Справа № 340/8208/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 340/8208/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року (суддя Момонт Г.М., повне судове рішення складено 28 травня 2025 року) в справі № 340/8208/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській облаті області (далі - ГУ ДПС) про:

визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 18.11.2024 р. №584-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 »;

поновлення на посаді начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області з 21 листопада 2024 року;

стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21 листопада 2024 року по день ухвалення судового рішення;

визнання протиправним рішення, викладеного у формі листа №11553/6/11-28-11-24 від 18 листопада 2024 року, про відмову у наданні їй частини щорічної основної відпустки з 15 листопада 2024 року тривалістю 5 календарних днів з виплатою грошової допомоги за заявою від 12 листопада 2024 року;

зобов`язання нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік у розмірі середньомісячної заробітної плати;

стягнення на її користь моральної шкоди у розмірі 90 000,00 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 18 листопада 2024 року №584-о Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області з 21 листопада 2024 року.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 203 665,26 грн.

Визнано протиправними дії Головного управлінням ДПС у Кіровоградській області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні частини щорічної основної відпустки з 15 листопада 2024 року тривалістю 5 календарних днів з виплатою грошової допомоги за заявою від 12 листопада 2024 року.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Стягнуто з Головного управління ДПС у Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення, ухваливши нове про відмову у задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що внаслідок зміни структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Кіровоградській області відбулося скорочення посади державної служби, яку обіймала позивач, а станом на 15 листопада 2024 року відбулась як зміна всієї структури, так і штатного розпису, й фактичне скорочення чисельності державних службовців ГУ ДПС, що впливало на питання працевлаштування не лише позивача, а й інших посадових осіб.

В судовому рішенні суд відмітив, що позивачці не були запропоновані усі вакантні посади, однак не дослідив, які ж саме вакантні посади у Головному управлінні ДПС у Кіровоградській області відповідали її кваліфікації, однак не були їй запропоновані, при цьому суд лише зазначив посади, які б влаштовували позивача . Вказане в судовому рішенні твердження є суто суб`єктивним та не підтвердженим жодним нормативним регулюванням.

Вважає, що у конкретному спорі наведена судом першої інстанції практика не може бути застосованою, адже посада позивача, яка підлягала скороченню, була єдиною і не було однорідних професій і посад для проведення перестановки (перегрупування) при її скороченні та порівняльного аналізу.

Судом першої інстанції не враховано, що при здійсненні заходів, пов`язаних зі скороченням штатної чисельності працівників в ГУ ДПС у Кіровоградській області та під час прийняття рішення керівником щодо пропонування рівнозначної посади ОСОБА_1 , з метою залишення її на роботі, роботодавцем проведено аналіз відомостей про її освіту, про підвищення кваліфікації впродовж 2021-2024 років, стаж трудової діяльності, ставлення до виконання нею професійних обов`язків, якість виконання посадових обов`язків, про стан дотримання виконавської дисципліни, в тому числі щодо наявності заохочень та стягнень, враховано, що позивач має інвалідність, проаналізовано факти перебування її на лікарняному.

Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області виконано обов`язок, установлений частиною третьою статті 87 Закону № 889-VІІІ, щодо пропонування державному службовцю іншої рівнозначної посади державної служби з урахуванням здійсненого керівником аналізу кваліфікації, продуктивності праці відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Крім того, звертає увагу, що на час направлення заяви ОСОБА_1 про надання їй відпустки та виплату грошової допомоги з 15.11.2024 період відпустки, запланований у графіку відпусток та затверджений наказом ГУ ДПС у Кіровоградській області від 25.06.2024 №241-в, з 02.12.2024 по 16.12.2024 року тривалістю 15 календарних днів з виплатою грошової допомоги ще не настав, а тому така вимога була передчасною, а роботодавець може відмовити працівнику у наданні щорічної відпустки поза строками, визначеними графіком відпусток.

Також вважає, що підлягали застосуванню норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ, однак не були враховані судом першої інстанції.

На думку відповідача, позовні вимоги, предметом яких було скасування рішення, викладеного у формі листа, не могли бути задоволені з огляду на те, що вказаний лист направлений адресату за результатами розгляду його звернення, викладеного у формі заяви, за своїм змістом є індивідуальним актом ненормативного характеру, що був застосований одноразово, і з його підписанням та направленням адресату вичерпав свою дію шляхом виконання.

Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди апелянт зазначає, що враховані судом першої інстанції обставини не дають підстав для задоволення позову, оскільки не встановлена безумовна доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності заподіяння шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з жовтня 1994 року по листопад 2003 року, з жовтня 2004 року по вересень 2018 року, з жовтня 2019 по 21 листопада 2024 року працювала на різних посадах у податкових органах.

Наказом Державної податкової служби України від 19 травня 2021 року №1012-о Про призначення ОСОБА_1 призначено ОСОБА_1 на посаду начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області з 21 травня 2021 року, у порядку переведення з Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

Наказом Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 20.05.2021 р. №530-о Про оголошення наказу ДПС від 19.05.2021 року №1012-о Про призначення ОСОБА_1 оголошено наказ Державної податкової служби України від 19.05.2021 року №1012-о Про призначення ОСОБА_1 ; вважати 21 травня 2021 року першим робочим днем ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

Наказом Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 20.11.2023 р. №9-дс Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби та припинено державну службу 20.11.2023 начальнику відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області ОСОБА_1 за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 2, 5 та 7 частини 2 статті 65, пунктом 4 частини 1 статті 66 Закону України від 10 грудня 2015 №889-VIII Про державну службу (зі змінами та доповненнями).

Наказом Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 20.11.2023 р. №576-о Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 , начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області 20 листопада 2023 року, пункт 7 частини другої статті 65 Закону України Про державну службу (зі змінами).

На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 р. у справі №340/9971/23 наказом Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 03.06.2024 р. №252-о Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 скасовано наказ Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 20.11.2023 р. №576-о Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області з 21 листопада 2023 року.

Наказом Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 04.06.2024 р. №253-о Про допуск до роботи ОСОБА_1 допущено до роботи, після поновлення на посаді відповідно до наказу Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 03.06.2024 №252-о Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 , начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області ОСОБА_1 з 04 червня 2024 року.

22.10.2024 р. ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури, штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців Головного управління ДПС у Кіровоградській області, а саме: посади начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 87 Закону України Про державну службу одночасно запропоновано ОСОБА_1 інші рівнозначні посади державної служби, а саме: начальника Компаніївської державної податкової інспекції (на період увільнення від виконання посадових обов`язків, строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію, основного працівника); начальника Гайворонської державної податкової інспекції (на період увільнення від виконання посадових обов`язків, строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію, основного працівника).

22.10.2024 р. ОСОБА_1 письмово відмовилася від запропонованих посад, оскільки вони також підлягають скороченню.

З огляду на доповнення до попередження про наступне звільнення від 22.10.2024 р., відповідно до наказу ДПС від 07.10.2024 р. №747 Про затвердження переліку державних податкових інспекцій, наказів Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 06.11.2024 р. №354 Про введення в дію Переліку змін №6 до організаційної структури Головного управління ДПС у Кіровоградській області, від 07.11.2024 р. №74-ф Про введення в дію Переліку №1 змін до штатного розпису на 2024 рік Головного управління ДПС у Кіровоградській області відбулося скорочення чисельності державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури, штатного розпису Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 87 Закону України Про державну службу одночасно запропоновано ОСОБА_1 інші рівнозначні посади державної служби, а саме: завідувача Гайворонського сектору обслуговування платників Голованівської державної податкової інспекції на умовах строкового призначення на час увільнення у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації основного працівника із закріпленням робочого місця за адресою: 26600, Кіровоградська область, смт Вільшанка, вул. Центральна,40; завідувача Вільшанського сектору обслуговування платників Новоукраїнської державної податкової інспекції із закріпленням робочого місця за адресою: 26300, Кіровоградська область, м. ? ? Гайворон, вул. Василя Стуса, 39/88.

15.11.2024 р. ОСОБА_1 письмово відмовилася від запропонованих посад.

Наказом Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 18.11.2024 р. №584-о Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 , начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області, у зв`язку з скороченням посади начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області, у зв`язку з скороченням посади начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу, 21 листопада 2024 року.

Із зазначеним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 21.11.2024 р.

Врахувавши, що на момент звільнення ОСОБА_1 із займаної посади їй не було запропоновано усіх вакантних посад, незважаючи на те, що такі посади були у наявності, беручи до уваги відсутність доказів проведення відповідачем порівняльного аналізу кваліфікації і продуктивності праці працівників з метою визначення переважного права на залишення на роботі, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність наказу Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 18.11.2024 р. №584-о Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області з 21 листопада 2024 року, а також про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 203 665,26 грн.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області протиправно відмовлено позивачу у наданні частини щорічної основної відпустки з 15.11.2024 р. тривалістю 5 календарних днів з виплатою грошової допомоги за заявою від 12.11.2024 р.

