Справа № 902/1392/22
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 902/1392/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід О.С.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

23 вересня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Вінницької міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Комунального некомерційного підприємства "Вінницька міська клінічна лікарня "Центр матері та дитини", Національної професійної спілки "Прометей" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ), Вінницької міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Комунальне некомерційне підприємство "Вінницька міська клінічна лікарня "Центр матері та дитини"", Національна професійна спілка "Прометей", в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької міської ради № 1208 від 30.09.2022 "Про реорганізацію Комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2";

- визнати протиправним та зобов`язати Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України скасувати в Єдиному державному реєстрі запис №007016480 про зміну відомостей про юридичну особу - Комунальне некомерційне підприємство "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2", а саме: 05 жовтня 2022 року - в стані припинення внесення рішення засновників щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації.

24.06.2025 до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову.

У вказаній заяві позивач просила вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Вінницької міської ради №1208 від 30.09.2022 «Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства «Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що у разі невжиття відповідних заходів недобросовісна діяльність Вінницької міської ради унеможливить в подальшому виконання рішення суду та практично унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача та всіх працівників КНП «Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2» і членів територіальної громади міста Вінниці.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що суд першої інстанції помилково вважав, що демонтаж технічних будівель (господарчий корпус, гараж, пральня, котельня тощо) не впливає на надання медичних послуг. Однак ці об`єкти є частиною інфраструктури КНП «ВМКПБ №2», необхідної для його функціонування. Їх втрата, на переконання апелянта, унеможливить відновлення діяльності закладу, навіть якщо позов буде задоволено Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач захищає своє право як члена Вінницької міської територіальної громади на комунальну власність, гарантоване статтею 142 Конституції України. Демонтаж об`єктів, передбачений рішенням №2855, на перекоання апелянта, загрожує відчуженням майна, що належить громаді, а дозвіл на реалізацію матеріалів після демонтажу (пункт 3 рішення №2855) посилює цей ризик.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела, що у разі винесення позитивного судового рішення, його виконання буде об`єктивно неможливим або настільки ускладненим, що матиме негативні правові наслідки. Більше того, рішення, яке оскаржується, стосується організаційно-управлінських дій органу місцевого самоврядування щодо комунального закладу, яке саме по собі не позбавляє позивача права на медичну допомогу, не припиняє юридично її статус як пацієнтки, не створює нових обов`язків чи заборон особисто для неї. Крім цього, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо Комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2" внесено запис про припинення юридичної особи. У такій ситуації вжиття заходів забезпечення позову втрачає свій запобіжний зміст, оскільки не здатне вплинути на події, що вже відбулись у правовому полі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч.1, 2 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити позов лише за наявності двох обов`язкових умов: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення чи вчинення дій, які на думку заявника порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення чи дії є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Отже, обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача. Вирішуючи клопотання про забезпечення позову, суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов`язків сторін та рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Також при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі №826/10936/18, від 30.09.2019 року у справі № 826/10936/18, від 22.11.2019 року у справі № 640/18007/18.

Так, при вирішенні питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, враховується й специфіка правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Заходи забезпечення позову є винятковим механізмом, який може бути застосований лише тоді, коли існує реальна і доведена загроза заподіяння істотної шкоди або унеможливлення виконання майбутнього судового рішення.

Між тим, позивач обґрунтовував в суді першої інстанції необхідність зупинення дії рішення Вінницької міської ради №1208 від 30.09.2022 складністю в отриманні медичних послуг після реорганізації КНП «ВМКПБ №2», а також неможливістю поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача та всіх працівників КНП «Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2» і членів територіальної громади міста Вінниці.

Водночас, як убачається з матеріалів справи, оцінка реальності таких наслідків, так само як і правомірності або протиправності дій відповідача, потребує детального дослідження доказів, пояснень сторін та встановлення обставин по суті спору.

З цього приводу судом першої інстанції обґрунтовано враховано правову позицію Верховного Суду, висловлену у постановах від 16.05.2019 у справі №826/14303/18, від 12.02.2020 у справі №640/17408/19 та від 27.02.2020 у справі №640/16242/19, де зазначено: очевидні ознаки протиправності повинні існувати поза обґрунтованим сумнівом, а суд, який застосовує забезпечення позову, має бути переконаний, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями ч.2 ст.2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача, а вжиття заходів забезпечення позову є єдиним дієвим способом запобігання істотним негативним наслідкам.

Проте, на цьому етапі провадження у справі таких очевидних ознак не встановлено.

Питання правомірності оскаржуваного рішення міської ради, законності процедури реорганізації та її наслідків для позивача є предметом розгляду справи по суті, і не можуть бути попередньо вирішені в рамках заяви про забезпечення позову, оскільки це фактично означало б наперед сформовану судом позицію по суті спору.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на осіб, на яких поширюються. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до ст.150 КАС України, зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

За вказаних обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач не довела, що у разі винесення позитивного судового рішення, його виконання буде об`єктивно неможливим або настільки ускладненим, що матиме негативні правові наслідки, зважаючи на те, що рішення, яке оскаржується, стосується організаційно-управлінських дій органу місцевого самоврядування щодо комунального закладу, яке саме по собі не позбавляє позивача права на медичну допомогу, не припиняє юридично її статус як пацієнтки, не створює нових обов`язків чи заборон особисто для неї.

Крім цього, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо Комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок №2" внесено запис про припинення юридичної особи. У такій ситуації вжиття заходів забезпечення позову втрачає свій запобіжний зміст, оскільки не здатне вплинути на події, що вже відбулись у правовому полі.

Враховуючи наведене в сукупності, а також загальну мету інституту забезпечення позову - охорону прав заявника від реальної та доведеної загрози, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що у даній справі відсутні підстави та умови, які б виправдовували застосування такого попереднього захисту, а тому підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

Щодо інших доводів скаржників, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної ухвали, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.