Справа № 620/4768/25
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2025 року Справа№620/4768/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі ГУ ПФУ в Донецькій області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 19 від 21.04.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до загального страхового стажу для призначення та розрахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі даних трудової книжки періоди роботи: з 10.12.1982 по 21.12.1982 (період роботи в Чернігівській автоколоні 2235 на посадах диспетчера відділу експлуатації з 10.12.1982 по 19.12.1982, інженера-технолога з 20.12.1982 по 21.12.1982) та з 22.12.1983 по 17.12.1997 (період роботи в Житлово-експлуатаційній конторі № 14 міськжитлоуправління (пізніше після реорганізації ЖЕО Калінінського району, пізніше після реорганізації РЕП Калінінського району, пізніше після реорганізації РЕП мкр «Сонячний» Калінінського району, пізніше після реорганізації РЕФ мкр «Сонячний» Калінінського району) на посадах майстра технічної дільниці з 22.12.1983 по 27.12.1983, інженера з 28.12.1983 по 02.06.1985, майстра ЖЕУ-3 з 03.06.1985 по 22.07.1985, інженера виробничо-технічного відділу з 23.07.1985 по 30.09.1987, економіста економічного відділу з 01.10.1987 по 25.06.1990, економіста з планування II категорії з 26.06.1990 по 03.08.1994, майстра РЕУ-4 з 04.08.1994 по 02.07.1995, майстра технічної дільниці РЕУ № 2 з 03.07.1995 по 17.12.1997), а також на підставі форми ОК-5 період заняття підприємницькою діяльністю з 01.07.2014 по 28.08.2014, та призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком з 14.04.2025.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням відповідача від 21.04.2025 року №19 позивачу відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком, визначеного ст. 26 Закону №1058 30 років. Однак, до страхового стажу позивача не були зараховані періоди роботи з 22.12.1983 по 17.12.1997, оскільки печатка на записі про звільнення не читається, а також періоди з 10.12.1982 по 21.12.1982 та з 01.07.2014 по 28.08.2014 без зазначення підстав не зарахування. Позивач вважає, що відповідачем безпідставно не зараховані спірні періоди до її страхового стажу, та як наслідок протиправно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.

05 серпня 2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача зазначив, що на підставі звернення заявниці до суду було повторно проаналізовано документи, надані до заяви про первинне призначення пенсії від 14.04.2025, переглянуто страховий стаж заявниці, згідно записів трудової книжки від 20.12.1982 НОМЕР_2 , та зараховано до страхового стажу в повному обсязі періоди роботи з 03.08.1981 по 09.12.1983 (записи за №№ 2-5, стор. 2-5, період роботи в Чернігівській автоколоні 2235 на посадах диспетчера відділу експлуатації з 10.12.1982 по 19.12.1982, інженера-технолога з 20.12.1982 по 09.12.1982), з 01.07.2014 по 31.08.2014 (підприємницька діяльність). За результатом повторного розгляду заяви від 14.04.2025 про призначення пенсії за віком на заміну рішенню про відмову від 21.04.2025 №19 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 16.06.2025 №19 через відсутність необхідного страхового стажу, та направлено ЕПС ОСОБА_1 НОМЕР_3 за місцем перебування на обліку до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області для подальшої перевірки. Позивачем не надавалися підтверджуючі довідки стосовно трудової діяльності згідно записів трудової книжки від 20.12.1982 НОМЕР_2 за періоди роботи з 22.12.1983 по 17.12.1997. Таким чином, у зв`язку не читанням печатки на записі про звільнення, підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоди роботи з 22.12.1983 по 17.12.1997 відсутні. З врахування викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

У відповіді на відзив представник позивача підтримав обґрунтування заявлених вимог, викладених в позовній заяві. Також додатково вказав, що прийняття нового рішення про відмову у призначенні пенсії № 19 від 16.06.2025 є безпідставним, рішення про відмову у призначенні пенсії № 19 від 21.04.2025, яке оскаржується, є чинним, а той факт, що відповідач намагався виправити свої помилки шляхом прийняття за власною ініціативою без звернення позивачки нового рішення про відмову у призначенні пенсії вже після подання позову, варто розцінювати як визнання позивачем позову в частині зарахування до стажу періодів з 10.12.1982 по 21.12.1982 (частина періоду роботи в Чернігівській автоколоні 2235) та з 01.07.2014 по 28.08.2014 (частина періоду заняття підприємницькою діяльністю). Таким чином, представник позивача вважає, що викладені у відзиві заперечення жодним чином не спростовують підстави, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а тому такі заперечення підлягають відхиленню.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року передано адміністративну справу № 620/4768/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії на розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2025 року суддею Череповським Є.В. прийнято до провадження у справі №620/4768/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року суддею Чучком В.М. прийнято до провадження у справі №620/4768/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 14.04.2025 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням відповідача від 21.04.2025 року №19 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058, оскільки відсутній необхідний страховий стаж 30 років. За доданими документами до страхового стажу не враховано період роботи з 22.12.1983 по 17.12.1997 згідно трудової книжки від 20.12.1982 НОМЕР_4 , оскільки печатка на записі про звільнення не читається.

Відповідно до розрахунку стажу за формою РС-право, до страхового стажу позивача також не зараховані періоди роботи з 10.12.1982 по 21.12.1982 та з 01.07.2014 по 28.08.2014.

На підставі звернення позивача до суду відповідачем було повторно проаналізовано документи, надані до заяви про первинне призначення пенсії від 14.04.2025, переглянуто страховий стаж заявниці, згідно записів трудової книжки від 20.12.1982 НОМЕР_2 , та зараховано до страхового стажу в повному обсязі періоди роботи з 03.08.1981 по 09.12.1983 (записи за №№ 2-5, стор. 2-5, період роботи в Чернігівській автоколоні 2235 на посадах диспетчера відділу експлуатації з 10.12.1982 по 19.12.1982, інженера-технолога з 20.12.1982 по 09.12.1982), з 01.07.2014 по 31.08.2014 (підприємницька діяльність).

Таким чином, страховий стаж роботи склав 16 років 1 місяць 11 днів, стаж роботи для визначення права на пенсію склав 20 років 6 місяців 29 днів.

За результатом повторного розгляду заяви від 14.04.2025 про призначення пенсії за віком на заміну рішенню про відмову від 21.04.2025 №19 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 16.06.2025 №19 через відсутність необхідного страхового стажу, та направлено ЕПС ОСОБА_1 НОМЕР_3 за місцем перебування на обліку до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області для подальшої перевірки.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 07.07.2025 №2500-0206-8/44599 позивача повідомлено про прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії від 16.06.2025 №19 через відсутність необхідного страхового стажу.

Відповідно до розрахунку стажу позивача за формою РС-право станом на час розгляду справи, до страхового стажу позивача зараховані періоди роботи з 10.12.1982 по 21.12.1982 та з 01.07.2014 по 28.08.2014, однак, не зарахований період з 22.12.1983 по 17.12.1997.

Разом з цим, в трудовій книжці позивача від 20.12.1982 НОМЕР_2 містяться записи про спірний період роботи:

- з 22.12.1983 по 27.12.1983 на посаді майстра технічної дільниці в Житлово-експлуатаційній конторі № 14 міськжитлоуправління (пізніше після реорганізації ЖЕО Калінінського району, пізніше після реорганізації РЕП Калінінського району, пізніше після реорганізації РЕП мкр «Сонячний» Калінінського району, пізніше після реорганізації РЕФ мкр «Сонячний» Калінінського району);

- з 28.12.1983 по 02.06.1985 на посаді інженера;

- з 03.06.1985 по 22.07.1985 на посаді майстра ЖЕУ-3;

- з 23.07.1985 по 30.09.1987 на посаді інженера виробничо-технічного відділу;

- з 01.10.1987 по 25.06.1990 на посаді економіста економічного відділу;

- з 26.06.1990 по 03.08.1994 на посаді економіста з планування II категорії;

- з 04.08.1994 по 02.07.1995 на посаді майстра РЕУ-4;

- з 03.07.1995 по 17.12.1997 на посаді майстра технічної дільниці РЕУ № 2.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

За ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі за текстом Закон 1058) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону 1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 26 Закону 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

За ст.1, п. 1 ст. 24 Закону 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У відповідності до ст.62 Закону 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача від 20.12.1982 НОМЕР_2 , вбачається, що позивач працювала:

- з 22.12.1983 по 27.12.1983 на посаді майстра технічної дільниці в Житлово-експлуатаційній конторі № 14 міськжитлоуправління (пізніше після реорганізації ЖЕО Калінінського району, пізніше після реорганізації РЕП Калінінського району, пізніше після реорганізації РЕП мкр «Сонячний» Калінінського району, пізніше після реорганізації РЕФ мкр «Сонячний» Калінінського району);

- з 28.12.1983 по 02.06.1985 на посаді інженера;

- з 03.06.1985 по 22.07.1985 на посаді майстра ЖЕУ-3;

- з 23.07.1985 по 30.09.1987 на посаді інженера виробничо-технічного відділу;

- з 01.10.1987 по 25.06.1990 на посаді економіста економічного відділу;

- з 26.06.1990 по 03.08.1994 на посаді економіста з планування II категорії;

- з 04.08.1994 по 02.07.1995 на посаді майстра РЕУ-4;

- з 03.07.1995 по 17.12.1997 на посаді майстра технічної дільниці РЕУ № 2.

Спірним рішенням від 21.04.2025 року №19 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058, оскільки відсутній необхідний страховий стаж 30 років. За доданими документами до страхового стажу не враховано період роботи з 22.12.1983 по 17.12.1997 згідно трудової книжки від 20.12.1982 НОМЕР_4 , оскільки печатка на записі про звільнення не читається.

Разом з цим, пунктом 2.4 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

На підставі пункту 4.1 вказаної вище Інструкції, у разі звільнення всі записи про роботу працівника скріплюються підписом керівника підприємства та печаткою. У разі звільнення осіб, які працювали в селянському (фермерському) господарстві за трудовим договором або припинення членства в селянському (фермерському) господарстві після відповідних записів у трудових книжках, зроблених головою селянського (фермерського) господарства, трудовий стаж у цьому господарстві підтверджується підписом керівника, заступника, іншої уповноваженої на це особи та завіряється печаткою місцевого органу державної виконавчої влади.

А отже, доказом правильності оформлення трудової книжки та відповідність записів про роботу працівника фактично виконуваній останнім роботи, що у свою чергу є підтвердженням стажу роботи, є правильність оформлення трудової книжки, в частині підпису керівником та скріпленням печаткою.

Як вбачається з трудової книжки позивача від 20.12.1982 БТ-№6266035, запис № 16 про звільнення позивача містить нечіткий відбиток печатки підприємства.

Вказані обставини слугували підставою для не зарахування позивачу періоду роботи з 22.12.1983 по 17.12.1997.

У відповідності до пункту 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637 (далі також - Постанова № 637), у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).

Разом з тим, трудова книжка позивача містить записи про періоди роботи на відповідних посадах і у наведений період часу, що є належним доказом роботи позивача, а відповідальність за належне і правильне оформлення документів щодо відомостей про періоди роботи та ведення трудової книжки покладається на керівника підприємства, організації.

Крім того суд звертає увагу, що нечіткий відбиток печатки підприємства в трудовій книжці не спростовує наявність у позивача стажу роботи, а отже юридичний факт роботи позивача протягом вказаного періоду часу є підтвердженим належними та допустимими доказами.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача періоду роботи з 22.12.1983 по 17.12.1997.

При цьому суд також виходить з того, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

На підставі п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Також, відповідно до ч.1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

З аналізу вищенаведених норм суд приходить до висновку, що правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія.

Натомість, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей щодо періодів роботи позивача та отримання додаткових документів.

За встановлених обставин справи суд вважає, що відповідач поверхнево підійшов до розгляду заяви позивача про призначення пенсії, та не вжив усіх можливих заходів для отримання додаткових документів.

Разом з цим, згідно розрахунку стажу позивача за формою РС-право станом на час розгляду справи, до страхового стажу позивача зараховані періоди роботи з 10.12.1982 по 21.12.1982 та з 01.07.2014 по 28.08.2014.

А отже, у суду відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача вказаних періодів роботи, оскільки ці періоди вже зараховані.

Також, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано доказів скасування спірного рішення № 19 від 21.04.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком, суд приходить до висновку, що рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні пенсії не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, є неправомірним, а тому є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача суд враховує, що у силу статті 58 Закону №1058 Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Також, у відповідності до ст. 81 Закону 1788 призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Отже, правовідносини із призначення пенсій відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження пенсійного органу.

Зважаючи на те, що відповідачем під час розгляду заяви позивача від 14.04.2025 про призначення пенсії належним чином не досліджено всю сукупність наданих позивачем документів, а для з`ясування питання про наявність підстав для призначення позивачу пенсії необхідним є обчислення стажу, що є прерогативою пенсійного органу, суд, керуючись приписами частини другої статті 9 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 14.04.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 22.12.1983 по 17.12.1997, з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.

Таким чином, у спірних правовідносинах, на думку суду, відповідач діяв з порушенням меж повноважень, визначених Законами України, необґрунтовано та не пропорційно, чим порушив вимоги ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано і пропорційно.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.

Щодо судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даного адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Разом з цим, з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до адміністративного суду адміністративного позову належало сплатити 1211,20 грн. судового збору (0,4 х 3028 грн).

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи те, що позов задоволено частково, у порядку ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 968,96 грн.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п.1 ч.1, ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 21.04.2025 року № 19 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.04.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 22.12.1983 по 17.12.1997, з урахуванням висновків суду.

4. В задоволенні іншої частини позову відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, пл. Соборна, 3, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Судове рішення складено та підписано 19 вересня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Чучко