Справа № 160/26445/24
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 160/26445/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 в адміністративній справі №160/26445/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

02.10.2024 року Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 92 від 17.09.2024 року, яким у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відмовлено у зв`язку із недосягненням пенсійного віку, визначеного ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та невідповідністю зазначених у довідці Комунального підприємства « Дніпропетровська багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради № 125 від 23.08.2024 року посад назвам посад відповідно до наказів про затвердження результатів атестації робочих місць;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.09.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, з 28 червня 2024 року.

В обґрунтування позову вказано, що позивач є особою яка має право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 та зверталась до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, при цьому рішенням відповідач було відмовлено у призначенні такої пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного віку та пільгового стажу. Позивач вважає рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки надані позивачем документи підтверджують наявність у неї права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.. З огляду на вказане позивач просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 в адміністративній справі №160/26445/24 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 92 від 17.09.2024 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за списком №2 період роботи згідно довідки від 23.08.2024 №125. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.09.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року та з урахуванням висновків суду у цій справі. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Одеській області, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Суд вказав, що відповідачем протиправно не було зараховано стаж роботи згідно довідки від 23.08.2024 №125.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

За принципом екстериторіальності вказана заява була розглянута ГУ ПФУ в Одеській області.

За результатами розгляду вказаної заяви, ГУ ПФУ в Одеській області прийняло рішення за № 92 від 17.09.2024 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки позивач не досягнула пенсійного віку визначеного Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме 55 років. Страховий стаж позивача становить 34 роки 10 місяців 1 день, а пільговий стаж відсутній. ЗА наданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. До пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно довідки від 23.08.2024 №125, оскільки зазначені у довідці посади (санітарка з обслуговування психічно хворих, молодша медична сестра по догляду за психічно хворими, сестра господиня, молодша медична сестра палатна) не відповідають назвам посад відповідно до наказів про затвердження результатів атестацій робочих місць. Не зараховано періоди роботи в пільговому обчисленні відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки відсутня інформація щодо перебування у відпустках по догляду за дитиною. Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням прийнято рішення №92 від 17.09.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного віку 55 років та пільгового стажу на дату звернення 10 років.

Не погодившись із вказаним рішення відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій пенсійного органу у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 5.11.1991р. №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) та ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9.07.2003р. №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Верховною Радою України 3.10.2017р. було ухвалено ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VІІІ, що доповнив Закон №1058-ІV розділом ХІV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 14 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

Статтею 12 Закону №1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно з п. «б» ст.13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1.04.2015р., збільшено раніше передбачений пунктом «б» ст.13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, чоловікам з 55 років до 60 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, ст.13, ч.2 ст.14, пункти «б»- «г» ст.54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VІІІ (пункт 1 Рішення №1-р/2020).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають ст.13, ч.2 ст.14, пункти «б»-«г» ст.54 Закону №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ для осіб, які працювали до 1.04.2015р. на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення №1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для чоловіків після досягнення 55 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

На час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 55 років, тоді як другий у 60 років.

Апеляційним суд зауважує, що під час призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідач повинен керуватися положення ст.13 Закону №1788-ХІІ у редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ. Водночас пенсійний орган під час розгляду заяви позивача про призначення йому пенсії керувався нормами ст.114 Закону №1058-ІV.

Судова колегія враховує правову позицію Верховного Суду, сформовану за результатами розгляду справи №360/3611/20.

У постанові від 3.11.2021р. по справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Відтак, застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Враховуючи положення ч.3 ст.291 КАС України, при ухваленні рішення у цій справі суд має керуватися тими правовими висновками, що наведені Великою Палатою Верховного Суду у постанові за результатами розгляду справи №360/3611/20.

Оскільки ключовим питанням для правильного вирішення цієї справи є питання нормами якого саме закону слід застосовувати при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, і цьому питанню вже надано оцінку Верховним Судом під час розгляду справи №360/3611/20, судова колегія вважає обґрунтованими доводи позивача та висновки суду першої інстанції щодо застосування положень ст.13 Закону №1788-ХІІ під час призначення пенсії позивачу.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової, тобто до Списку №2 в даному випадку, та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця, а також наявність достатньої кількості пільгового стажу на таких роботах та досягнення відповідного віку, встановленого законом.

Відповідно до ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики №383 від 18.11.2005р. затверджено Порядок застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок №383).

Згідно з п.10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993р. №637.

Пунктом 3 Порядку №383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений Постановою КМУ від 12 серпня 1993р. №637 (Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Статтею 101 Закону №1788-XII передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Аналогічні положення містяться і у ч.3 ст.44 Закону №1058-IV, відповідно до якої органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

З наведеного слідує, що у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

За наведених обставин, судова колегія зазначає, що ГУ ПФУ в Одеській області не було позбавлене права перевірити інформацію, яка зазначена у трудовій книжці та у довідці від 23.08.2024 р. №125.

Колегія суддів зауважує, що доказів визнання недостовірними записів у довідці від 23.08.2024 р. №125 щодо спірного періоду роботи позивача пенсійним органом суду не надано, а тому відповідачем безпідставно не взято до уваги цю довідку при обрахунку пільгового стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

З урахуванням наведеного, судова колегія дійшла висновку, що рішення ГУ ПФУ в Одеській області № 92 від 17.09.2024 року щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку позивач відповідає усім вимогам законодавства щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.«б» ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020р. (досягнення 55 років, стаж роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах), що свідчить про відсутність в даному випадку дискреції у відповідача в питанні призначення пенсії за віком.

Отже, враховуючи вищевказане та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку наявні законні підстави для задоволення позовних вимог.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області -залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 в адміністративній справі №160/26445/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов