Справа № 640/9995/22
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9995/22 Головуючий у 1 інстанції: Басова Н.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Кузьмишиної О.М.

Ключковича В.Ю.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м.Києві про визнання протиправними та скасування наказу, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - ГУ НП у м. Києві), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 21 червня 2022 року за №472 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 27 червня 2022 року за №966 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції згідно п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді спеціаліста -криміналіста сектору криміналістичного забезпечення слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з 28 червня 2022 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що він з 02.03.2022 перебував у розпорядженні у Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області, згідно з наказом №340 ГУНП у Хмельницькій області, виданим на виконання наказу Національної поліції України №190 від 10.03.2022, а його присутність у зазначеному підрозділі підтверджена офіційними довідками. При цьому, апелянт наголошує на відсутності факту самоусунення його від служби. Крім того, апелянт стверджує, що жодних викликів для повернення до міста Києва він не отримував. Також, апелянт зазначає, що відповідачем двічі було притягнуто його до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Крім того, апелянт вказує, що службове розслідування, на підставі якого було прийнято рішення про звільнення, проводилося з порушенням строків, передбачених Дисциплінарним статутом Національної поліції України, а саме, тривало понад 30 днів без належного продовження.

25 червня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшли відзиви на апеляційну скаргу, якими підтримує позицію суду першої інстанції.

15 вересня 2025 року та 16 вересня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшли клопотання про розгляд справи без участі апелянта та врахування письмових пояснень.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11 травня 2022 року до ГУНП у м. Києві надійшла доповідна записка начальника Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві полковника поліції Ігоря Падюка про те, що окремі поліцейські, у тому числі старший лейтенант поліції ОСОБА_1 у період з 24.02.2022 по дату складення доповідної записки - 11.05.2022 були відсутніми на службі без поважних причин.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 12 травня 2022 року № 531 «Про призначення та проведення службового розслідування» призначено проведення службового розслідування.

Під час проведення службового розслідування, дослідженням подій і фактів можливого самоусунення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії в Україні правового режиму воєнного стану, установлено, що факти відсутності ОСОБА_1 на службі без поважних причин в ГУНП у м. Києві знайшли своє документальне підтвердження.

09 червня 2022 року начальником Головного управління Національної поліції у м. Києві затверджено Висновок службового розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни окремими поліцейськими Головного управління.

За результатами проведення службового розслідування прийнято рішення, згідно якого, за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2, 6 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", наказу Національної поліції України від 10.03.2022 №190 "Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану", самоусуненні від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, до спеціаліста-криміналіста сектору криміналістичного забезпечення слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 вирішено застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 21.06.2022 № 472 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління» за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2, 6 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 "Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану", самоусуненні від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, до спеціаліста-криміналіста сектору криміналістичного забезпечення слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

В подальшому, наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 27.06.2022 № 966 о/с «Щодо особового складу» спеціаліста-криміналіста сектору криміналістичного забезпечення слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», 27 червня 2022 року.

Не погоджуючись із наказами про накладення дисциплінарного стягнення та про звільнення, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02 серпня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Приписами ч. 1 ст. 1 даного Закону визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Частиною 1 статті 59 Закону №580-VIII закріплено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Статтею 18 Закону №580-VIII визначено основні обов`язки поліцейського.

Зокрема, пунктами 1-2 статті 18 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

У відповідності до ч.ч. 1-2 ст. 19 Закону №580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України, який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження (далі - Дисциплінарний статут).

Положеннями ч.ч. 1-2 ст. 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Згідно ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

Частиною 1 статті 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Нормами частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту закріплено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Частиною 4 статті 14 Дисциплінарного статуту закріплено, що підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 Дисциплінарного статуту, перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893, передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

Пунктом 7 статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Отже, аналіз наведених положень свідчить про те, що однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.

Слід зазначити, що види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, визначені у статті 13 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків (дій, що порушують службову дисципліну). Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі.

Правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед у перевірці, чи прийняте таке рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06 квітня 2023 року у справі № 620/4545/22 та у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 200/11036/20-а.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Висновку службового розслідування від 09 червня 2022 року, проведеним службовим розслідуванням встановлено факт самоусунення спеціаліста-криміналіста сектору криміналістичного забезпечення слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1. від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні.

Згідно Актів про невихід на службу, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 у період з 25.02.2022 по 18.03.2022 не прибув до місця дислокації за адресою: вул. Герцена 9, м. Київ , адміністративної будівлі Шевченківського УП ГУНП у м. Києві та не приступив до несення служби та захисту Українського народу.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 21 червня 2022 року за №472 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління» за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пунктів 1, 2, 6 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 "Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану", самоусуненні від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, до спеціаліста-криміналіста сектору криміналістичного забезпечення слідчого відділу Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Вищевказаний наказ реалізовано шляхом видання наказу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 27 червня 2022 року за №966 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено зі служби поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Разом з тим, апелянт у додаткових поясненнях посилається на постанови Верховного Суду у цивільних справах №537/1348/22, №127/29246/22, №569/21790/21, №235/5659/20, №464/5029/23 та вказує, що акти про відсутність працівника мають складатися безпосередньо в день нез`явлення, і лише такі акти можуть підтверджувати факт прогулу.

З огляду на це, апелянт стверджує, що акти про невихід на службу за лютий-березень складені 11.05.2022 заднім числом, а тому, не можуть бути визнані належними доказами.

Колегія суддів вважає вищевказані доводи апелянта необґрунтованими, оскільки, він не заперечує, що у період з 25.02.2022 по 18.03.2022 був відсутній на службі за місцем дислокації Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві.

При цьому, позивач сам підтверджує, що він з 02.03.2022 по 18.03.2022 перебував у розпорядженні Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області.

Крім того, згідно наданих під час службового розслідування ОСОБА_1 пояснень від 20.05.2022, позивач пояснив, що з 21.02.2022 у зв`язку з сімейними обставинами виїхав до м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області. 24.02.2022 планував повернутись до м. Києва до місця несення служби, однак у зв`язку із відсутністю на АЗС пального, не міг цього зробити. З 02.03.2022 ніс службу у Кам`янець-Подільському РУП ГУНП в Хмельницькій області.

Таким чином, вищевказаним підтверджується факт відсутності ОСОБА_1 на службі з 25.02.2022 по 18.03.2022, а тому, доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Щодо посилання апелянта на правомірність його перебування з 02.03.2022 у розпорядженні Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області, слід зазначити наступне.

Окреслюючи загальні риси професії поліцейського варто вказати, що з аналізу положень Закону України «Про Національну поліцію» та Дисциплінарного статуту слідує, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені. Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. Служба в поліції вимагає наявність у її працівників додаткових психологічних якостей, зокрема, відчуття відповідальності, здатність логічно мислити і дотримуватися спокою в складних ситуаціях, здатність приймати рішення у складних ситуаціях.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російською федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Відповідно до вимог статті 24 Закону №580-VIII, у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Беручи до уваги викладене, всі поліцейські з 24.02.2022 зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі, і завдань щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.

На виконання Указу Президента від 24.02.2022 №64/2022, Наказом Головного управління від 24.02.2022 № 219 особовий склад Головного управління переведено на посилений варіант службової діяльності, 24.02.2022 о 05.00 год особовий склад підрозділів Головного управління, його територіальних (відокремлених) підрозділів було піднято за сигналом "Тривога".

Колегія суддів наголошує, що приписи Закону №580-VIII не наділяють поліцейського повноваженнями самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу прямого керівника.

Отже, в силу статті 24 Закону №580-VIII, повноваженнями щодо надання дозволу на зміну місця несення служби, на виїзд за межі території місця дислокації підрозділу, в даному випадку, наділений виключно начальник Головного управління Національної поліції у м.Києві.

Так, позивач зазначає, що його перебування у розпорядженні Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області пов`язане з виконанням наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190.

З даного приводу, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 1 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 (далі - Наказ № 190), наказано поліцейським, які перебувають поза місцем несення служби, крім тих, що виконують службові завдання, протягом 1 доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, а саме:

поліцейським, для яких проїзд у регіон місця проходження служби є неможливим у зв`язку з об`єктивними причинами (тимчасова окупація, повне зупинення транспортного сполучення);

поліцейським, які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки (дружини) яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби;

поліцейським, які мають статус одинокої матері (батька).

Відповідно до пункту 3 пункту Наказу № 190, поліцейським, які не підпадають під перелік осіб, визначених пунктом 1 цього наказу, наказано невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби..

Таким чином, умовою, за наявності якої поліцейський звільняється від обов`язку невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби та має право протягом 1 доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік є:

- неможливість проїзду в регіон місця проходження служби у зв`язку з об`єктивними причинами такими як тимчасова окупація чи повне зупинення транспортного сполучення;

- наявність в поліцейського одного або більше дітей віком до 18 років та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, за умови що інший з подружжя - чоловіки (дружини) є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби.

Як обґрунтовано зазначено відповідачем, в період з 25.02.2022 по 18.03.2022 територія Хмельницької області, як і територія міста Києва не були окуповані агресором, а транспортне сполучення як у межах Хмельницької області, так і між містами Кам`янець-Подільський, Хмельницький та Київ не припинялося.

Також, слушними є зауваження відповідача про те, що загальновідомими є факти наявності залізничного сполучення та діючого автошляху у вказаному напрямку з Хмельницької області до міста Києва, у тому числі, у період часу з 25.02.2022 по 18.03.2022 (задокументований період відсутності на службі), а тому, за такий тривалий проміжок часу позивач мав можливість прибути до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві для виконання службових обов`язків, як за допомогою громадського автотранспорту, так і залізничного сполучення.

Беручи до уваги викладене, позивачем не доведено існування об`єктивних причин, які б перешкоджали йому, починаючи із 25.02.2022, прибути до органу поліції за місцем несення служби у місті Києві.

Доводи позивача про те, що він підпадає під категорію осіб, зазначених у пункті 1 Наказу №190, оскільки має малолітню дитину, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач виїхав саме з метою супроводу дитини в евакуацію, а його дружина є поліцейським, військовослужбовцем або особою рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту та була задіяна до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби.

Крім того, про факт супроводу малолітньої дитини в евакуацію в своїх письмових поясненнях позивач комісії не зазначав.

Слід звернути увагу на те, що позивач виїхав з міста Києва 21.02.2022 ще до повномасштабного вторгнення, а тому, розцінювати його відсутність на службі, починаючи з 25.02.2022, саме як супровід дитини в евакуацію, є недоречним.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не відноситься до жодної із категорій, визначених пунктом 1 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», як наслідок, зобов`язаний був невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби.

На переконання колегії суддів, наявність наказу ГУНП в Хмельницькій області від 10.03.2022 №340 «Про підпорядкування поліцейських» не звільняє позивача від обов`язку виконати наказ Національної поліції України №190 від 10.03.2022 щодо прибуття за місцем несення служби.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що матеріалами справи підтверджується факт порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, самоусунення від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні.

Доводи апелянта про те, що його повторно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за одне і те саме правопорушення, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, наказ ГУ НП у м. Києві від 18.03.2022 №469 о/с був скасований відповідачем самостійно. Таким чином, дисциплінарне стягнення до позивача не застосовувалося, а тому, не можна вважати протиправними дії відповідача щодо видання оскаржуваних у цій справі наказів в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а також оцінювати такі дії як повторне накладення на позивача дисциплінарного стягнення.

З приводу доводів апелянта про порушення строків службового розслідування, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 3 статті 26 Дисциплінарного статуту, службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів.

Наказом ГУНП у м. Києві від 12 травня 2022 року № 531 «Про призначення та проведення службового розслідування» було призначено службове розслідування стосовно поліцейських, в тому числі, щодо ОСОБА_1 .

В подальшому, наказом ГУНП у м. Києві від 26 червня 2022 року № 600, термін службового розслідування було продовжено на 15 календарних днів.

Таким чином, службове розслідування мало бути завершено 12 червня 2022 року.

Згідно частини 6 статті 26 Дисциплінарного статуту, службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування.

Висновок службового розслідування, яке призначено та проведено відповідно до наказів ГУНП у м. Києві від 12.05.2022 № 531, від 26.06.2022 № 600, затверджено начальником ГУНП у м. Києві 09 червня 2022 року, тобто у терміни, передбачені вимогами Дисциплінарного статуту.

Згідно ч.ч. 1-2 статті 21 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

Отже, днем виявлення дисциплінарного проступку є 09.06.2022 - день затвердження Висновку службового розслідування.

Наказ ГУНП у м. Києві від 21.06.2022 № 472 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління» про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції видано у місячний строк з дня виявлення дисциплінарного проступку, тобто, у терміни визначені вимогами частин 1, 2 ст. 21 Дисциплінарного статуту.

При цьому, шестимісячний строк з дня вчинення позивачем дисциплінарного проступку на момент видання вищевказаного наказу не сплинув.

Враховуючи вищевказане, доводи апелянта про порушення відповідачем строків проведення службового розслідування та його реалізації є необґрунтованими.

Щодо доводів апелянта про те, що оскаржуване дисциплінарне стягнення було першим у його кар`єрі, а також, про неврахування відповідачем пом`якшувальних обставин, слід зазначити наступне.

Обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічна правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 12.12.2019 у справі №816/70/16, від 01.04.2020 у справі №806/647/15, від 21.01.2021 у справі № 826/4681/18.

Слід зазначити, що позивач самоусунувся від захисту українського народу, охорони прав і свобод людини та честі держави, чим своїми діями допустив дискредитацію високого звання поліцейського, що полягає у вчиненні проступку, який підриває довіру громадськості до поліцейських та авторитету Національної поліції України в цілому та є несумісним з подальшим проходженням служби в поліції.

Скоєний проступок є діянням проти інтересів служби, яке суперечить взятим на себе обов`язкам, присягнувши на вірність українському народові.

Беручи до уваги викладене, обґрунтованими є висновок суду першої інстанції про співмірність застосованого дисциплінарного стягнення вчиненому проступку.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки, вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, а тому спірні накази є правомірними та обґрунтованими, а застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Кузьмишина О.М.

Ключкович В.Ю.

Повне судове рішення складено 22.09.2025 р.