Врахувавши, що при звільненні позивачу компенсовано частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 01.01.2024 р. по 20.11.2024 р. тривалістю 15 календарних днів, проте порушено право ОСОБА_1 на одержання грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, право на яку передбачено ст. 57 Закону №889, оскільки не унормовано виплату грошової допомоги у разі виплати компенсації за невикористану відпустку, суд першої інстанції вважав, що належним та ефективним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 на одержання грошової допомоги, передбаченої ст. 57 Закону №889, буде зобов`язання Головного управління ДПС у Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, якій протипоказані значні психологічні навантаження, проте Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області вдруге за незначний проміжок часу (з урахуванням тривалості судового розгляду) протиправно звільнено ОСОБА_1 , а також протиправно відмовлено їй у наданні частини щорічної основної відпустки у зручний для неї час з виплатою грошової допомоги, й зроблено висновок, що такі дії відповідача, з урахуванням вразливості особи внаслідок інвалідності, спроможні викликати негативні емоції, які досягатимуть високого рівня страждань та відчуття приниження.

Оскільки відповідачем не доведено, що його протиправні дії не викликали у позивача душевних страждань та відчуття приниження, суд першої інстанції вважав, що відповідач має відшкодувати позивачу моральну шкоду, проте врахувавши критерії розумності і справедливості, вважав, що справедливим, розумним та співмірним розміром моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області внаслідок протиправного звільнення та протиправної відмови у наданні частини щорічної основної відпустки у зручний для неї час з виплатою грошової допомоги, слід вважати розмір 10 000,00 грн.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з жовтня 1994 року по листопад 2003 року, з жовтня 2004 року по вересень 2018 року, з жовтня 2019 по 21 листопада 2024 року працювала на різних посадах в органах Державної податкової служби.

Наказом ДПС України від 19 травня 2021 року №1012-о «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області з 21 травня 2021 року у порядку переведення з Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

ГУ ДПС 22 жовтня 2024 року ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури, штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців Головного управління ДПС у Кіровоградській області, а саме: посади начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

ГУ ДПС запропоновано ОСОБА_1 інші рівнозначні посади державної служби: начальника Компаніївської державної податкової інспекції (на період увільнення від виконання посадових обов`язків, строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію, основного працівника); начальника Гайворонської державної податкової інспекції (на період увільнення від виконання посадових обов`язків, строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію, основного працівника).

ОСОБА_1 22 жовтня 2024 року письмово відмовилася від запропонованих посад, оскільки вони також підлягають скороченню.

Відповідно до наказу ДПС від 07 жовтня 2024 року №747 «Про затвердження переліку державних податкових інспекцій», наказів Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 06 листопада 2024 року №354 «Про введення в дію Переліку змін №6 до організаційної структури Головного управління ДПС у Кіровоградській області», від 07 листопада 2024 року №74-ф «Про введення в дію Переліку №1 змін до штатного розпису на 2024 рік Головного управління ДПС у Кіровоградській області» відбулося скорочення чисельності державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури, штатного розпису Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

ОСОБА_1 запропоновано інші рівнозначні посади державної служби: завідувача Гайворонського сектору обслуговування платників Голованівської державної податкової інспекції на умовах строкового призначення на час увільнення у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації основного працівника із закріпленням робочого місця за адресою: 26600, Кіровоградська область, смт Вільшанка, вул. Центральна,40; завідувача Вільшанського сектору обслуговування платників Новоукраїнської державної податкової інспекції із закріпленням робочого місця за адресою: 26300, Кіровоградська область, м. Гайворон, вул. Василя Стуса, 39/88.

ОСОБА_1 15 листопада 2024 року письмово відмовилася від запропонованих посад.

Наказом Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 18 листопада 2024 року №584-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 , начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області, у зв`язку з скороченням посади начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», з 21 листопада 2024 року.

Із наказом ОСОБА_1 ознайомлена 21 листопада 2024 року.

Спірним в цій справі є питання правомірності звільнення позивача, наявності підстав для виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік та стягнення моральної шкоди.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначаються Законом України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі Закон № 889-VIII), який застосовується судом в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Статтею 5 Закону № 889-VIII встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Підстави для припинення державної служби визначені у статті 83 Закону №889-VIII, пунктом 4 частини першої якої встановлено, що державна служба припиняється, зокрема за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

За приписами пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Приведені норми права дають підстави для висновку, що законодавцем визначено такі умови (гарантії) для вивільнення працівників при скороченні чисельності або штату, як персональне попередження державного службовця про наступне вивільнення не пізніше ніж за тридцять календарних днів; обов`язок суб`єкта призначення запропонувати працівникові іншу рівнозначну посаду державної служби.

За визначенням, наведеним у пункті 6 частини першої статті 2 Закону №889-VIII, рівнозначна посада посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Статтею 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби;

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат;

11) працівникам, які є членами пожежно-рятувальних підрозділів для забезпечення добровільної пожежної охорони не менше року.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до частини шостої статті 492 КЗпП України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України Про державну службу, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Штатним розписом на 2024 рік ГУ ДПС у Кіровоградській області, затвердженим в.о. голови Державної податкової служби України 04.01.2024 р., визначено загальну штатну чисельність 504, у тому числі відділ з питань запобігання та виявлення корупції 5 штатних посад: начальник відділу 1 штатна посада, заступник начальника відділу 1 штатна посада, головний державний інспектор 3 штатні посади.

ДПС України 24 квітня 2024 року затверджено Перелік змін №5 до організаційної структури Головного управління ДПС у Кіровоградській області, відповідно до якого загальна штатна чисельність 504; виведено зі структури відділ з питань запобігання та виявлення корупції 5 штатних одиниць та введено до структури сектор з питань запобігання та виявлення корупції 4 штатні одиниці.

Штатним розписом на 2024 рік ГУ ДПС у Кіровоградській області, затвердженим в.о. голови Державної податкової служби України 23.07.2024 р., визначено загальну штатну чисельність 504, у тому числі сектор з питань запобігання та виявлення корупції 4 штатні посади: завідувач сектору 1 штатна посада та головний державний інспектор 3 штатні посади.

Відповідно до Переліку №1 змін до штатного розпису на 2024 рік ГУ ДПС у Кіровоградській області, затвердженого в.о. голови Державної податкової служби України 07.11.2024 р., визначено загальну штатну чисельність 504.

ДПС України 05 листопада 2024 року затверджено Перелік змін №6 до організаційної структури Головного управління ДПС у Кіровоградській області, відповідно до якого загальна штатна чисельність 484; виведено зі структури сектор з питань запобігання та виявлення корупції 4 штатні одиниці та введено до структури сектор з питань запобігання та виявлення корупції 3 штатні одиниці.

Отже, станом на 22 жовтня 2024 року відбулося скорочення посади державної служби без скорочення чисельності, а станом на 15 листопада 2024 року відбулося скорочення посади державної служби із скороченням чисельності державних службовців.

Не є спірним питання своєчасного та у належній формі повідомлення позивача про наступне звільнення.

У цьому випадку спірним є дотримання відповідачем обов`язку щодо пропонування позивачу усіх рівнозначних посад державної служби, а також врахування переважного права на залишення на роботі.

Посада, з якою звільнено позивача, (начальник відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області) відноситься до категорії Б підкатегорії Б3 як посада керівника підрозділу в складі самостійного структурного підрозділу.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону №889-VIII посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.

Частиною другої статті 6 Закону №889-VIII установлено такі категорії посад державної служби, зокрема категорія «Б» - посади: керівників та заступників керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення; керівників державної служби у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення; керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів (пункт 2).

Визначення підкатегорій посад державної служби та прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби (частина четверта статті 6 Закону №889-VIII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року №15 «Питання оплати праці працівників державних органів» затверджено Перелік посад державної служби, що прирівнюються до відповідних підкатегорій (далі Перелік посад).

Переліком посад передбачено, що до категорії Б підкатегорії Б2 відносяться посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів державних органів, зокрема заступники керівників самостійних структурних підрозділів Апарату Верховної Ради України (головних управлінь, секретаріатів комітетів Верховної Ради України, служб, управлінь, відділів); заступники керівників самостійних структурних підрозділів (директоратів, головних департаментів, Урядового офісу координації європейської та євроатлантичної інтеграції, департаментів, головних інспекцій, головних управлінь, служб, управлінь, відділів, відділень): Секретаріату Кабінету Міністрів України, Офісу Президента України, допоміжних, консультативно-дорадчих органів, утворених Президентом України, Представництва Президента України в Автономній Республіці Крим, Антимонопольного комітету України, Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Уповноваженого із захисту державної мови, Фонду державного майна України, Конституційного Суду України, Національного агентства з питань запобігання корупції, Рахункової палати, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та інших державних органів, органів прокуратури, органів військового управління; заступники керівників головних управлінь у складі директоратів Офісу Президента України; заступники керівників: територіальних органів цих державних органів та їх структурних підрозділів, апаратів місцевих держадміністрацій, самостійних структурних підрозділів апарату місцевих держадміністрацій, самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, крім тих, умови оплати праці яких визначені окремими законами; заступники керівника апарату Національної комісії зі стандартів державної мови; Генеральний консул України; заступник Постійного представника України при міжнародній організації; заступник Представника України при міжнародній організації; заступник Глави Місії України при міжнародній організації; радник-посланник; Посол з особливих доручень; дипломатичний радник; заступники керівників функціональних підрозділів Центрального управління Служби безпеки України.

До категорії Б підкатегорії Б3 відносяться посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів державних органів, зокрема керівники підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів і їх заступники (експертних груп, головних управлінь, управлінь, інспекцій, відділів, відділень, секторів): Апарату Верховної Ради України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, апаратів (секретаріатів) Ради національної безпеки і оборони України, Представництва Президента України в Автономній Республіці Крим, Антимонопольного комітету України, Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Уповноваженого із захисту державної мови, Фонду державного майна України, Конституційного Суду України, Національного агентства з питань запобігання корупції, Рахункової палати, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та інших державних органів, органів прокуратури, органів військового управління, територіальних органів цих державних органів та їх структурних підрозділів, апарату місцевих держадміністрацій, самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, крім тих, умови оплати праці яких визначені окремими законами; керівники підрозділів у складі функціональних підрозділів Центрального управління та регіональних органів Служби безпеки України, їх заступники; радник дипломатичної служби; Консул України; керівники та заступники керівників експертних груп, експертних підгруп, управлінь, відділів, секторів у складі самостійних структурних підрозділів Офісу Президента України, керівники підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів і їх заступники допоміжних, консультативно-дорадчих органів, утворених Президентом України.

Посада, з якої звільнено ОСОБА_1 , (начальник відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області) відноситься до категорії Б підкатегорії Б3 як посада керівника підрозділу в складі самостійного структурного підрозділу, що підтверджено інформацією, що міститься в особовій справі ОСОБА_1 .

Одночасно із попередженням про наступне звільнення ОСОБА_1 22 жовтня 2024 року запропоновано посади державної служби, а саме: начальника Компаніївської державної податкової інспекції (на період увільнення від виконання посадових обов`язків, строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію, основного працівника); начальника Гайворонської державної податкової інспекції (на період увільнення від виконання посадових обов`язків, строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію, основного працівника).

Крім того, 15 листопада 2024 року ОСОБА_1 запропоновано інші рівнозначні посади державної служби, а саме: завідувача Гайворонського сектору обслуговування платників Голованівської державної податкової інспекції на умовах строкового призначення на час увільнення у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації основного працівника із закріпленням робочого місця за адресою: 26600, Кіровоградська область, смт Вільшанка, вул. Центральна,40; завідувача Вільшанського сектору обслуговування платників Новоукраїнської державної податкової інспекції із закріпленням робочого місця за адресою: 26300, Кіровоградська область, м. Гайворон, вул. Василя Стуса, 39/88.

Позивач відмовилась від запропонованих рівнозначних посад державної служби.

Судом встановлено, що 22 жовтня та 15 листопада 2024 року ОСОБА_1 не запропоновано усі рівнозначні посади, які на той час були вакантними, перелік яких станом на 22 жовтня 2024 року, на 07 листопада 2024 року, на 15 листопада 2024 року, на 21 листопада 2024 року наявний в матеріалах справи.

Також суд першої інстанції правильно зауважив, що відповідачем не обґрунтовано, за якими критеріями обиралися посади, які пропонувались ОСОБА_1 , та не доведено неможливості пропозиції інших вакантних посад задля виконання обов`язку із працевлаштування працівника.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №300/2836/22, що при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу на суб`єкта призначення або керівника державної служби покладено обов`язок щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.

У постанові від 21 грудня 2023 року у справі № 140/8273/22 Верховним Судом викладено висновок, за яким оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.

У постанові від 12 серпня 2024 року у справі №380/9055/22 Верховний Суд вказав, що судова практика Верховного Суду щодо питання застосування частини третьої статті 87 Закону №889-VІІІ у редакції Закону №1285-IX у контексті обов`язку суб`єкта призначення/керівника державної служби пропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення, усі наявні вакантні посади є сталою та послідовною.

