Справа № 400/4427/25
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/4427/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року, прийняте у складі суду судді Ярощука В.Г. в місті Миколаїв, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме: додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168), за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі за період з 25.11.2022 по дату виплати;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме: додаткової грошової винагороди, встановленої Постановою № 168, за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі за період з 25.11.2022 по дату виплати.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми матеріального та процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що безпідставне ненадання суду витребуваних доказів та неповідомлення про причини їх неподання свідчать про створення перешкод у здійсненні судочинства, що свідчить про те, що справа не розглянута повно і всебічно та не з`ясовані всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, не перевіривши їх дослідженими доказами. Апелянт вказує, що суд встановив, що йому не було виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, але безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог. Посилаючись у нього права на отримання додаткової винагороди за час лікування, апелянт вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати зазанченої додаткової винагороди, є протиправною.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з військового квитка позивача він з 19.04.2022 проходив військову службу у відповідача.

04.03.2024 під час виконання бойового завдання отримав поранення, що підтверджується первинною медичною карткою (форма 100) № 14388/24 та довідкою відповідача від 18.05.2024 № 642/4974 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

Відповідно до виписки КНП «МКЛ № 6» ДМР (форма № 027/о) від 07.03.2024, виписки КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР (форма № 027/о) від 14.03.2024 № 24П06609, виписки КНП «Міська лікарня № 6» ЗМР (форма № 110) від 28.03.2024 № 2288/307, виписки в/ч НОМЕР_2 (форма № 027/о) від 30.04.2024 № 2692 і виписки КНП «Миколаївська обласна лікарня відновного лікування» Миколаївської обласної ради (форма № 027/о) від 21.08.2024 № 604 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у періоди з 05.03.2024 по 28.03.2024, з 23.04.2024 по 30.04.2024 та з 06.08.2024 по 21.08.2024.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 від 29.04.2024 № 1391, довідкою військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 від 03.06.2024 № 3102, довідкою військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 від 07.07.2024 № 3772 і довідкою військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 від 20.09.2024 № 6350 позивач отримав поранення тяжкого ступеня.

Відповідно до грошового атестата від 02.01.2024 № 12, виданого відповідачем позивачу станом на 02.01.2025, позивачу не було виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168.

Вважаючи, що відповідач зобов`язаний виплатити йому компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, за період його стаціонарного лікування від тяжкого поранення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є передчасними і задоволенню не підлягають, оскільки відповідач не виплатив позивачу додаткову винагороду, встановлену Постановою № 168, у розмірі 100000,00 грн за спірний період, а отже у позивача ще не виникло право на отримання компенсації громадянам втрати частини доходів.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).

За статтею 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (стаття 2 Закону № 2050-III).

Відповідно до статті 3 вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону № 2050-III передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пункти 1, 2 Порядку №159 аналогічні положенням Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Абзацом 1 пункту 4 Порядку №159 визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Зміст наведених норм права дає підстави стверджувати, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом № 2050-III, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. Одночасно законодавець пов`язав виплату компенсації із виплатою заборгованості доходу, тобто і компенсація, і заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.

Аналогічна позиція щодо застосування норм права викладена у постановах Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 520/2020/19 та від 25.03.2025 у справі № 400/8389/21.

Отже, виникненню права на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати передує несвоєчасне нарахування та виплата доходу, за певний період, адже нарахування такого виду компенсації проводиться шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу.

Тобто, для проведення компенсації обов`язковою умовою є наявність нарахованого, але не виплаченого доходу, а також порушення встановлених строків його виплати на один і більше календарний місяць.

Аналогічна позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 19 червня 2025 року справа №580/11000/23.

У позовній заяві позивач зазначив, що у грудні 2024 року він звернувся з рапортом до свого безпосереднього командування у військовій частині НОМЕР_1 з проханням погасити перед ним заборгованість із грошового забезпечення та додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, але йому було відмовлено з невідомих йому причин.

Водночас відповідач у відзиві на позовну заяву стверджував, що він не здійснював перерахування та виплату позивачу додаткової винагороди у зв`язку з отриманням ним поранення.

Факт не виплати відповідачем додаткової винагороди, установленої Постановою № 168, також підтверджується грошовим атестатом від 02.01.2024 № 12, виданого відповідачем позивачу станом на 02.01.2025.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази або посилання на них у заявах по суті справі сторін про те, що відповідач виплатив позивачу додаткову винагороду, встановлену Постановою № 168, у розмірі 100000,00 грн за спірний період за отримане позивачем тяжке поранення. Більш того, як позивач, так і відповідач в заявах по суті справи фактично визнають, що додаткова винагорода за спірний період позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

За таких обставин, колегія суддів вважає встановленим факт невиплати позивачу додаткової винагороди, встановлену Постановою № 168, у розмірі 100000,00 грн за спірний період, у зв`язку із чим посилання апелянта про обов`язкову необхідність врахування ненадання до суду першої інстанції довідки про розмір нарахованої позивачу за період з 25.11.2022 по 06.05.2025 додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, апеляційним судом оцінюються критично.

Не заперечуючи право позивача на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, колегія суддів зазначає, що враховуючи, що вказана додаткова винагорода позивачу не нарахована і не виплачена, та те, що позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми додаткової винагороди, висновок суду першої інстанції про передчасність позовних вимог є обґрунтованим.

Отже, оскільки відповідач не виплатив позивачу додаткову винагороду, встановлену Постановою № 168, у розмірі 100000,00 грн за спірний період, а отже у позивача ще не виникло право на отримання компенсації громадянам втрати частини доходів, суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко