Справа № 380/13732/24
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/13732/24 пров. № А/857/31792/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року (суддя Гулкевич І.З., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м. Львів, дата складення повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №380/13732/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У червні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі відповідач-1) та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-2), в якому просила: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві від 27.12.2023 року №19 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачу; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати позивачу до страхового стажу відповідно до ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи: з 15.07.1983 по 21.02.1984; з 05.03.1984 по 01.10.1993; з 19.10.1993 по 27.05.1996; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплатити з 26.12.2023 позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач-1 позову не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.10.2024 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.12.2023 №19 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи : з 15.07.1983 по 21.02.1984 ; з 05.03.1984 по 01.10.1993; з 19.10.1993 по 27.05.1996 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.12.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві судовий збір в розмірі 1211,20 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився (відповідач-2) та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду підлягає скасуванню, як таке, що винесене з порушенням вимог статті 242 КАС України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, з підстав порушення норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт (відповідач-2) зазначає, що страховий стаж позивача на дату звернення становить 08 років 10 місяців 08 днів, що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою визначено необхідний страховий стаж 30 років. Вказує апелянт на те, що до страхового стажу відповідачем правомірно не зараховано періоди з 15.07.1983 по 21.02.1984; з 05.03.1984 по 01.10.1993; з 19.10.1993 по 27.05.1996, оскільки некоректно внесено виправлення дати прийняття наказу, запис в трудовій книжці не завірений печаткою підприємства та підписом керівника, довідка від 15.09.2023 №2767/вих видана на підставі записів в трудовій книжці, а не на підставі первинних документів, в трудовій книжці та у довідці від 13.09.2023 №18 відсутні номери та дата наказу на звільнення. Тому відмова відповідача у зарахуванні стажу роботи позивача є правомірною. Також звертає увагу скаржник на те, що дії зобов`язального характеру щодо зарахування стажу роботи та повторного розгляду заяви позивача має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління ПФУ в м. Києві. А відтак, у задоволенні вимог про зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати спірний стаж роботи та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії слід відмовити.

За результатами апеляційного розгляду апелянт (відповідач-2) просить скасувати оскаржене рішення суду та винести рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася 26.12.2023 року до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.28-29).

З урахуванням екстериторіального принципу призначення та перерахунку пенсій на заяву позивача рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.12.2023 №19 відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначено, що згідно наданих документів страховий стаж позивача становить 8 років 10 місяців 8 днів (а.с.7). Також зазначено, що до стажу роботи не зараховано періоди роботи: -з 15.07.1983 по 21.02.1984 (некоректно внесено виправлення дати прийняття наказу); -з 05.03.1984 по 01.10.1993, оскільки запис в трудовій книжці не завірений печаткою підприємства та підписом керівника, довідка від 15.09.2023 №2767/вих видана на підставі записів в трудовій книжці, а не на підставі первинних документів; -з 19.10.1993 по 27.05.1996, оскільки в трудовій книжці та у довідці від 13.09.2023 №18 відсутні номери та дата наказу на звільнення (а.с.11-12).

Вважаючи відмову відповідача-1 протиправною, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.

Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо) (див. абзац другий пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 1 статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Таким чином, обов`язковими умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до норм Закону №1058-IV є наявність необхідного страхового стажу (в тому числі пільгового) та досягнення особою визначеного законодавством пенсійного віку.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є громадянкою України, на час звернення за призначенням пенсії її вік склав 63 роки.

Судом встановлено, що Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві не зарахованого позивачу період роботи -з 15.07.1983 по 21.02.1984; з 05.03.1984 по 01.10.1993 ;з 19.10.1993 по 27.05.1996 - до страхового стажу.

Як встановлено судом, відповідач-1 у своєму рішенні від 27.12.2023 №19 визначає страховий стаж ОСОБА_1 як 08 роки 10 місяці 08 днів.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно пункту 1.1. Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (пункт 2.2 Інструкції №58).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції №58).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції №58).

Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (далі - Інструкція №162).

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 р.) записується 1984.05.01, в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.;05.01.1984. Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація підприємства за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5 Інструкції № 162).

У пункті 2.10 цієї Інструкції зазначено, що у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за N таким-то недійсний».

Пунктом 2.11 Інструкції №162 встановлено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Аналогічні за змістом вимоги встановлені пунктом 2.12 Інструкції № 58.

Відповідно до пункту 2.12 Інструкції № 162 зміна записів в трудових книжках про прізвище, ім`я, по-батькові та дату народження здійснюються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я, по-батькові, тощо) з посиланням на дату та номер цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, попереднє прізвище чи ім`я, по-батькові, дата народження та записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. В такому ж порядку за необхідності вносяться зміни у відомостях щодо освіти, професії, спеціальності.

Пунктом 8 Інструкції №162 визначено, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється у порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робочих та службовців». Згідно із пунктом 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, також регулюються указаною вище постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 №656 та Інструкцією №162.

У відповідності до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робочих та службовців» відповідальність за організацію роботи з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, визначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Згідно з приписами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» (відповідно до якої прийнято Інструкцію №58), відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Посилання (відповідача-2) на те, що записи містять недоліки, а саме, некоректно внесено виправлення дати прийняття наказу; запис в трудовій книжці не завірений печаткою підприємства та підписом керівника, довідка від 15.09.2023 №2767/вих видана на підставі записів в трудовій книжці, а не на підставі первинних документів; в трудовій книжці та довідці від 13.09.2023 №18 відсутні номер та дата наказу на звільнення з часу заповнення трудової книжки, є обов`язком уповноваженої особи підприємства, на якому працює (працювала) особа, а не обов`язком позивача. Позивач не може нести відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок і як наслідок, позбавлятися права соціального захисту.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що наведена у постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а та від 17.07.2018 у справі №220/989/17.

Судом встановлено, що позивач при зверненні за призначенням пенсії подала, в тому числі трудову книжку НОМЕР_1 , яка містить, такі відомості щодо оскаржуваного стажу (а.с.11-12):

-15.07.1983 прийнята у Львівський виробничо-реставраційний комбінат похоронного обслуговування;

-21.02.1984 звільнена із займаної посади за згодою сторін;

-05.03.1984 прийнята на посаду двірника у Житлово-експлуатаційному управлінні №501;

-01.10.1993 звільнена за власним бажанням;

-19.10.1993 прийнята в апарат управління на посаду прибиральниці службових приміщень Державного комунального підприємства «Львівторф»;

-27.05.1996 звільнена за власним бажанням.

Так, на підтвердження спірного періоду роботи позивачем подано відповідачу і долучено до матеріалів справи, довідку ЛКП «ГОСПОДАР» Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 15.09.2023 № 2767/вих., згідно з якою ОСОБА_1 працювала двірником в ЖЕУ 501 з 05.03.1984 по 01.10.1993. З довідки видно, що ЖЕУ 501 було перейменовано на ЖЕК-501 згідно наказу Житлово-експлуатаційного об`єднання №1 від 02.02.1983. Згідно ухвали Львівської міської ради №814 від 26.10.2000 ЖЕК 501 реорганізовано в ЛКП «Віра» з 01.11.2000. Згідно п.4 ухвали Львівської міської ради №2638 від 18.07.2013 ЛКП «Господар» є правонаступником ЛКП «Віра» (а.с.6).

Окрім цього, позивачем подано архівну довідку ЛКП «ГОСПОДАР» №168 від 07.08.2023 згідно з якою сума нарахованої заробітної плати позивача в період з березня 1984 року по жовтень 1993 року та зазначено, що на всі виплати нараховано страхові внески (а.с.8).

Згідно довідки комунального підприємства Львівської обласної ради №18 від 13.09.2023 позивач працювала у ОСОБА_2 з 19 жовтня 1993 по 27 травня 1996 на посаді прибиральниці службових приміщень. Львівське торфоб`єднання 01.02.1993 перейменовано в Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Львівторф» і є правонаступником Львівського Торфоб`єднання (а.с.9).

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберіганням, виготовленням, постачанням і обліком, регулюються, зокрема, Кодексом законів про працю України, постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників», Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993р. за № 110.

Пунктом 13 Постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Разом з тим суд першої інстанції вірно наголосив, що вимоги щодо внесення записів про звільнення з роботи та завірення печаткою запису про звільнення прямо передбачені Інструкцією №58, також трудова книжка має містити відомості про переведення та звільнення працівника з посади, перейменування підприємства чи реорганізацію.

Однак, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого враховуються відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, відсутність відбитку печатки при засвідченні запису про звільнення позивача, при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення запису, не є підставою для не зарахування спірного періоду до стажу його роботи. Крім того, повне найменування підприємства вказане як заголовок перед записом про прийняття позивача на роботу. Та обставина, що відсутній відтиск печатки підприємства, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими, окрім цього працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати її заповнення. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами для підтвердження його трудового стажу.

З урахуванням встановленого суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на врахування до його страхового стажу вищезазначених спірних періодів роботи.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково зобов`язав саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити дії щодо зарахування позивачу до страхового стажу періоди роботи : з 15.07.1983 по 21.02.1984; з 05.03.1984 по 01.10.1993; з 19.10.1993 по 27.05.1996 та повторно розглянути заяву позивача від 26.12.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV з урахуванням висновків суду.

Відносно позовних вимог зобов`язального характеру, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 44 Закону №1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за №339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ №25-1).

Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови правління ПФУ №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, процедура передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1, заява про призначення (перерахунок) пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок) пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10).

Враховуючи вимоги Порядку №22-1, у розглядуваній справі органом, що приймає рішення за заявою позивача про переведення (перерахунок) пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1, належним відповідачем у правовідносинах щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, структурний підрозділ якого визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області слід зобов`язати вчинити відповідні дії щодо зарахування позивачу до страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком періоди її роботи з 15.07.1983 по 21.02.1984; з 05.03.1984 по 01.10.1993; з 19.10.1993 по 27.05.1996 та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

При цьому слід зазначити, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові підстави для покладання на нього такого обов`язку, а відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку у відповідній частині.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у частині щодо зобов`язання вчинити певні дії, в силу приписів статті 317 КАС України, слід змінити.

У решта частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін як законне і обґрунтоване.

Водночас, колегія суддів враховує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решта позовних вимог не оскаржене позивачем в апеляційному порядку, а тому згідно приписів статті 308 КАС України не являється предметом апеляційної перевірки.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - задоволити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року в адміністративній справі №380/13732/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії змінити, а саме, в абзаці третьому резолютивної частини цього рішення суду формулювання «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області» змінити на формулювання «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві».

У решта частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року в адміністративній справі №380/13732/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
З. М. Матковська