Справа № 320/48768/24
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2025 року № 320/48768/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (адреса: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4А, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, у якій просить суд:

-Визнати дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області () щодо відмови у прийнятті декларації від 20.09.2024 року про відмову від громадянства російської федерації, форми №45, затвердженої Наказом МВС України №715 від 16.08.2012 року, замість документа уповноваженого органу російської федерації про припинення громадянства російської федерації від ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), протиправними.

-Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області () прийняти від ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) декларацію від 20.09.2024 року про відмову від громадянства російської федерації, форми №45, затвердженої Наказом МВС України №715 від 16.08.2012 року, замість документа уповноваженого органу російської федерації про припинення громадянства російської федерації.

-Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області () оформити і видати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) довідку про реєстрацію громадянином України, яка є підставою для видачі їй паспорта громадянина України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Донець В.А.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 відкрито провадження в адміністративній справі № 320/48768/24 та вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

28.02.2025 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 з посади проведено повторний автоматизований розподіл адміністративної справи № 320/48768/24 та передано її на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Вісьтак М.Я. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2025).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 прийнято адміністративну справу № 320/48768/24 до провадження та вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що вважає відмову відповідача у прийнятті декларації про відмову від громадянства російської федерації протиправною, оскільки нею виконано усі юридичні заходи для своєчасного отримання та подання до Центрального міжрегіонального управління ДМС у місті Києві та Київській області документу про припинення громадянства (підданства) російської федерації. Однак, з незалежних від позивача причин, вона не має можливості отримати документ про вихід із громадянства російської федерації та у встановлений термін подати його до Центрального міжрегіонального управління ДМС у місті Києві та Київській області для заміни її тимчасового посвідчення громадянина України на паспорт, що й стало підставою для подачі декларації про відмову від іноземного громадянства. Зокрема, функціонування дипломатичних та консульських установ держави-агресора на території України не здійснюється, в той час звернутись до посольства російської федерації в іншій країні із заявою щодо припинення громадянства та виконати зобов`язання до 28.09.2025 також не є можливим, оскільки відсутній паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а для його оформлення необхідно мати паспорт громадянина України. На думку ОСОБА_1 , оскаржуване рішення є протиправним, а дії відповідача суперечать принципу пропорційності, обґрунтованості та вчинені без врахування всіх фактичних обставин справи.

16.12.2024 року від уповноваженого представника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області надійшов письмовий відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що останній просить суд у задоволенні позову відмовити.

Окрім цього, судом приймається до уваги, що на адресу Київського окружного адміністративного суду 01.04.2025 надійшли додаткові пояснення представника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, із змісту яких вбачається, що підставою для відмови у прийнятті декларації про відмову від громадянства російської федерації було невиконання позивачем зобов`язання припинити іноземне громадянство. Наголошено, що громадянство України позивач набула у 2023 році, вже в умовах збройної агресії рф та відсутності дипломатичних відносин, отже, була обізнана з об`єктивними перешкодами. Водночас відповідач звернув увагу, що позивач не надав доказів звернення до уповноважених органів російської федерації (у тому числі в третіх країнах) для припинення громадянства, а також доказів неможливості виконати це зобов`язання. У матеріалах справи відсутні відомості про скасування чи призупинення процедури виходу з громадянства рф. Таким чином, відповідач просить долучити подані пояснення до матеріалів адміністративної справи №320/48768/24 та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

09.01.2025 на адресу Київського окружного адміністративного суду надійшла письмова відповідь на відзив, у якій ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги та просила адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Процесуальні засади розгляду справи у письмовому провадженні.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

На підставі письмових доказів, поданих позивачем, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася в смт Сутиски Тиврівського району Вінницької області, про що 18.05.1981 було складено актовий запис № 41, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

З наданих до суду доказів вбачається, що 21.01.2011 Головним управлінням ДФС у м. Києві позивачу було видано картку платника податків, у якій зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків: НОМЕР_1 .

Суд встановив, що 03.08.2017 ОСОБА_1 видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 , орган, що видав 5101.

01.04.2019 ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 були зареєстровані та проживають по теперішній час за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (позивача) від 03.04.2019 № 2936695, інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи (позивача) від 16.10.2023 № 100779741 та довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 01.04.2019 № 38617397.

23.03.2019 у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (громадянина України) народився син ОСОБА_4 , про що 26.03.2019 було складено актовий запис № 725, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Позивач, будучи громадянкою російської федерації, 18.05.2023 звернулася до Печерського відділу ЦМУ ДМС із заявою № 8030-000049540 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III (далі Закон №2235-ІІІ).

Разом із заявою про оформлення набуття громадянства України позивачем подано зобов`язання припинити громадянство рф протягом двох років з моменту набуття громадянства України. 28.09.2023 ЦМУ ДМС прийнято рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України відповідно до частини 1 статті 8 Закону Закон №2235-ІІІ.

У подальшому, 28.09.2023 Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області прийнято рішення оформити набуття позивачем громадянства України відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-ІІІ.

На підставі вищезазначеного рішення відповідачем було вилучено посвідку на постійне проживання від 03.08.2017 серії НОМЕР_3 та видано довідку про реєстрацію особи громадянином України від 03.10.2023 № 1929/23, а також тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 20.09.2024 ОСОБА_1 звернулася із відповідною заявою до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області та подала декларацію (форми № 45, затвердженої Наказом МВС України від 16.08.2012 № 715) про відмову від іноземного громадянства у зв`язку з неотриманням документа про припинення іноземного громадянства (підданства), а саме російської федерації, з огляду на існування незалежних від позивача причин.

Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області було прийнято рішення, викладене в листі від 24.09.2024 № Д-1464/6/8010-24/8010.41/2548-24, про відмову у прийнятті та повернення позивачу декларації про відмову від іноземного громадянства від 20.09.2024.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства, позивач звернулася з позовом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, застосовує такі норми законодавства.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про громадянство України від 18.01.2001 року №2235-III (далі - Закон №2235-III, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

- громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках (абзац 2);

- громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України (абзац 4);

- іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав (абзац 5);

- реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи (абзац 9);

- зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абзац 12);

- незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури (абзац 13);

- декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав (абзац 16).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 6 Закону № 2235-III громадянство України набувається за територіальним походженням.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 2235-III особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно частини другої статті 8 Закону № 2235-III для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається: особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Частиною п`ятою статті 8 Закону № 2235-III передбачено, що іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215 (далі - Порядок №215).

Суд вважає за необхідне зазначити, що пунктом 24 Порядку № 215 визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає:

а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35 x 45 мм);

в) один із таких документів:

- декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;

- зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

- декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні;

- декларацію про відмову особи, яка є громадянином Російської Федерації і зазнала переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України порядку), - для іноземців, які є громадянами Російської Федерації та зазнали переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності;

- заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Згідно з абзацом 1 пункту 119 Порядку № 215 особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Оцінюючи доводи сторін у цій справі, суд наголошує, що нормами Закону №2235-III передбачено можливість набуття громадянства України за територіальним походженням, за умови звернення іноземця з відповідною заявою, однак положення частини другої статті 8 Закону № 2235-III містять імперативний припис щодо обов`язку таких осіб одночасно із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подати зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Надалі, у разі одержання позитивного рішення щодо вирішення такої заяви, іноземцю видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, на підставі якої він має право оформити тимчасове посвідчення, що діє не більше двох років. Тому лише у разі виконання ним обов`язку припинити іноземне громадянство, така особа має право отримати паспорт України.

Водночас, запроваджуючи інститут подання декларації про відмову від іноземного громадянства, законодавець в імперативному порядку насамперед зобов`язав іноземця, який звернувся із відповідною заявою до органу ДМС протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подати документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України. Такі дії передбачають активну поведінку іноземця, спрямовану на безпосереднє самостійне вирішення питання щодо отримання ним документу про припинення громадянства (підданства) іншої держави.

І лише за певних причин, перелік та форма, яких наведено у статті 1 Закону № 2235-III (що насамперед передбачають вжиття іноземцем активних дій, зокрема, звернення до уповноваженого органу країни, від громадянства якої він має бажання відмовитися) та за умови доведення факту вжиття іноземцем усіх заходів задля отримання документу про відмову від попереднього громадянства, орган ДМС може прийняти у іноземця декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Це означає, що особа, яка набула громадянство України на загальних підставах за результатами вирішення її заяви про прийняття до громадянства України впродовж дворічного строку з моменту набуття такого громадянства повинна вчинити дії, спрямовані на отримання документа про припинення громадянства (підданства) іншої держави. І лише у разі невирішення такого питання у строки, передбачені законодавством країни громадянської належності чи відмови у вирішенні такої заяви за результатами звернення іноземця (за незалежних від нього причин, що розкриті та перелічені у Законі) він має право подати декларацію про відмову від іноземного громадянства безпосередньо до органу ДМС, що приймав його заяву.

Крім того, визначаючи певну процедуру виходу з громадянства російської федерації, законодавством цієї країни насамперед передбачено, що особа повинна подати відповідну заяву, у якій висловити таке прохання як особисто або, як виняток, подати її через іншу особу, або надіслати поштою, за умови нотаріального засвідчення. Тобто громадяни російської федерації мають декілька варіантів вирішення такого питання, у тому числі і у разі настання обставин, що є винятковими. Водночас такі заяви за законодавством російської федерації можуть розглядатися протягом року з дня звернення.

Отже, межі дії приписів абзацу 13 статті 1 Закону № 2235-III у спірних правовідносинах необхідно оцінювати, виходячи із оцінки активних дій іноземця, які ним вчинялися з дати набуття ним громадянства України, щодо отримання документа про припинення іноземного громадянства.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом № 2102-IX від 24.02.2022, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який продовжувався і триває на даний час.

Відповідно, після 24.02.2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства російської федерації в Україні з огляду на припинення роботи його відділів на території України.

Відповідно до положень статті 1 Закону України № 2235-III (у редакції, чинній станом на час подання позивачем зобов`язання про припинення іноземного громадянства), зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України;

незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що передумовою для визнання причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства незалежною від особи, є факт звернення/прийняття клопотання такої особи уповноваженим органом держави її громадянства, в даному випадку російською федерацією.

Разом з цим суд зазначає, що особи, що мають бажання відмовитись від громадянства рф, не позбавлені права звернутися до дипломатичних представництв рф, що продовжують працювати поза межами України, в інших територіально наближених країнах, обравши будь-який зручний для них спосіб звернення.

Тим більш, що питання нотаріального завіряння документів для оформлення таких заяв в Україні наразі урегульоване, про що 08 серпня 2022 року Нотаріальною палатою видано інформаційний лист під назвою «Щодо засвідчення справжності підпису громадян держави-агресора рф на заявах про вихід з такого громадянства» відповідно до підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719).

За таких обставин, з 24 лютого 2022 року органи ДМС можуть прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства від колишніх громадян російської федерації, які набули громадянство України на загальних підставах до 24 лютого 2022 року за двох умов:

- якщо такі особи як до, так і після 24 лютого 2022 року вже безпосередньо зверталися до уповноваженого органу рф, з відповідною заявою, у якій виявили бажання припинити попереднє громадянство, проте не отримали інформації щодо вирішення їхньої заяви протягом строків її розгляду, що підтверджується доказами;

- якщо такі особи як до, так і після 24 лютого 2022 року вже безпосередньо зверталися до уповноваженого органу рф з відповідною заявою, отримали негативну відповідь та надали докази, що підтверджують ці обставини.

В інших випадках відсутні правові підстави для прийняття такої декларації у межах процедури, визначеної Законом України «Про громадянство України», установленої для оформлення громадянства.

Вказане вище узгоджується з позицією Верховного Суду, що указана у постановах від 19.12.2024 року у справі № 280/1155/23 та від 01.04.2025 року у справі №420/11071/23.

Суд зазначає, що сам по собі факт припинення дипломатичних відносин з країною-агресором та роботи консульських установ російської федерації в Україні не є поважною та незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства в розумінні абзацу 13 статті 1 Закону №2235-III.

Як встановлено судом, 28.09.2023 Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийнято рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України відповідно до частини 1 статті 8 Закону Закон №2235-ІІІ.

12.10.2023 ОСОБА_1 видана довідка № 19259/23 від 03.10.2023 про реєстрацію особи громадянином України та документовано тимчасовим посвідченням громадянина України серії НОМЕР_5 від 03.10.2023, терміном дії до 28.09.2025.

Датою набуття позивачем громадянства України є 28.09.2023, тому ОСОБА_1 повинна протягом двох років з моменту набуття громадянства України виконати зобов`язання щодо припинення громадянства рф.

Як вбачається з матеріалів справи, у визначений законодавством термін позивачем не надано підтверджуючих документів про існування незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства та не надано документ про припинення громадянства рф.

20.09.2024 позивач звернулася до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області із заявою вх. №Д-1464/6/8010-24 про прийняття декларації про відмову від громадянства рф з мотивуванням про наявність у неї незалежної причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства.

Водночас, листом від 24.09.2024 № Д-1464/6/8010-24/8010.4.1/2548-24 ЦМУ ДМС відмовив позивачу в прийнятті декларації про відмову від громадянства рф за відсутністю підстав.

Із пояснень позивача суд установив, що у зв`язку з припиненням діяльності дипломатичних установ російської федерації в Україні та відсутністю можливості виїхати за кордон, ОСОБА_1 з незалежних від неї причин, позбавлена можливості отримати документ про припинення іноземного громадянства.

Так, аналізуючи зазначені встановлені обставини, суд вбачає за необхідне наголосити на тому, що саме на особу, яка взяла на себе зобов`язання припинити іноземне громадянство, покладається обов`язок надати документи про припинення іноземного громадянства і тільки після надання відповідних документів органи ДМС можуть видати особі паспорт громадянина України.

Як встановлено, позивачем до заяви про оформлення набуття громадянства, відповідно до підпункту «в» пункту 24 Порядку № 215 було додано зобов`язання припинити іноземне громадянство. Вказаний перелік не вимагає додаткового подання декларації.

При цьому, заява про відмову від іноземного громадянства до органу ДМС подається протягом двох років з моменту набуття особою громадянства України.

Разом з цим, законодавцем чітко визначені підстави про право особи подати декларацію про відмову від іноземного громадянства, а саме: у разі неможливості виконати зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Так, процедура припинення громадянства російської федерації за ініціативою особи визначена федеральним законом російської федерації «Про громадянство російської федерації».

Якщо заявник не має можливості особисто подати заяву з питань громадянства у зв`язку з винятковими обставинами, підтвердженими документально, така заява та необхідні документи можуть бути подані через іншу особу або надіслані поштою. При цьому справжність підпису заявника та відповідність копій документів їхнім оригіналам підлягає нотаріальному засвідченню.

Суд також бере до уваги, що у відкритому доступі наявна інформація про електронні адреси дипломатичних представництв російської федерації, які функціонують за межами України, і через які може здійснюватися комунікація з питань громадянства.

Водночас у даній справі суд установив, що ОСОБА_1 , перебуваючи в Україні та не маючи можливості виїхати за її межі, не вчиняла жодних активних дій щодо подання заяви про припинення громадянства російської федерації шляхом дистанційного надсилання документів, не зверталася до Державної прикордонної служби України із запитом про роз`яснення механізму перетину державного кордону чи вчинення інших дій для реалізації відповідної процедури.

Позивач оскаржує саме відмову у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства у зв`язку з неможливістю отримати документ про припинення громадянства з незалежних від неї причин.

Доказів того, що з дати реєстрації ОСОБА_1 громадянином України, остання зверталася до дипломатичних (консульських) представництв рф із заявою щодо припинення громадянства рф, суду не надано.

У позивача була можливість у будь-який час до закінчення строку дії тимчасового посвідчення звернутися із відповідною заявою до дипломатичного чи консульського представництва рф, розташованого на території будь-якої іноземної держави.

Водночас суд дійшов висновку, що позивач не надала доказів вчинення спроб отримати документ про припинення громадянства рф та неможливості його одержання з причин, що не залежали від неї.

Отже, у даному випадку подання декларації про відмову від іноземного громадянства у зв`язку з неможливістю отримати документ про припинення громадянства з незалежних від позивача причин є необґрунтованими та передчасними, а відмова відповідача у прийнятті такої декларації правомірною.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

Дослідженням матеріалів справи судом встановлено, що відмовляючи позивачу у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства, відповідач діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин суд вважає, що зазначений позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з підстав, викладених у його мотивувальній частині.

Відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат у суду відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

З огляду на наведене та керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1.У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (адреса: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А ЄДРПОУ, 42552598) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

2. Рішення направити учасникам справи (їх представникам)

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.