Справа № 160/24791/24
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 вересня 2025 рокуСправа №160/24791/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/24791/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 160/24791/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 року по справі № 160/24791/24 позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо повторного взяття на військовий облік військовозобов`язаних ОСОБА_1 ; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути питання щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку військовозобов`язаних та внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду №160/24791/24 від 19.11.2024 року набрало законної сили 20.12.2024 року.

05.08.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень, в якій просить винести окрему ухвалу суду в порядку ст. 249 КАС України, якою визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині невиконання та невраховування встановлених судом висновків у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року у справі № 160/24791/24; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести відмітку у графу "Постанова ВЛК" до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (система «Оберіг») про непридатність з виключенням з військового обліку ОСОБА_1 на підставі гр. І ст. 54 «а» Наказу МО України № 2 від 04.01.1994 р. та№ 207 від 12.07.1999 р.

Заява обґрунтована тим, що відомості про непридатність до військової служби із виключенням з військового обліку позивача не внесені до графи «Постанова ВЛК» до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (система «Оберіг»).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 року призначено заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність при виконанні рішення суду по справі № 160/24791/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії до розгляду у порядку письмового провадження у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду за адресою: 49000, м. Дніпро, вул. Академіка Чекмарьова, 5.

04.09.2025 року до суду надійшли заперечення на заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в обґрунтування яких зазначено, що у тимчасовому посвідчені позивача наданого до заяви значиться наступне: « 09.12.2004 комісією АНД РВК визнаний непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку за гр.1 ст.54а згідно наказу МО України № 207 1999р.». Дана інформація є недійсною, внесеною помилково до військово-облікового документа, оскільки в ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проживають на території АНД району, інвентарний номер 579, розпочатий 08.01.2004, закінченій 31.12.2012, громадянин ОСОБА_1 , 1987 року народження, рішенням призовної комісії згідно з Положенням про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України (від 09.02.2004 протокол № 19), визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час за ст. 54 Б гр. І CO-6 наказу Міністерства оборони України № 2 від 04.01.1994 зі змінами, внесеними наказом Міністерства оборони України № 207 від 12.07.1999. Інформація про обмежену придатність ОСОБА_1 до військової служби також була внесена до Облікової картки військовозобов`язаного. Таким чином в документах міститься різна інформація щодо придатності позивача до військової служби. У разі коли відомості військово-облікового документа на бланку, не відповідають відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, він вважається недійсним. Що стосується зміни щодо статусу придатності до військової служби, слід зазначити, що а ні Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 04.01.1994 № 2 (зі змінами) а ні Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністра оборони України від 14.08.2008р. за №402 та яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 17.11.2008р. за №1109/15800, органи ІНФОРМАЦІЯ_4 не наділені повноваженнями змінювати рішення ВЛК. Отже, внесення змін до рішень військово-лікарських комісій, що стали підставою для виключення ОСОБА_1 з військового обліку в інший спосіб суперечитиме порядку виключення з військового обліку та вимогам, визначеним нормативно-правовими актами України.

08.09.2025 року до суду від позивача надійшли пояснення на заперечення, в обґрунтування яких зазначено, що підставою для виключення з військового обліку та визнання позивача не військовозобов`язаним є «непридатність» (зазначено у графі «Підстава зняття/виключення» у мобільному застосунку «Резерв+»), яка є наслідком прийнятого рішення (постанови) ВЛК 09.02.2004 року про «непридатність до військової служби із виключенням з військового обліку на підставі гр. І ст. 54 «а» Наказу МО України № 2 від 04.01.1994 р. та № 207 від 12.07.1999 р.»

Розглянувши заяву позивача, дослідивши матеріали долучені до неї, суд зазначає наступне.

Згідно статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно частини 2 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 2 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Відповідно до частини 3 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

Частиною п`ятою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Зі змісту вказаних вище норм вбачається, що судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного. Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 14.07.2022 року у справі №295/9823/21.

Суд зазначає, що застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається за можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

В контексті розуміння вимог чинного законодавства протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені, про що зазначив у постанові від 13 червня 2017 року у справі № 21-1393а17 Верховний суд України, роз`яснивши при цьому, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

З огляду на вищевикладене, суд вказує на те, що бездіяльністю визнається пасивна форма поведінки особи, що полягає у не вчиненні нею конкретної дії (дій), які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах.

Суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 березня 2020 року у справі №539/3406/17.

Водночас, відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України інститут судового контролю є чітко регламентованим.

Зокрема, йому присвячені статті 287, 382 та 383 Кодексу адміністративного судочинства України. Цими статтями визначено наступні способи судового контролю: зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду (частина 6 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду (статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені державним виконавцем чи іншою посадовою особою органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем (стаття 287 Кодексу адміністративного судочинства України).

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 року по справі № 160/24791/24 позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, зокрема зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути питання щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку військовозобов`язаних та внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні

На виконання вище вказаного зобов`язального припису, відповідач в листі від 10.07.2025 року № 6592 розглянув порушені питання щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку військовозобов`язаних та з урахуванням висновків суду викладених у рішенні, виключив ОСОБА_1 з військового обліку та 10.07.2025 року зробив відповідні записи у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_2 виконав рішення суду, розглянувши питання щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку військовозобов`язаних та внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні, за результатом якого виключив ОСОБА_1 з військового обліку.

Однак, позивач не погоджується із внесенням відмітки у графу "Постанова ВЛК" до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та просить внести дані про непридатність з виключенням з військового обліку ОСОБА_1 на підставі гр. І ст. 54 «а» Наказу МО України № 2 від 04.01.1994 р. та№ 207 від 12.07.1999 р.

Однак в даній справі суд досліджував протиправність дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо повторного взяття на військовий облік військовозобов`язаних ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що питання правомірності внесення відмітки у графу "Постанова ВЛК" до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про непридатність позивача в мирний час, обмежену придатність у воєнний час не було предметом дослідження судом в справі №160/24791/24.

Так, суд зобов`язував відповідача розглянути питання щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку військовозобов`язаних та внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, з урахуванням висновків суду, що було зроблено відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_2 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 року по справі № 160/24791/24 виконано в повному обсязі, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про визнання протиправним рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 року по справі № 160/24791/24.

Керуючись статтями 248, 256, 294, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправним рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/24791/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська