Справа № 260/2020/25
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про задоволення заяви про самовідвід судді

22 вересня 2025 рокум. Ужгород№ 260/2020/25

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Плеханова З.Б., розглянувши заяву головуючої судді Плеханової З.Б. про самовідвід у справі за позовом ОСОБА_1 до КДКА Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

25 квітня 2025 року Закарпатським окружним адміністративним судом під головуванням судді Плеханової З.Б. ухвалено:

- Позовну заяву ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Закарпатської області третя особа : Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури про визнання протиправним та скасування рішень- залишити без розгляду.

- Судовий збір в розмірі 2422,40 грн. сплачений згідно квитанції АТ "ТАСКОМБАНК" про сплату № 5243-1377-6270-0317 від 20.03.25 року ; отримувач ГУК у Закарпатській області / Ужгородська тг - повернути позивачу ОСОБА_1 .

- Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду з дня складення повного судового рішення.

Позивачка скористалася правом на оскарження рішення суду першої інстанції.

26 серпня 2025 року Восьмий апеляційний адміністративний суд постановив:

- Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 260/2020/25 скасувати та прийняти постанову, якою справу № 260/2020/25 направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

17 вересня 2025 року позивачем ОСОБА_2 подано заяву про відвід судді Плехановій З.Б. від розгляду судової справи ЄУН 260/2020/25 з підстав п.4 ч.1 ст. 36 КАСУ.

В заяві про відвід позивач з посиланням на постанову ВААС від 26.08.2025 року зазначає, що суд першої інстанції безпідставно залишив позов ОСОБА_1 без розгляду, не надавши можливості ОСОБА_1 скористатися правом подати заяву про поновлення пропущеного строку або обґрунтувати інші причини його пропуску. Отже, суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що регулюють строк звернення до суду, а тому зробив передчасний висновок про залишення позовної заяви без розгляду і незаконно відмовив у доступі до правосуддя позивачу ОСОБА_1 .

З 15 вересня по 19 вересня 2025 року головуюча суддя у даній справі перебувала у відпустці. Заяву про відвід отримано суддею 22.09.2025 року.

Оскільки незгода позивача з рішенням ВААС від 25 квітня 2025 року в даній справі не може бути підставою для відводу головуючій судді Плехановій З.Б., то суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу , що зазначив в ухвалі від 22 вересня 2025 року .

22 вересня 2025 року головуючою суддею по даній справі подано заяву про самовідвід, яка обгрунтована врахуванням позиції суду першої інстанції, викладеній в ухвалі про залишення позову без розгляду та заяви позивачки 17 вересня 2025 року з мотивами відводу судді задля усунення будь-яких сумнівів з боку позивача у безсторонності головуючої судді по даній справі .

У відповідності до п.4 ч.1 ст. 36 КАСУ суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначає Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (рішення ЄСПЛ від 29 квітня 1989 року у справі "Хаушильд проти Данії", заява № 11/1987/134/188).

Згідно з Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради Організації Об`єднаних Націй від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим постановлення об`єктивного рішення у справі або у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Стаття 6 Конвенції вимагає, що суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі "Ветштайн проти Швейцарії", заява № 33958/96).

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ для визначення неупередженості суду належить виходити не тільки з суб`єктивного критерію, але й з об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення ЄСПЛ від 7 серпня 1996 року у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії").

У своєму рішенні у справі "Газета "Україна-центр" проти України" (рішення від 15 жовтня 2010 року, заява № 16695/04) ЄСПЛ наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту першого статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, допоки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію необхідно визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, "правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться". На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість.

Також у рішенні ЄСПЛ від 9 листопада 2006 року у справі "Білуха проти України" (заява № 33949/02) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Як зазначено у коментарі до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року № 1, відчуття упередженості це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях.

У рішенні у справі «Castillo Algaro v. Spain» (постанова від 28 жовтня 1998 року, збірник 1998-VIII, с. 3116, параграф 45) зазначено, що дійсно навіть припущення про факти, які ставлять під сумнів безсторонність суду, можуть мати певне значення; йдеться про довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні викликати у людей.

З огляду на вищевикладене , а також з врахуванням позиції суду першої інстанції зазначеній в судовому рішенні задля усунення будь-яких сумнівів з боку позивача у безсторонності головуючої судді по даній справі заява про самовідвід є обгрунтованою та підлягає задоволенню

Керуючись ст. 40 КАСУ суд

У Х В А Л И В:

Задовольнити самовідвід головуючої судді Плеханової З.Б. у справі № 260/2020/25

Передати справу № 260/2020/25 для розгляду іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя З.Б.Плеханова