Справа № 280/2799/25
Суддя: Богатинський Богдан Вікторович
Дата ухвалення: 2025-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року Справа № 280/2799/25 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Богатинського Б.В., за участю секретаря судового засідання: Горенко В.Р., представника позивача: Івашківського А.О., представника відповідача: Діхтяр А.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 08.10.2024 №9 форма «С», що прийняте на підставі Акту (довідки) фактичної перевірки від 31.08.2024, що зареєстрований в органі ДПС від 02.09.2024 №100581/26/15/07/1.

Визнати протиправною та скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у Запорізькій області від 08.10.2024 №9 форма «ПС», що прийняте на підставі Акту (довідки) фактичної перевірки від 31.08.2024, що зареєстрований в органі ДПС від 02.09.2024 №100581/26/15/07/1.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач вважає податкові повідомлення-рішення безпідставними та необґрунтованими, оскільки вказані рішення прийняті на підставі матеріалів фактичної перевірки, яка була проведена з порушенням норм податкового законодавства. Будь-яких доказів письмових звернень покупців (споживачів), оформлених відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування Головним управлінням ДПС у м. Києві позивачу не надано. Саме під час документальної перевірки перевіряються первинні документи, які саме містять інформацію щодо товарних запасів, Головне управління ДПС у м. Києві вийшли за межі фактично перевірки та неправомірно під час фактичної перевірки здійснювали перевірку обліку товарних запасів. Посадовими особами контролюючого органу - Головного управління у м. Києві проведено фактичну перевірку без пред`явлення позивачу направлення на проведення перевірки, копію наказу про проведення перевірки не надано, службові посвідчення не пред`явлено, але проведено перевірку за участі представника невстановленої особи. Державними інспекторами здійснено протиправні дії, які були цілеспрямовано направлені на витребування документів, які вони не отримають, оскільки запит надано не за адресою місця реєстрації як фізичної особи-підприємця, а місцем знаходження самого магазину, де позивач не перебував на час проведення перевірки. Позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 16 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху, наданий позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду доказів доплати судового збору у цій справі в розмірі 9 094,59 грн або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

23 квітня 2025 року до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Позивачем сплачений судовий збір у загальному розмірі 9 094,59 грн.

Ухвалою суду від 28 квітня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначене на 23 травня 2025 року о 15:00 год.

Відповідач 15 травня 2025 року подав відзив на позовну заяву, в якому Головне управління ДПС у Запорізької області позов не визнає в повному обсязі, заперечує проти позовних вимог та вважає, що підстави для їх задоволення відсутні з наступного. Наказ про проведення фактичних перевірок №5633-п від 21.08.2024 містить всі реквізити та ідентифікатори відповідно до чинного податкового законодавства. Обсяг зазначеної у наказі інформації відповідає вимогам абз.3 п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України (далі ПК України). Відповідно до п.80.7 ст.80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції. При виході на фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 , за адресою проведення діяльності суб`єкта господарювання перебувала особа, яка здійснила розрахункову операцію від імені позивача з РРО, який зареєстрований на останнього, про що свідчить наявний у матеріалах справи чек. Відповідно до бейджу, цю особу звуть Надія, вона є продавцем магазину, контрольну розрахункову операцію проведено саме цією особою. З матеріалів перевірки встановлено факт, що під час проведення фактичної перевірки в місці продажу магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_2 , здійснено опис залишків товарів, які знаходяться в реалізації, на загальну суму 788 339, 00 грн. Фахівцями контролюючого органу було здійснено особі, яка здійснила розрахункову операцію (продавцю Надії) запит про надання документів, в якому, в тому, числі вимагалось надати форму обліку товарних запасів для ФОП. Позивачем не було надано документи, які підтверджують облік товарів, що знаходились у місці продажу (господарському об`єкті) магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , а також документи, що підтверджують походження такого товару. У даному випадку запит про надання документів було здійснено уповноваженій особі позивача не з метою отримання податкової інформації, а під час проведення фактичної перевірки, при цьому, обов`язок надати контролюючому органу документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходились у місці продажу, виник у позивача на початок проведення фактичної перевірки, незалежно від отримання письмового запиту. Позивачем не надано жодних документів щодо товару, який перебував у місці продажу в момент фактичної перевірки. Відсутність доказів вчинення перевіряючими такої контрольної розрахункової операції за рахунок саме бюджетних коштів та дотримання порядку повернення придбаних у ході проведення контрольних закупок товарів платнику самі по собі не спростовують встановлені під час фактичної перевірки порушення. Відповідач просить у задоволені позовної заяви відмовити у повному обсязі.

15 травня 2025 року до суду надійшло клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

23 травня 2025 року позивачем та відповідачем подані заява про розгляд справи 23 травня 2025 року без участі представників.

Позивачем 23 травня 2025 року надані до суду заперечення на клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Ухвалою суду від 23 травня 2025 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління ДПС у м. Києві (далі - третя особа). Відкладено підготовче засідання на 20 червня 2025 року - 14:00 год.

26 травня 2025 року до суду надійшла заява представника позивача Івашківського А.О. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 26 травня 2025 року задоволено заяву представника позивача Івашківського А.О. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

20 червня 2025 року підготовче засідання у справі відкладено до 18 липня 2025 року - 14:00 год.

26 червня 2025 року до суду надійшла заява Головного управління ДПС у Запорізькій області про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду, за участю представника Діхтяр А.М.

Ухвалою суду від 27 червня 2025 року задоволено заяву представника Головного управління ДПС у Запорізькій області про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 27 червня 2025 року продовжений строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів.

У зв`язку з перебуванням судді Богатинського Б.В. у відпустці підготовче засідання перенесене на 25 липня 2025 року - 15:30 год.

25 липня 2025 року третьою особою подане клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

25 липня 2025 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 вересня 2025 року - 14:45 год.

З 02.08.2025 по 31.08.2025 суддя Богатинський Б.В. перебував у щорічній відпустці.

04 вересня 2025 року позивач подав до суду клопотання про долучення доказів.

Відповідачем надане 05 вересня 2025 року до суду клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.

У судовому засіданні 05 вересня 2025 року оголошено перерву до 12 вересня 2025 року - 15:15 год.

11 вересня 2025 року від відповідача до суду надійшли заперечення на клопотання про долучення доказів.

12 вересня 2025 року третя особа надала до суду клопотання про долучення доказів.

У судовому засіданні 12 вересня 2025 року заслухані вступне слово та пояснення представників сторін, досліджені письмові докази, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши вступне слово та пояснення, надані учасниками справи, безпосередньо дослідивши письмові докази, надані сторонами, суд встановив такі обставини.

На підставі пп. 80.2.3 п.80.2 ст.80, керуючись ст. 20, пп.75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п. 80.8 ст. 80, п.82.3 ст.83 Податкового кодексу України Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято наказ №5633-п від 21.08.2024 про проведення фактичних перевірок платників податків/об`єктів, зазначених у додатках 1 - 10, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Додатком 2 до наказу Головного управління ДПС у м. Києві №5633-п від 21.08.2024 визначено провести перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно наказу фахівцям Головного управління ДПС у м. Києві виписані направлення на перевірку від 21.08.2024 №№ 18591/26-15-07-05-04, 18560/26-15-07-07-01, 18559/26-15-07-07-01.

Перед початком проведення фактичної перевірки працівниками Головного управління ДПС у м. Києві проведена контрольна розрахункова операція, купівля батареї Baseus Bipow на суму 1 599, 00 грн, яка здійснена продавцем Надією з використанням РРО, що зареєстрований на ФОП ОСОБА_1 , про що свідчить наявний в матеріалах судової справи чек.

Копія наказу, направлення на перевірку та службові посвідчення вручались для ознайомлення під підпис особі, що здійснила розрахункову операцію продавцю, яка відмовилась від підпису, тому складений акт №7359/Ж6/26-15-07-07-00-17 від 22.08.2024 про відмову від підпису у направленнях на перевірку.

Фахівцями контролюючого органу було здійснено особі, яка здійснила розрахункову операцію (продавцю ОСОБА_3 ) запит про надання документів, в якому, в тому, числі вимагалось надати форму обліку товарних запасів для ФОП.

За результатами зазначеної перевірки складено акт №100581/26/15/07/ НОМЕР_1 від 02.09.2024, відповідно до якого встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в об`єкті діяльності відділу магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 порушено вимоги п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР, ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України, ч.4 ст.24 Кодексу законів про працю України.

За наслідками перевірки представник ФОП ОСОБА_1 особа, що здійснила розрахункову операцію Надія (відповідно до бейджу продавець магазину) відмовилась від ознайомлення з актом фактичної перевірки та відмовився від отримання його другого примірника. Працівниками податкової служби складено акт від 31.08.2024 №7569/26-15-07-07-00-17 відмови від підписання та отримання акта фактичної перевірки. Копія акта фактичної перевірки разом з відповідними додатками був направлений на податкову адресу ФОП ОСОБА_1 послугами АТ «Укрпошта» з повідомленням про вручення.

На підставі акта фактичної перевірки від №100581/26/15/07/ від 02.09.2024 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області прийняті 08.10.2024 податкові повідомлення-рішення:

- №9, за порушення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР, а саме ведення з порушенням встановленого порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, про накладення фінансових санкції на суму необлікованого товару 788339,00 грн;

- №9, за порушення ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України, а саме ненадання платником податків контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю (вдруге), про накладення штрафу на суму 2040,00 грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України №2755-VI від 02.12.2010 року (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 ст. 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Види перевірок, які контролюючі органи мають право проводити, визначені статтею 75 ПК України, пунктом 75.1 якої визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зокрема, посилається на те, що приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки податковий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки цього підприємця, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення.

З цього питання суд вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.02.2020 (справа №826/17123/18) відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 (справа №804/1113/16), від 24.05.2019 (справа №826/16221/15), від 03.10.2019 (справа №820/850/16), від 16.10.2019 (справа №820/11291/15), від 22.11.2019 (справа №815/4392/15) тощо.

При цьому, у постанові від 21.02.2020 (справа №826/17123/18) Верховний Суд сформував новий правовий висновок, наступного змісту: оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, такими підставами позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Відтак, аналіз обов`язкового до врахування висновку Верховного Суду дає підстави вважати, що позивач вправі посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення податкової перевірки, однак таке право платник податків може реалізувати при оскарженні в подальшому наслідків проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень, а не при оскарженні наказу про проведення перевірки.

Оцінка таких підстав позову є першочерговою при розгляді справ про оскарження прийнятих за наслідками такої перевірки податкових повідомлень-рішень.

З урахуванням наведеного, суд у першу чергу здійснює оцінку правомірності призначення та проведення відповідачем перевірки за результатом якої прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пункт 80.2 статті 80 ПК України містить вичерпний перелік обставин, за наявності яких може бути проведена фактична перевірка.

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування (пп.80.2.3).

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, кожне заявлене в межах конкретної справи порушення оцінюється судом на предмет його «істотності» чи «не істотності». Виявлення під час розгляду справ допущення контролюючим органом істотних порушень норм податкового законодавства (до прикладу, встановлення факту відсутності законних підстав для призначення перевірки), це за висновками Верховного Суду може спричиняти наслідки у вигляді скасування наказу про призначення перевірки та/або рішень, прийнятих за її наслідками. Водночас, ті процедурні порушення, які за своїм змістом не є істотними за практикою Верховного Суду таких наслідків не спричиняють. З огляду на викладене, Судова палата акцентує увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.

На підставі пп. 80.2.3 п.80.2 ст.80, керуючись ст. 20, пп.75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п. 80.8 ст. 80, п.82.3 ст.83 Податкового кодексу України Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято наказ №5633-п від 21.08.2024 про проведення фактичних перевірок платників податків/об`єктів, зазначених у додатках 1 - 10, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Наказ Головного управління ДПС у м. Києві №101-п №5633-п від 21.08.2024 про проведення фактичної перевірки містить посилання на доповідну записку управління фактичних перевірок від 21.08.2024 № 1606/26-15-07-07-00-12 про необхідність проведення фактичних перевірок.

Третьою особою надана до матеріалів справи доповідна записка від управління фактичних перевірок від 21.08.2024 № 1606/26-15-07-07-00-12, у якій запропоновано проведення фактичної перевірки, зокрема, господарського об`єкту - магазину «YABLUKA», що знаходиться за адресою м.Київ, Святошинський район, вул. Берковецька, буд. 6Д.

Також, у доповідних записках від 21.08.2024 № 1606/26-15-07-07-00-12 та від 21.08.2024 № 1606/26-15-07-07-03-09 міститься посилання на звернення споживача від 20.08.2024 (Вх. №К/1277/ЕЗ від 21.08.2024).

Відповідно, фактичною підставою для призначення проведеної фактичної перевірки стала скарга споживача від 20.08.2024, посилання на яку вказане у вищенаведеній доповідній записці, зазначеній у наказі про призначення фактичних перевірок.

Отже, у контексті висновків, які викладені у постанові Верховного Суду від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, суд приходить до висновку, що наказ не може вважатися оформленим з істотним порушенням вимог чинного законодавства, як наслідок, такий наказ не можна вважати підставою для визнання прийнятих оскаржуваних рішень неправомірними.

Згідно з п.80.5 ст.80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до п.80.7 ст.80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Відповідно до п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Згідно з п.81.2 ст.81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, та/або у разі відмови отримати примірник цього акта чи надати письмові пояснення до нього, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує такий факт, та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня.

У разі якщо при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені в такому акті. Зазначений акт та матеріали надсилаються контролюючим органом платнику податку в порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Судом встановлено, що до початку проведення фактичної перевірки, працівниками контролюючого органу здійснено контрольну розрахункову операцію, пред`явлено особі, яка проводила таку операцію копію наказу, направлення на перевірку та службові посвідчення вручались для ознайомлення під підпис особі, що здійснила розрахункову операцію продавцю, яка відмовилась від підпису, тому складений акт №7359/Ж6/26-15-07-07-00-17 від 22.08.2024 про відмову від підпису у направленнях на перевірку.

Таким чином, контролюючим органом проводилась перевірка в присутності особи, яка фактично проводила розрахункові операції, у відповідності до положень ПК України, що підтверджується використанням РРО, що зареєстрований на ФОП ОСОБА_1 та фіскальним чеком.

Щодо суті виявленого в ході проведення перевірки порушення, суд звертає увагу на таке.

Як встановлено судом, відповідно до акта №100581/26/15/07/ від 02.09.2024 фактичної перевірки, зазначено про порушення вимог п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР), а саме ведення з порушенням встановленого порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, про накладення фінансових санкції на суму необлікованого товару 788339,00 грн, ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України, а саме ненадання платником податків контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю (вдруге), про накладення штрафу на суму 2040,00 грн.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі визначає Закон України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Пунктом 12 статті 3 Закону №265/95-ВР встановлено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Крім того, відповідно до п. 44.1 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно положень п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з п. 85.4 ст. 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Як встановлено судом, відповідно до акта фактичної перевірки на початок перевірки були відсутні документи, що підтверджують облік та надходження товару, який зазначено в описі залишків товарів, які знаходяться в реалізації.

При цьому, позивачем в обґрунтування позовних вимог вказано, що запит про витребування документів надано не за адресою місця реєстрації як фізичної особи-підприємця, а місцем знаходження самого магазину, де позивач не перебував на час проведення перевірки.

Позивачем надані документи щодо обліку товарних запасів до суду, а саме копія накладної №0508 від 05.08.2024 на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей та форму ведення обліку товарних запасів.

Натомість, відповідач вказував, що на початку проведення перевірки або ж під час неї чи будь-яким листом документи до Головного управління ДПС у м. Києві чи навіть до Головного управління ДПС у Запорізькій області надані не були.

Оцінюючи такі доводи сторін, суд враховує, що Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку затверджений відповідно до статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Податкового кодексу України та підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375 наказом Міністерства фінансів України № 496 від 03 вересня 2021 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 листопада 2021 року за № 1411/37033 (далі - Порядок № 496), визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку (далі - ФОП), які відповідно до Закону зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого ФОП.

Так, пунктом 2 Порядку № 496 визначено, що у цьому Порядку терміни вживаються в таких значеннях:

документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи;

первинні документи - опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

Опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про: найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП.

Розділом II Порядку № 496 безпосередньо врегульований Порядок ведення обліку товарних запасів, який полягає в наступному:

Облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.

Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації. (п.1)

Форма обліку ведеться за вибором ФОП у паперовій або в електронній формі. (п. 2)

Згідно з пунктами 9-11 розділу II Порядку № 496 заборонено продаж товарів, на які у місцях продажу таких товарів (господарських об`єктах) відсутні:

1) первинні документи, записи про які внесено до Форми обліку;

2) відповідні записи у Формі обліку про наявні первинні документи;

3) первинні документи і записи у Формі обліку про такі первинні документи.

Форма обліку, первинні документи на товари мають зберігатись у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах.

Такі документи щомісячно групуються в хронологічному порядку їх відображення у Формі обліку та/або підшиваються для подальшого зберігання разом із Формою обліку, в якій інформацію про такі документи відображено.

Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби).

Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП.

Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.

З такого правового регулювання слідує, що документами, які підтверджують облік та походження товарів, є встановлена Порядком № 496 Форма ведення обліку товарних запасів, а також первинні документи. Форма обліку та первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції на початок проведення перевірки на вимогу контролюючого органу не надано Форму ведення обліку товарних запасів та документи, що підтверджують придбання та походження товарів, що реалізовувались та знаходяться в реалізації.

Таким чином, фактичною перевіркою встановлено незабезпечення позивачем ведення у порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів, та здійснення продажу у місці реалізації лише тих товарів, що відображені в такому обліку.

Вказана обставина позивачем в ході судового розгляду справи не спростована, в той час як надання таких доказів виключно під час судового розгляду автоматично не вказує на безпідставність висновків контролюючого органу під час проведення перевірки.

Суд вказує, що пункт 12 статті 3 Закону №265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в абзаці 3 цієї норми осіб) вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Таким чином, суд доходить висновку про порушення позивачем вимог пункту 12 частини першої статті 3 Закону №265/95-ВР, ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України.

Статтею 20 Закону №265/95-ВР встановлено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Стосовно доводів позивача про відсутність права у відповідача проводити інвентаризацію, а лише наявність права вимагати призначення такої інвентаризації, суд зазначає наступне.

Позивач оцінив встановлення перевіряючими особами залишків товарів, які знаходяться в реалізації як проведення інвентаризації.

Суд звертає увагу на те, що контролюючий орган не скористався наданим йому підпунктом 20.1.9 підпункту 20.1 статті 20 ПК України правом вимоги під час проведення перевірки від платника податків проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей.

Встановлення залишків товарів, які знаходяться в реалізації здійснене контролюючим органом для визначення розміру фінансової санкції, а не з метою проведення інвентаризації, тому такі доводи позивача є безпідставними.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.

Суд вказує, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядок та строки, передбачені ст.ст. 295, 297 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ),

Відповідач - Головне управління ДПС у Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 166, м.Запоріжжя, 69107; ),

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Головне управління ДПС у м. Києві (вул.Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116; код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Повне судове рішення складено 19.09.2025.

Суддя Б.В. Богатинський