Справа № 400/10964/24
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 р. № 400/10964/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Мельника О.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( Військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ),

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі -відповідач 1) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) (далі- відповідач 2), в якій просить з урахуванням уточнених позовних вимог: зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) звільнити ОСОБА_1 з військової служби через сімейні обставини на підставі пп.«г» пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у нього виникла необхідність у звільненні з військової служби, у зв`язку з чим в подав рапорт до відповідача. Вказує, що відповіді відносно результатів розгляду рапорту до нього не надходило, представник позивача повторно подав на ім`я начальника військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит щодо розгляду рапорту, проте відповіді не отримав. Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не належного розгляду рапорту, звернувся до суду з цим позовом.

Відповідачі заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначають про відсутність протиправної бездіяльності, оскільки рапорт про звільнення до них не надходив. Також зазначають, що позивач здійснив самовільне залишення військової частини, а законодавство забороняє звільнення військовослужбовця, який вчинив СЗЧ, відповідно запису від 05.12.2024 за № 0003081 був виданий наказ Командувача Сил логістики Збройних Сил України від 09.01.2025 №3, яким було призупинено військову службу позивачу у зв`язку з самовільним залишенням ним військової частини.Д ля звільнення позивача через сімейні обставини, необхідно, щоб позивача було поновлено на військовій службі та у встановленому порядку останній звернувся з рапортом про звільнення

до командування військової частини.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 призваний на військову службу у ЗСУ по мобілізації, проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Як вказує позивач він звертався із рапортом до командира ВЧ НОМЕР_1 про звільнення за сімейними обставинами на підставі частини пп. «г» п.3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У зв`язку з відсутністю відповіді від відповідача позивач вважаючи бездіяльність відповідача, яка виразилась у неналежному розгляді рапорту, звернувся до суду з цим позовом.

Дослідивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, оцінивши надані докази та приписи діючого законодавства суд приходить до наступних висновків.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктом 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Станом на час розгляду справи, строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).

Згідно із статтею 1 Закону № 389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, згідно пункту 4 якого встановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України,Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та

територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Статтею 26 Закону № 2232-XII, визначено підстави для звільнення з військової служби.

Порядок звільнення військовослужбовців з військової служби в Україні визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі Положення).

Пунктом 233 Положення визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 1.5 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170 визначено, що для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: зокрема Подання.

Відповідно до п. 225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється (зокрема): 2) під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_3 , начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського.

Відповідно до статті 3 Закону України Про Збройні Сили України Сили логістики є окремим родом Сил, тому звільнення позивача належить до номенклатури Командувача Сил логістики, як керівника окремого роду Сил.

Судом встановлено, що подання на звільнення від позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 від військової частини в якій проходить службу позивач не надходило, рапорт командуванню військової частини не подавався.

Судом бере до уваги, що помічник начальника технічного відділення військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 здійснив самовільне залишення військової частини тому в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України Першим слідчим відділом (з дислокацією в м.Миколаєві) Територіального управління ДБР розташованого у Миколаєві 05.12.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відповідний запис за № 0003081.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно

залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення.

Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби.

Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Відповідно до пункту 1446 Положення, для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжуються. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги і соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

З урахуванням внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідного запису від 05.12.2024 за № 0003081, був виданий наказ Командувача Сил логістики Збройних Сил України від 09.01.2025 № 3 яким було призупинено військову службу позивачу у зв`язку з самовільним залишенням ним військової частини.

Для звільнення позивача через сімейні обставини, необхідно, щоб у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003081 від 05.12.2024 було призначено кримінальне покарання не пов`язане з позбавленням або обмеженням волі, ухвалено виправдувальний вирок або закрито кримінальне провадження, а також щоб позивач був поновлений на військовій службі та встановленим порядком звернувся з рапортом про звільнення до командування військової частини.

З системного аналізу вказаних норм права слідує, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби, є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

При тому, що в умовах дії воєнного стану немає заборон на розгляд рапорту про звільнення з військової служби.

Суд погоджується із позицією відповідача про неможливість прийняття рішення по рапорту позивача про звільнення з військової служби до повернення останнього до військової частини (згідно з підпунктом 14 пункту 116 Положення № 1153/2008).

До того ж, суд вважає, що для звільнення з військової служби, позивачу необхідно особисто прибути до військової частини, яку він самовільно залишив.

Що ж до тверджень у позові про наявність у позивача права на звільнення з військової служби у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, то такі в межах розгляду даного позову оцінці не підлягають, адже обставини справи свідчать про те, що відповідачем таке право позивача не заперечувалося. Водночас роз`яснено, що у зв`язку із самовільним залишенням позивачем Військової частини, прийняти рішення по такому проханню позивача є неможливим.

З огляду на викладене у своїй сукупності, суд констатує безпідставність заявлених вимог та відсутність правових підстав для задоволення цього позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи вищевикладене в його сукупності, суд прийшов до висновку, що доводи позивача не відповідають обставинам справи, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Правові підстави для відшкодування судових витрат у порядку ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ,код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) - відмовити

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник