Справа № 520/8242/25
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 р. Справа № 520/8242/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Григоров Д.В.) від 23.05.2025 року по справі № 520/8242/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 13.02.2025 року № 0-2030-UA0081463

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ухвалюючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки , контролюючий орган вказав тип об`єкту, який належить позивачці та розташований за адресою: АДРЕСА_1 нежитлова будівля і застосував ставку податку до такого типу будівлі 0,5 розміру мінімальної заробітної плати за 1 квадратний метр бази оподаткування. Зазначила, що належна їй на праві власності будівля за адресою: АДРЕСА_1 є будівлею для годування тварин, тобто будівлею сільськогосподарського призначення, отже застосована ставка податку контролюючим органом була визначена невірно.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 року по справі № 520/8242/25 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 13.02.2025 року № 0-2030-UA0081463.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень ) 20 коп.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка є власником нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 394,0 кв.м.

Згідно Технічного паспорту на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями і спорудами - нежитлова будівля (кормоцех) за адресою: АДРЕСА_1 , який виготовлено станом на 20.10.2023 р. судом встанволено, що вказана будівля є кормоцехом (будівля для годування тварин).

Згідно наданої до суду копії Експертного висновку АС8 № 2402903, виданого ДП Державний НДІ автоматизованих систем в будівництві (ДП ДНДІАСБ), що затверджено 29.01.2024р. та додатку № 1 до нього вбачається, що нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , належна позивачці, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року № 507, зазначена будівля, яка належить на праві приватної власності позивачці, відноситься до групи Будівлі нежитлові інші (код 1271), клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства та є будівлею для годування тварин.

13.02.2025 р. відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення № 0-2030-UA0081463, згідно якого визначено податкове зобов`язання позивачки зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 13199,0 грн.

Згідно наданих до суду контролюючим органом пояснень, судом першої інстанції встановлено, що при ухваленні оскаржуваного рішення він застосував ставку податку 0,5 відсотків від мінімальної заробітної плати, а згідно інформаційних баз даних наявних у податковій службі інформація, яка б підтверджувала вирощування сільськогосподарської продукції або розведення тварин ОСОБА_1 у належних їй на праві приватної власності нежитлових будівлях.

Не погодившись з винесеним контролюючим органом податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що у цій справі наявні інші правовідносини, які стосуються невірного визначення ставки податку на нерухоме майно з урахуванням класу (цільового призначення) будівлі, з огляду на що наявність у позивачки статусу сільськогосподарського товаровиробника судом не вивчається.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Положеннями ст. 265 Податкового кодексу України визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

У відповідності до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з пп. 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Положеннями пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку, зокрема за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Таким чином податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно, а платником такого податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

З матеріалів справи встановлено, що контролюючим органом на підставі інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно було проведено нарахування податку на нерухоме майно ОСОБА_1 за 2023 рік за належний їй на праві власності об`єкт нерухомого майна, зокрема, за нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 394,0 кв.м.

При визначенні розміру податку контролюючий орган керувався рішенням Вільшанської селищної ради від 18.12.2019 р.

Згідно з Додатком № 2 до рішення Вільшанської селищної ради від 18.12.2019 р. ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 1 кв. метр встановлюються у відсотках до мінімальної заробітної плати, за 1 кв. м. бази оподаткування.

За змістом Додатку № 2 до рішення Вільшанської селищної ради від 18.12.2019 р. встановлено наступні ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості для фізичних осіб:

- будівлі нежитлові: готелі, ресторани та подібні будівлі, будівлі готельні, будівлі офісні 0,5 %;

- будівлі торговельні, будівлі транспорту та засобів зв`язку: вокзали, аеровокзали, будівлі засобів зв`язку та пов`язані з ними будівлі, будівлі для публічних виступів 0,2%;

- гаражі, будівлі промислові та склади, резервуари, силоси та склади, зали спортивні, будівлі для культової та релігійної діяльності, будівлі лазень та пралень 0,1%;

- будівлі нежитлові інші, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, в тому числі будівлі для тваринництва 0,01%.

З наведеного слідує, що ставка податку коливається в залежності від цільового призначення нежитлового приміщення, яке перебуває у власності особи.

Згідно з абз. 7 пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Згідно з п. 5.3 ст. 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено та введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України.

Класифікатор забезпечує уніфікацію об`єктів нерухомості за функціональним призначенням та містить Методику класифікації будівель за головною класифікаційною ознакою.

Визначення належності об`єкта нежитлової нерухомості (будівлі, приміщення) до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з врахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості, згідно з Класифікатором.

Відповідно до вказаного ДК 018-2000 об`єктами класифікації є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

У розділі 1 ДК 018-2000 наведено визначення, згідно з якими:

- споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт;

- будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів;

- інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін.

Відповідно до ДК 018-2000 будівлі нежитлові інші (127) включають в себе зокрема будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства 1271, до яких, в тому числі віднесено клас 1271.9 Будівлі сільськогосподарського призначення та інші.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

При цьому, ДК 018-2000 використовується не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений у постанові від 31.01.2018 р. у справі № 822/2624/16.

Позивач посилається на те, що належна їй на праві власності нежитлова нерухомість відноситься до будівель нежитлових інших (1271.9 Будівлі сільськогосподарського призначення), ставка податку у розумінні рішення Вільшанської селищної ради № 18.12.2019 за які встановлена на рівні 0,01% (в позовній заяві позивач помилково зазначає ставку у розмірі 0,05 %).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав відомості щодо цільового призначення нежитлових будівель відсутні, у графі Тип об`єкта зазначено будівля, нежитлова будівля (кормоцех) літ. А-1, об`єкт житлової нерухомості, ні (а.с. 48).

При цьому, позивачем на підтвердження відповідності спірної нерухомості класу 1271.9 Будівлі сільськогосподарського призначення додано до матеріалів справи технічний паспорт на спірну нерухомість, при дослідженні якого можливо класифікувати функціональне призначення нерухомого об`єкту, щодо якого прийнято спірне податкове повідомлення-рішення.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до експлікації до технічного паспорту на виробничий будинок нежитлова будівля (кормоцех) літ. А-1 № розташованого за адресою Харківська область сел. Вільшани, вул. Миру, буд. 10, загальною площею 394,0 кв.м., останній складається із основних та підсобних приміщень.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний об`єкт нерухомості за своїми технічними характеристиками відповідно до ДК 018-2000 відноситься до класу 1271 будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, підклас 1271.9 Будівлі сільськогосподарського призначення інші.

Крім того, правильність обрання позивачем коду класу будівлі за ДК 018-2000 окремо підтверджена Експертним висновком ДП "Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві" (ДНДІАСБ) АС8 № 2402903 від 29.01.2024, який є розробником ДК 018-2000 та уповноважений давати роз`яснення і висновки стосовно класифікації будівель за ДК 018:2000.

Враховуючи встановлені під час розгляду справи технічні характеристики спірної нерухомості, колегія суддів вважає, що при нарахуванні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючий орган мав застосовувати ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у розмірі 0,01 %, встановленому рішенням Вільшанської селищної ради № 18.12.2019 для будівель нежитлових інших.

Разом з цим, згідно розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (який наведений відповідачем в доводах апеляційної скарги) вбачається, що контролюючим органом застосовано ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебуває у власності ОСОБА_2 у розмірі 0,5%. При цьому, обрання такої ставки податку було зумовлено тим, що ГУ ДПС в Харківській області вважало, що нежитлова нерухомість позивача відноситься до офісних будівель.

Колегія суддів зазначає, що таких висновків відповідач дійшов виключно на підставі того, що у Державному реєстрі речових прав відсутня інформація про технічні характеристики нежитлової будівлі, а саме не визначено підтип нерухомого майна.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

При цьому, відповідачем не спростовано можливість встановлення приналежності будівлі до того чи іншого класу на підставі Технічного паспорту.

Крім того, не відображення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо цільового призначення належної позивачу нежитлової будівлі, не наділяють його правом на власний розсуд, без законного на те обґрунтування визначати будь-яку ставку податку.

Отже, ГУ ДПС в Харківській області необґрунтовано кваліфіковано нежитлову власність позивача, в якості об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно за ставкою 0,5% як для офісних будівель, у той час як до вказаних будівель повинна застосовуватися ставка податку у 2023, році, як для інших будівель, а саме 0,01%, тобто 0,67 грн. за 1 кв.м., а тому розмір податку мав бути визначений у сумі 263,98 грн. (0,67 грн. * 394,0 кв.м.).

У зв`язку з цим, визначення позивачу контролюючим органом суми податку у розмірі 12935,02 грн. (13199,00 грн 263,98 грн) є неправомірним.

Щодо посилань ГУ ДПС в Харківській області на невиконання позивачем обов`язку щодо звірки даних, суд зазначає, що право платника податків ініціювати проведення звірки даних не може вважатись обов`язковим порядком досудового врегулювання спору та жодним чином не нівелює висновок суду про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення.

Водночас, відповідачем не надано до матеріалів справи документів, які б підтверджували обґрунтованість винесення оскаржуваного рішення, зокрема із зазначенням відомостей щодо цільового призначення нежитлової будівлі, як офісної будівлі.

Крім того, за відсутності такої інформації, контролюючий орган мав вжити заходів, спрямованих на з`ясування типу (цільового призначення) вказаної будівлі для визначення розміру ставки податку, а не на власний розсуд, без законного на те обґрунтування довільно визначати ставку податку.

Будь-яких інших доказів на підтвердження наявності підстав для застосування при визначенні ставки податку до об`єкту нерухомого майна (належного позивачу нежитлового приміщення) у розмірі 0,5% контролюючим органом ані до суду першої, ані апеляційної інстанції не надано.

Що стосується доводів про те, що згідно інформаційних баз даних наявних у податковій службі інформація, яка б підтверджувала вирощування сільськогосподарської продукції або розведення тварин ОСОБА_1 у належних їй на праві приватної власності нежитлових будівлях відсутня, колегія суддів зазначає, що в межах цих правовідносин позивачем порушувалося питання про наявність у неї пільги у вигляді звільнення від сплати податку на нерухоме майно яка, зокрема, встановлена відповідно до пп. ж пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, яка визначає, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку, а спірні правовідносини стосуються невірного визначення ставки податку на нерухоме майно з урахуванням класу (цільового призначення) будівлі, а тому наявність чи відсутність у позивача статусу сільськогосподарського товаровиробника на вирішення цих правовідносин не впливає.

Разом з цим, вирішуючи спірні правовідносини суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач при прийнятті податкового повідомлення-рішення повинен був використати ставку податку 0,01 % від МЗП, але безпідставно та помилково використав ставку податку у розмірі 0,5 % від МЗП. При цьому, судом першої інстанції позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

В свою чергу, часткове скасування податкового повідомлення-рішення із зміною відсоткової ставки, з якої здійснювався розрахунок грошового зобов`язання не може розглядатися як втручання у дискреційні повноваження контролюючого органу або перебирання на себе його функцій, оскільки у цьому випадку лише уточняється правильний розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому колегія суддів дійшла до висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 13.02.2025 року № 0-2030-UA0081463 в частині визначення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік у розмірі 263,98 грн, з прийняттям в цій частині нового судового рішення, про відмову в задоволенні позову.

Судом першої інстанції не було враховано наведених вище обставин, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Згідно з ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 року по справі № 520/8242/25 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 13.02.2025 року № 0-2030-UA0081463 в частині визначення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік у розмірі 263,98 грн та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 року по справі № 520/8242/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) В.В. Катунов І.М. Ральченко