Зважаючи на установлені у цій справі обставин, суд констатує, що відповідачем не виконано обов`язку по працевлаштуванню працівника внаслідок не пропонування усіх вакантних посад.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що відповідачем при звільненні позивача не враховано положень частини третьої статті 87 Закону №889-VIII, за якими на суб`єкта призначення або керівника державної служби покладено обов`язок враховувати переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю, а недотримання цього обов`язку, як і невмотивоване (необґрунтоване) надання переваги одному державному службовцю над іншим (коли йдеться про переведення в рамках скорочення чисельності і штату державних службовців), має наслідком також порушення принципу забезпечення рівного доступу до державної служби, який закріплений у статті 4 Закону №889-VIII.

Суд першої інстанції цілком правомірно при наданні оцінки діям відповідача врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25 січня 2023 року у справі №600/752/22-а, від 11 липня 2018 року у справі №816/1232/17, від 25 січня 2023 року у справі №600/752/22-а, стосовно того, що для виявлення працівників, які мають право на переважне залишення на роботі, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен з`ясовувати сам суб`єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення.

Судом першої інстанції правильно зауважено про не надання відповідачем доказів проведення аналізу праці кваліфікації позивача та працівників, які залишилися на роботі, а також інших обставин, які мають враховуватися під час вирішення питання наявності у позивача переважного права залишення на роботі.

При цьому суд відхиляє посилання апелянта на дотримання цього обов`язку та проведення роботодавцем аналізу відомостей про освіту, про підвищення кваліфікації впродовж 2021-2024 років, стаж трудової діяльності, ставлення до виконання нею професійних обов`язків, якість виконання посадових обов`язків, про стан дотримання виконавської дисципліни, в тому числі щодо наявності заохочень та стягнень, врахування, що позивач має інвалідність, проаналізовано факти перебування її на лікарняному, адже приведений у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі аналіз не свідчить про проведення такого аналізу на час звільнення позивача з державної служби. При цьому у будь-якому випадку відповідачем не надано доказів проведення такого аналізу при вирішенні питання наявності у позивача права на залишення на роботі.

Доводи апелянта про не дослідження судом першої інстанції, які ж саме вакантні посади у Головному управлінні ДПС у Кіровоградській області відповідали кваліфікації позивача, однак не були їй запропоновані, суд відхиляє, позаяк саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок з доведенні правомірності своїх дій та рішень, не доведено виконання обов`язку із пропонування особі усіх наявних вакантних посад.

Також є незмістовним аргумент апелянта про незастосовність наведеної судом першої інстанції практики Верховного Суду, оскільки посада позивача, яка підлягала скороченню, була єдиною і не було однорідних професій і посад для проведення перестановки (перегрупування) при її скороченні та порівняльного аналізу, адже роботодавець має запропонувати при вивільнення працівника при скороченні чисельності або штату усі наявні вакантні посади.

Відтак, оскільки відповідачем не запропоновано позивачу усі вакантні посади, які були у наявності, відповідачем не виконано обов`язку з проведення порівняльного аналізу кваліфікації і продуктивності праці працівників з метою визначення переважного права на залишення на роботі, вважається, що суб`єктом призначення не виконано обов`язку по працевлаштуванню працівника, отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність наказу Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 18 листопада 2024 року №584-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ».

Протиправність наказу ГУ ДПС у Кіровоградській області від 18 листопада 2024 року №584-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » обумовлює правильний висновок суду першої інстанції про поновлення позивача на попередній роботі на посаді начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області з 21 листопада 2024 року.

Відповідачем не приведено доводів щодо неправильності чи необґрунтованості стягнутої на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому судом не надається оцінка висновкам суду першої інстанції в цій частині.

Наступним спірним питанням в контексті доводів апелянта є питання надання позивачу частини щорічної основної відпустки з 15 листопада 2024 року тривалістю 5 календарних днів з виплатою грошової допомоги.

Судом встановлено, що 10 червня 2024 року Федченко О.В. засобами поштового зв`язку направлено ГУ ДПС заяву про надання їй щорічної основної відпустки тривалістю 14 календарних днів з 24 червня 2024 року з виплатою грошової допомоги.

За результатом розгляду заяви начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції ГУ ДПС у Кіровоградській області Федченко О.В. листом №136/Ф/11-28-11-24 від 20 червня 2024 року повідомило, що наказом ГУ ДПС у Кіровоградській області від 21 грудня 2023 року №510-в затверджено графік відпусток працівників ГУ ДПС у Кіровоградській області на 2024 рік, запропонована надати пропозиції щодо включення щорічної основної та додаткової відпусток до графіка відпусток Головного управління ДПС у Кіровоградській області на 2024 рік.

Начальником відділу з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Кіровоградській області Федченко О.В. подано доповідну записку з пропозиціями до графіку відпусток на 2024 рік, якою запланувала щорічну основну відпустку у 2024 році у період з 11 липня 2024 року по 25 липня 2024 року тривалістю 15 днів (з виплатою грошової допомоги), з 12 серпня 2024 року по 21 серпня 2024 року тривалістю 10 днів, з 02 вересня 2024 року по 06 вересня 2024 року тривалістю 5 днів, щорічну додаткову відпустку у 2024 році у період з 07 жовтня 2024 року по 21 жовтня 2024 року тривалістю 15 днів.

Наказом ГУ ДПС у Кіровоградській області від 25 червня 2024 року №241-в «Про внесення змін до Графіка відпусток працівників Головного управління ДПС в області на 2024 рік» внесено зміни до графіка відпусток працівників ГУ ДПС у Кіровоградській області на 2024 рік, затвердженого наказом Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 21 грудня 2023 року №510-в «Про затвердження Графіка відпусток працівників Головного управління ДПС у Кіровоградській області на 2024 рік».

Відповідно до графіка відпусток працівників Головного управління ДПС у Кіровоградській області на 2024 рік, затвердженого наказом Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 25 червня 2024 року №241-в, ОСОБА_1 заплановано щорічну основну відпустку у 2024 році у період з 11 липня 2024 року по 25 липня 2024 року - 15 днів та у період з 02 грудня 2024 року по 16 грудня 2024 року - 15 днів (з виплатою грошової допомоги), щорічну додаткову відпустку з 07 жовтня 2024 року по 21 жовтня 2024 року - 15 днів.

ОСОБА_1 23 жовтня 2024 року надіслано на електронну пошту ГУ ДПС у Кіровоградській області доповідну записку з пропозиціями до графіку відпусток на 2024 рік, відповідно до якого запланувала частину щорічної основної відпустки у 2024 році з 11 листопада 2024 року по 25 листопада 2024 року 15 днів з виплатою грошової допомоги.

ОСОБА_1 12 листопада 2024 року подано до ГУ ДПС у Кіровоградській області заяву про надання їй частини щорічної основної відпустки тривалістю 5 календарних днів з 15 листопада 2024 року з виплатою грошової допомоги.

Листом №11553/6/11-28-11-24 від 18 листопада 2024 року ГУ ДПС у Кіровоградській області повідомило ОСОБА_1 , що у зв`язку з затвердженням помісячного розпису асигнувань на 2024 рік та здійсненням управлінням виплат вихідної допомоги при звільненні працівників, надання відпустки з виплатою грошової допомоги здійснюються виключно згідно з графіком відпусток працівників ГУ ДПС у Кіровоградській області на 2024 рік.

На підставі наказу ГУ ДПС у Кіровоградській області від 18 листопада 2024 року №584-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 виплачено компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 01 січня 2024 року по 20 листопада 2024 року тривалістю 15 календарних днів.

Статтею 57 Закону №889-VIII передбачено, що державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

За змістом статті 59 Закону №889-VIII щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.

Статтею 74 КЗпП України установлено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 79 КЗпП України черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються роботодавцем за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і роботодавцем, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Частиною першою статті 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі підприємство).

Частиною першою статті 3 Закону № 504/96-ВР визначено, що за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Згідно з частинами десятою, одинадцятою статті 10 Закону № 504/96-ВР черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Відповідно до пункту 2 частини чотирнадцятої статті 10 Закону № 504/96-ВР щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються особам з інвалідністю.

Як установлено абзацом 5 частини першої статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2136-ІХ (далі - Закон №2136-ІХ) у період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні невикористаних днів щорічної відпустки. Норми частини сьомої статті 79, частини п`ятої статті 80 Кодексу законів про працю України та частини п`ятої статті 11, частини другої статті 12 Закону України «Про відпустки» у період дії воєнного стану не застосовуються.

Частиною другою статті 12 Закону № 2136-ІХ передбачено, що у період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні будь-якого виду відпусток (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), якщо такий працівник залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури, робіт з виробництва товарів оборонного призначення або до виконання мобілізаційного завдання (замовлення).

Зазначена норма наділяє роботодавця правом відмовити працівнику у наданні відпустки за умови, якщо такий працівник залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури, робіт з виробництва товарів оборонного призначення або до виконання мобілізаційного завдання (замовлення).

Суд відхиляє доводи апелянта про те, що у спірних правовідносинах підлягали застосуванню норми Закону №2136-ІХ, однак не були враховані судом першої інстанції, позаяк, по-перше, факт віднесення ГУ ДПС у Кіровоградській області до об`єкту критичної інфраструктури, за умови не доведення, що ОСОБА_1 залучено до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури, робіт з виробництва товарів оборонного призначення або до виконання мобілізаційного завдання (замовлення), не може розцінюватися як наявність правових підстав для відмови позивачу у наданні частини щорічної відпустки у зручний для неї час відповідно до п. 2 ч. 14 ст. 10 Закону № 504/96-ВР; по-друге, Законом № 2136-ІХ не зупинено дію п. 2 ч. 14 ст. 10 Закону № 504/96-ВР; по-третє, приписи Закону № 2136-ІХ не були підставою для відмови ОСОБА_1 у наданні частини щорічної основної відпустки за заявою від 12 листопада 2024 року.

Тому суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність відмови ГУ ДПС у Кіровоградській області ОСОБА_1 у наданні частини щорічної основної відпустки з 15 листопада 2024 року тривалістю 5 календарних днів з виплатою грошової допомоги за заявою від 12 листопада 2024 року.

Суд відхиляє доводи апелянта про те, що на час направлення заяви ОСОБА_1 про надання їй відпустки та виплату грошової допомоги з 15 листопада 2024 року період відпустки, запланований у графіку відпусток та затверджений наказом ГУ ДПС у Кіровоградській області від 25 червня 2024 року №241-в, не настав, а тому така вимога була передчасною, а роботодавець може відмовити працівнику у наданні щорічної відпустки поза строками, визначеними графіком відпусток, з огляду на приписи пункту 2 частини чотирнадцятої статті 10 Закону № 504/96-ВР, відповідно до якої щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються особам з інвалідністю, а позивач є особою з інвалідністю.

Стосовно зауважень апелянта про те, лист, оскаржений позивачем, є індивідуальним актом ненормативного характеру, що був застосований одноразово, і з його підписанням та направленням адресату вичерпав свою дію шляхом виконання, суд зазначає, що ці обставини не спростовують самого факту протиправності відмови позивачу у наданні частини щорічної основної відпустки з 15 листопада 2024 року тривалістю 5 календарних днів з виплатою грошової допомоги за заявою від 12 листопада 2024 року.

Щодо питання стягнення на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Верховним Судом неодноразово висловлювалась правова позиція з питання відшкодування моральної шкоди.

Зокрема, в постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17 Верховним Судом зазначено, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

При цьому у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків тощо.

Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди суд має надавати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чи існує причинний зв`язок, чи обґрунтовано грошовий вираз заявленої шкоди та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Ці обставини входять до предмету доказування у справі.

При вирішенні питання наявності підстав для відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, якій протипоказані значні психологічні навантаження, повторне незаконне звільнення позивача з державної служби, протиправну відмовлену у наданні частини щорічної основної відпустки у зручний для неї час з виплатою грошової допомоги, й зроблено правильний висновок, що такі дії відповідача, з урахуванням вразливості особи з інвалідністю, спроможні викликати негативні емоції, які досягатимуть високого рівня страждань та відчуття приниження.

За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 липня 2023 року у справі №640/24641/20, з огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумності, несправедливості) її розміру, визначеного позивачем.

Відповідачем не доведено, що його протиправні дії не викликали у позивача душевних страждань та відчуття приниження.

Доводи апелянта про відсутність підстав для задоволення цієї частини позову, оскільки не встановлена безумовна доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності заподіяння шкоди, суд відхиляє, адже сукупність врахованих судом першої інстанції обставин безумовно свідчать про заподіяння позивачу протиправними діями відповідачу моральної шкоди, а також встановлено причинно-наслідковий зв`язок між протиправними рішеннями та діями ГУ ДПС з моральними стражданнями позивача.

Розмір стягнутої моральної шкоди позивачем не оскаржуються, проте суд зауважує, що судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди судом першої інстанції враховано принцип співмірності розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скаргам та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року в справі №340/8208/24 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 травня 2025 року в справі №340/8208/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення 23 вересня 2025 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко