшення/зменшення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, та посилання на норми цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до яких здійснено їх розрахунок;

2) попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної / розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної (у випадках, передбачених цим Кодексом);

3) граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності та/або реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної / розрахунку коригування до неї або виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної;

4) попередження про наслідки невиконання податкового повідомлення-рішення в установлений строк;

5) граничні строки, передбачені Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення приймається в порядку, передбаченому статтею 58 Податкового кодексу України, керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта.

Згідно з п. 42.1. ст.42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу, і відображатися в електронному кабінеті.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статею 66 ПК України, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

Обставини щодо неналежного направлення податкового-повідомлення рішення не знайшли свого підтвердження, оскільки ГУ ДПС у Львівській області надало докази направлення податкового-повідомлення рішення ФОП ОСОБА_1 , а саме додаток 2, в якому міститься квитанція про відправлення від 16.02.2024, а також рекомендоване повідомлення про вручення №109 і довідку про причини повернення, а саме оператор Укрпошти вказав причину закінчення терміну зберігання.

Суд звертає увагу на те, що неналежне отримання кореспонденції, надісланої на юридичну адресу платника податків, не звільняє його від відповідальності за вчинені правопорушення.

Перевірка проводилась у присутності ФОП ОСОБА_1 , яка отримала як наказ, так і направлення на проведення перевірки, а також підписала акт фактичної перевірки та отримала його один примірник про що свідчить її підпис в акті перевірки.

З таких підстав, суд вважає аргументи позивача у цій частині позову безпідставними та необґрунтованими.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначаються Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 №265/95-ВР (надалі за текстом - Закон №265/95-ВР), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

- надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

Згідно з визначеннями у статті 2 Закону № 265/95-ВР:

- розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;

- розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Отже, за змістом згаданих вимог суб`єкти господарювання зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та видавати (в паперовому вигляді та/або електронній формі) розрахунковий документ встановленої форми та змісту, що підтверджує виконання розрахункової операції.

Пункт 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР визначає, що за порушення вимог згаданого Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

- у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що пункт 1 статті 17 Закону №265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків: 1) непроведення розрахункової операції через РРО; 2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки; 3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа. Перші два обов`язки суб`єкта господарювання випливають зі змісту пункту 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР, а третій - з пункту 2 статті 3 Закону №2 65/95-ВР. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення.

Предметом доказування у справах, пов`язаних із притягненням суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР, є встановлення на підставі належних і допустимих доказів фактів, з якими контролюючий орган пов`язує допущення порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 1 та/або 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР.

У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 1 статті 3 Закону № 265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції, однак, її непроведення через РРО, та/або здійснення розрахункової операції на більшу суму, ніж проведено через РРО.

У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту.

Як вбачається з матеріалів справи, у спірному випадку до позивача було застосовано штрафні санкції за проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій з видачею фіскальних чеків не встановленої форми та змісту на загальну суму 39737,00грн в тому числі перший чек №1 від 01.03.2023 на суму 55,00 грн, перевіркою фіскальних чеків РРО фіскальний номер за період з 01.03.2023 по дату початку перевірки встановлено проведення розрахункових операцій через РРО з видачею фіскальних чеків на алкогольні напої з відсутніми обов`язковими реквізитами фіскального чеку (цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої).

Позиція контролюючого органу полягає в тому, що встановлено порушення при проведенні розрахункових операцій через РРО, а саме: невикористання режиму попереднього програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням обов`язкових реквізитамів фіскального чеку (цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої).

Абзацом дев`ятнадцятим статті 2 Закону № 265/95-ВР визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 265/95-ВР форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затверджене наказом Міністерства фінансів України № 13 від 21 січня 2016року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2016 року за №220/28350.

Відповідно до пункту 1 розділу I Положення № 13 визначено форму і зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, які в обов`язковому порядку мають надаватися особам, які отримують або повертають товар, отримують послуги або відмовляються від них, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням інтернету, при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту: продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг; здійснення операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі, якщо такі операції виконуються не в касах банків; здійснення операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів; приймання комерційними агентами банків та небанківськими фінансовими установами готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), за винятком ПТКС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів.

Згідно з пунктом 2 розділу 2 Положення № 13 визначено обов`язкові реквізити фіскального касового чека на товари (послуги), який повинен містити, в тому числі: код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством) (рядок 7); цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством) (рядок 9).

Відповідно до підпункту 14.1.107 пункту 14.1 статті 14 ПК України, марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в e-сигаретах, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизу, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

За приписами пункту 226.7 статті 226 ПК України кожна марка акцизного податку на алкогольні напої повинна мати окремий номер, місяць і рік випуску марки та позначення про суму сплаченого акцизного податку за одиницю маркованої продукції, крім суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольних напоїв.

Аналіз податкового законодавства України свідчить про те, що маркування продукції маркою акцизного податку підтверджує сплату акцизу та легальність ввезення та реалізації на території України відповідних виробів.

Пунктом 3 розділу І Положення № 13 передбачено, що встановлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий.

Отже, розрахунковим може вважатися лише документ, який відповідає вимогам зазначеного Положення. При цьому, цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої є обов`язковим реквізитом фіскального касового чеку, а отже відсутність цього реквізиту у фіскальному чеку має кваліфікуватися як те, що такий документ не є розрахунковим.

Суд встановив, що погодження встановлення касового апарату ІКС-М510, ТОВ «ІКС-Техно», підтверджується реєстраційним посвідченням № НОМЕР_2 . Як вбачається з повідомлення від 12.02.2024 за підписом директора ДП «Сатурн-сервіс» виробник моделі РРО ІКС-М510, заводський номер МТ80067926, фіскальний номер , версія внутрішнього програмного забезпечення 1-02, який використовує у своїй діяльності позивач, зазначає, що у такому відсутня технічна можливість провести доопрацювання до версії 1-03. Суд також встановив, що відповідач не мав зауважень щодо справності зазначеного касового апарату, всі операції з продажу товарів проходили через РРО, покупцям видавались касові чеки, в яких відображено ФОП, адреса розташування, товар, сума такого дані касира, номер чеку, дата та час здійснення операції, що підтверджується фіскальними чеками (зокрема перший фіскальний чек за 01.03.2023). У свою чергу, не зазначення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої, а саме горілку не передбачено заводськими установками, внесення змін та оновлень до таких не передбачена.

У зв`язку з чим, цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої є обов`язковим реквізитом фіскального касового чеку, проте відсутність такого реквізиту зумовлена технічними особливостями роботи касового апарату, а не діями/бездіяльністю позивача. Відповідач не надав доказів, які б свідчили про те, про наявність такого обов`язкового елементу складу податкового правопорушення як вина платника податку.

Суд також зазначає, що встановлення перевіркою випадків створення в РРО розрахункових документів щодо продажу алкогольних напоїв, які повинні маркуватися марками акцизного податку (далі МАП), без реквізитів МАП, то на підтвердження вказаних фактів ані до матеріалів справи, ані до акта перевірки взагалі не надано будь-яких доказів, що можуть свідчити про сам факт існування такого порушення.

Посилання інспектора, під час складення акту перевірки, на інформацію з бази даних ДПС України Система обліку даних реєстраторів розрахункових операцій (далі - СОД РРО) не може враховуватися у якості доказу оскільки посилання на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента суб`єкта господарювання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. (Постанова Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №640/1146/19).

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12.08.2025 у справі №500/5316/21, у якій зазначено, що встановлюючи порушення позивачем пункту 11 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" контролюючий орган керувався даними системи СОД РРО щодо проведення позивачем у періоді з 02.01.2021 по 15.06.2021 розрахункових операцій з реалізації алкогольних напоїв без зазначення коду УКТ ЗЕД для підакцизних товарів.

Пунктами 1, 2 Розділу ІІ «Функціонування СОД РРО» Порядку функціонування Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 05.08.2020 №477, встановлено, що СОД РРО (система обліку даних реєстраторів розрахункових операцій) - це інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних РРО та ПРРО (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених РРО та ПРРО), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів. СОД РРО розташована в ДПС та використовується в межах повноважень посадовими особами органів ДПС для виконання завдань та функцій, визначених Податковим кодексом України.

В свою чергу, Верховний Суд вказує, що ті дані, на які посилався контролюючий орган у акті перевірки та довідці спостереження за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб`єктами господарської діяльності від 14.07.2021, що внесені у базу даних системи обліку даних РРО, та за своєю суттю є податковою інформацією, не є належним доказом податкового правопорушення і сама по собі її наявність не може бути підставою для притягнення платника податків до відповідальності, а може бути лише використана як підстава для подальшої перевірки певних обставин. У спірних правовідносинах, що склались з приводу дотримання платником податку законодавства, що регулює порядок застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, обставиною, що має бути досліджена є саме розрахункова операція, а отже безпосереднім доказом, що підтверджує її вчинення, є розрахунковий документ.

У зв`язку цим, суд вважає, що висновки відповідача, викладені в Акті перевірки про порушення на загальну суму 39737,00грн, встановлені лише на підставі Х-звіту на суму 62грн за 29.01.2024, фіскального чеку від 29.01.2024 на суму 26грн та чеку РРо №1 від 01.03.2023 на суму 55грн є безпідставними та необґрунтованими.

Будь-яких інших доказів на підтвердження вчинення порушення ФОП ОСОБА_1 пунктів 1,2 статті 3 Закону № 265/95-ВР матеріали справи не містять.

Отже, суд встановив, що склад правопорушення, необхідний для притягнення позивача до відповідальності відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР відсутній.

Суд також звертає увагу на те, що постановою Буського районного суду Львівської області від 19.02.2024 у справі №943/201/24 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, провадження закрите, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

З врахуванням викладеного, суд висновує, що відповідач без достатніх правових підстав притягнув позивача до відповідальності, а тому оскаржене податкове повідомлення - рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, суд зазначає таке.

Суд встановив, що позивач ініціював процедуру судового оскарження податкового повідомлення -рішення. Незважаючи на це, відповідач сформував податкову вимогу №0-1301 від 23.04.2024.

Відповідно до пунктів 56.18, 56.19 статті 56 ПК України грошове зобов`язання, визначене у податковому повідомленні - рішенні ГУ ДПС у Львівській області не набуло статусу узгодженого, оскільки позивач в межах визначених строків звернувся до суду щодо його оскарження та відсутнє судове рішення, яке б набрало законної сили.

Відповідно до пункту 2 Р. 2 Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого Hаказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610, податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом.

З таких підстав, суд висновує, що оскаржену податкову вимогу №0-1301 від 23.04.2024, відповідач сформував передчасно, а тому таку необхідно визнати протиправною та скасувати.

Суд також зазначає, що така позовна вимога є похідною від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, яку суд задовольнив.

З урахуванням викладеного, суд висновує про протиправність податкової вимоги, у зв`язку з чим таку необхідно скасувати.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

V. Судові витрати

Відповідно до статті 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

10.04.2025 представник позивача подав до суду заяву про розподіл судових витрат, у якій просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Заява обґрунтована тим, що на виконання укладеного з позивачем Договору про надання правничої допомоги адвокат виконав роботи, загальна вартість яких становить 5000,00 грн.

Вирішуючи заяву про розподіл судових витрат, суд виходив з такого.

Стаття 132 КАС України встановлює, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд, вирішуючи таке питання враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.11.2019 у справі №810/1502/18.

Суд також зазначає, що в пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд встановив, що правова допомога позивачу надавалася на підставі договору від 12.12.2024 №12/12-1 про надання професійної правничої допомоги.

Згідно з детальним описом робіт за вазаним договором, позивачу надані послуги, а саме: підготовка документів, необхідних для складання та подання позову (ознайомлення з матеріалами справи, підготовка адвокатського запиту; підготовка та подання позову. Загальна кількість годин витраченого часу становить 5год. на загальну вартість 5000грн.

Суд повторно зазначає, що відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої вказаної статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі East/WestAllianceLimited проти України, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити, що витрати на послуги, надані згідно з вказаним переліком на загальну суму 5000,00 грн не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та є явно завищеними, оскільки справа за своїм характером не є складною, не потребує значного часу на виконання відповідних робіт (надання послуг) та не є співмірною із обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Отже, з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, ступеня складності предмета спору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу до 2000,00 грн.

Тому заяву представника позивача про розподіл судових витрат необхідно задовольнити частково.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 245 КАС України, суд

у х в а л и в :

адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Львівській області №5834/13-01-07-09 від 16.02.2024.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Львівській області № 0-1301 від 23.04.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області код ЄДРПОУ ВП 43968090, місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області код ЄДРПОУ ВП 43968090, місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович