Справа № 320/11780/23
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.
суддів: Парінова А. Б., Чаку Є. В.
за участю секретаря: Волошка О. Л.

позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Добролюбова В. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту 19.11.2024 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, допомоги при звільненні та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Верховного Суду, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ №874-к від 15.03.2023, виданий Верховним Судом;

- поновити позивача на посаді головного спеціаліста відділу опрацювання документів управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду з 16 березня 2023 року;

- стягнути з Верховного Суду на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 березня 2023 року до дня поновлення на роботі;

- стягнути з Верховного Суду на користь позивача допомогу при звільненні в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а саме, 99727, 42 грн.;

- стягнути з Верховного Суду на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, апелянт вказує, що судом першої інстанції залишено без належної уваги доводи позивача в частині наявності у нього переважного права на залишення на роботі з урахуванням наявності статусу потерпілої особи внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

До Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу. Відповідачем щодо задоволення вимог апелянта заперечено, зазначено, що рішення суду першої інстанції постановлено при повному та належному встановленні фактичних обставин справи.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, згідно записів у трудовій книжці позивача №№19, 20 01.04.2016 у зв`язку зі змінами у структурі та штатному розписі ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу адміністрування загальнодержавних реєстрів та баз даних управління інновацій; 19.02.2018 позивача звільнено з займаної посади порядком переведення для подальшої роботи в апараті Верховного Суду відповідно до пункту 5 статті 36 КЗпП України.

Наказом Верховного Суду від 15.03.2023 №874-к припинено державну службу ОСОБА_1 , звільнивши його з посади головного спеціаліста відділу опрацювання документів управління забезпечення автоматизованого документообігу секретаріату Касаційного адміністративного суду, 16.03.2023, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату державних службовців відповідно до статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статті 17, пункту 1 частини першої, частини третьої та четвертої статті 87, статті 89 Закону України "Про державну службу", частини першої статті 24 Закону України "Про відпустки".

Не погоджуючись з правомірністю прийнятого відповідачем спірного наказу, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання його протиправними та скасування.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон України № 889-VIII).

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до статті 87 цього Закону.

За приписами пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Згідно з частинами другою та шостою статті 49-2 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону № 889-VIII, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Отже, процедура звільнення державного службовця у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент виникнення спірних правовідносин, а саме, на момент ознайомлення позивача із попередженням про наступне вивільнення, а так само і на момент видання оскаржуваного наказу в цій справі врегульована нормами Закону № 889-VIII, що виключає застосування до спірних правовідносин приписи та гарантії, передбачені КЗпП України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, 09.12.2022 Пленум Верховного Суду ухвалив рішення про скорочення 330 штатних одиниць апарату Верховного Суду, що мало наслідком масове вивільнення працівників. Постановою Пленуму Верховного Суду №3 затверджено структуру та штатний розпис апарату Верховного Суду.

23 грудня 2022 року наказом Верховного Суду № 191 "Про затвердження Плану заходів із приведення чисельності та штату працівників апарату Верховного Суду у відповідність до Штатного розпису" затверджено:

- План заходів із приведення чисельності та штату працівників апарату Верховного суду у відповідність до Штатного розпису апарату Верховного Суду, уведеного в дію Наказом керівника апарату Верховного Суду від 20.12.2022 № 188;

- Заступникам керівника апарату - керівникам секретаріатів касаційних судів, керівникам самостійних структурних підрозділів, у яких скорочено чисельність або штат працівників: керуватися планом заходів, під час здійснення порівняльного аналізу продуктивності праці та кваліфікації працівників (пункт 5 заходів), звертати увагу на те, що переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, при цьому в разі встановлення рівних умов продуктивності праці і кваліфікації перевага на залишенні на роботі надається працівникам, визначеним частиною другою статті 42 КЗпП України.

09 лютого 2023 року наказом Верховного Суду "Про заходи із припинення чисельності та штату працівників апарату Верховного Суду у відповідність до штатного розпису", затверджено Положення про визначення рівня професійної підготовки та професійних компетентностей працівників апарату Верховного Суду, посади яких скорочено а також зобов`язано: начальника управління кадрової роботи здійснити з 10.02.2023 попередження працівників апарату Верховного Суду, посади яких скорочено про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату; працівників апарату Верховного Суду, яких попереджено про наступне звільнення до 17.02.2023, подати заяву про переведення на вакантну посаду, взяти до уваги що заява про переведення подається лише на одну вакантну посаду, що відповідає їх професії та спеціальності, професійний підготовці та професійним компетентностям, і у разі надходження двох та більше заяв на одну і ту саму вакантну посаду ураховується переважне право на залишення на роботі, що визначається відповідно до Положення.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, 14 лютого 2023 року позивачу вручено попередження про наступне звільнення з пропозицією інших посад (у порядку, передбаченому частиною третьою статті 87 Закону України "Про державну службу").

У попередженні зазначено, що штатним розписом апарату Верховного Суду не передбачено посаду, яку обіймав позивач, у зв`язку з чим, можливе звільнення з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" з 16 березня 2023 року.

Одночасно, позивачу запропоновано вакантні посади:

- №22.2.1 головний спеціаліст відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду;

- №22.2.2 провідний спеціаліст відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду;

- №22.2.3 спеціаліст відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду.

Крім того, позивачу окремо надано список всіх вакантних посад, на які він може претендувати.

14.02.2023 позивач подав заяви до відділу кадрової роботи та охорони праці про переведення на вакантну посада №22.2.1 - головний спеціаліст відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду.

Наказом керівника апарату Верховного Суду від 09.02.2023 № 21 "Про заходи із приведення чисельності та штату працівників апарату Верховного Суду у відповідність до штатного розпису", затверджено план заходів із приведення чисельності та штату працівників апарату Верховного Суду у відповідність до штатного розпису апарату Верховного Суду, затвердженого постановою Пленуму Верховного Суду від 09.12.2022 № 3, та Положення про визначення рівня професійної підготовки та професійних компетентностей працівників апарату Верховного Суду, посади яких скорочено (далі - Положення).

Згідно з пунктом 8 Положення, із працівником, посаду якого скорочено та який претендує на зайняття вакантної посади, проводиться співбесіда. Для проведення співбесід утворюються комісія складі трьох працівників апарату. У роботі комісії може брати участь безпосередній керівник працівника, посаду якого скорочено. Персональний склад та функціональну спрямованість комісій визначає керівник апарату Суду.

Наказом керівника апарату Верховного Суду від 17.02.2023 № 22, з метою реалізації пункту 8 Положення, затверджено склад комісії для проведення співбесід щодо визначення рівня професійної підготовки та професійних компетентностей працівників за вакантними посадами та у відповідних складах та зобов`язано відділ кадрової роботи та охорони праці скласти графіки проведення співбесід.

Відповідно до пункту 9 Положення, результатом визначення професійного рівня кандидатів на посаду є сформований рейтинговий список. Рейтингова оцінка є кінцевим показником успішності, що відображає результат оцінки професійних якостей кандидата на посаду, отриманої за результатами вивчення документальної оцінки, оцінки безпосереднього керівника та результатів співбесіди.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 11 березня 2020 року у справі № 813/1220/16, від 09 липня 2020 року у справі № 809/2894/13-a, наголошував на тому, що однією з правових гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. При цьому, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, Верховний Суд звертав увагу на обов`язок суду з`ясувати, чи дійсно у відповідача були зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення (постанови від 09 квітня 2020 року у справі № 182/1670/18, від 01 квітня 2020 року у справі № 683/1084/17 та інш.).

Тобто, у випадку фактичного скорочення займаної працівником посади йому має бути запропонована рівноцінна посада, передбачена новим штатним розписом, а в разі, якщо на таку посаду претендують також інші працівники, роботодавець зобов`язаний провести порівняльний аналіз продуктивності їхньої праці і кваліфікації з метою визначення працівника, який має переважне право на залишення на роботі, як це передбачено частиною першою статті 42 КЗпП України. У процесі цього аналізу, як правило, враховуються такі обставини, як: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалої тимчасової непрацездатності, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо.

Інша вакантна робота, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації і досвіду пропонується в разі відсутності рівноцінної посади.

Рівень кваліфікації визначається в залежності від освіти працівника та здобутих ним навичок під час виконання робіт за певною спеціальністю, а продуктивність праці вимірюється певними виробничими (службовими) показниками.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

Тобто, як цілком обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. І лише за умови встановлення, що у всіх працівників є рівні умови продуктивності праці і кваліфікації, можна аналізувати, хто з них має переважне право на залишення на роботі згідно з частиною другою статті 42 КЗпП України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 15 травня 2020 року у справі № П/811/2408/15, від 09 липня 2020 року у справі № 809/2894/13-a та інш.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, за результатами співбесіди щодо визначення професійного рівня Комісією №7 на посаду №22.2.1, позивач отримав підсумковий бал 2.76.

З наданих відповідачем результатів співбесід щодо визначення професійного рівня, а також оцінок виконаних завдань, функцій та доручень інших кандидатів за посадою вбачається, що результати проведених співбесід, з урахуванням оцінки виконаних завдань, функцій та доручень відображені в Оцінці показників пріоритетних критеріїв, за якими позивач отримав середній бал 4,26. Решта кандидатів отримали середні бали 4,95, 6,40, 5,55, 6,10, 5,45, 6,25, 1,75, 6,10, 6,50, 6,60, 4,97, 5,55, 5,70.

У даному випадку, за результатами співбесіди на посаду № 22.2.1, складено рейтинговий список, відповідно до якого, оцінка позивача займає передостаннє місце у рейтингу.

Враховуючи, що за результатом проведеної співбесіди та складеного рейтингу позивач не мав рівних умов продуктивності праці і кваліфікації з іншими претендентами на бажану посаду, підстав для врахування його статуса особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (2 категорія) як переважного права на залишення на роботі не виникли.

Крім того, апелянт стверджує, що відповідачем не було запропоновано всі вакантні посади, які були наявні, що безпосередньо вплинуло на можливість продовження проходження державної служби.

Поряд із цим, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 14.02.2023 позивач отримав попередження про наступне звільнення і одночасно йому були запропоновані вакантні посади, що найбільше відповідали наявному досвіду роботи, освіті, кваліфікації, професійним якостям та навичкам позивача, згідно переліку, а також надано список усіх вакантних посад.

При цьому, у попередженні зазначено, що у разі відсутності у наведеному списку бажаної посади, позивач може претендувати на іншу вакантну посаду, за умови якщо вимоги до неї передбачатимуть виконання функцій аналогічних тим, які виконуються за займаною посадою.

Тобто, крім вакантних посад, зазначених в попередженні позивача про наступне вивільнення, останньому було надано список вакантних посад, на які він міг претендувати за умови якщо вимоги до посади передбачатимуть виконання функцій аналогічних тим, що виконувались позивачем за займаною посадою.

Дійсно, 14.02.2023 позивач подав до відділу кадрової роботи та охорони праці відповідні заяву на обрану ним 1 посаду із числа запропонованих йому у списку вакантних посад.

Однак, матеріали справи не містять доведених обставин та доказів обмеження волевиявлення позивача у виборі посади.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачу були запропоновані всі вакантні посади, які відповідали його освіті, кваліфікації, професійній підготовці та професійним компетентностям.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів, якими б підтверджувалося волевиявлення позивача шляхом подання заяв про переведення на інші вакантні посади у Верховному Суді.

Як встановлено судом першої інстанції тане спростовано апелянтом, 13.03.2023 позивачу повторно запропоновано всі вакантні посади, які відповідали його освіті, кваліфікації, професійній підготовці та професійним компетентностям. Означений перелік містить відмітку про відмову позивача від запропонованих посад від 13.03.2023 та його особистий підпис.

Більш того, із змісту акта від 16.03.2023, складеного завідувачем сектору кадрового забезпечення Касаційного адміністративного суду відділу кадрів кадрової роботи та охорони праці у присутності головного та провідного спеціалістів сектору кадрового забезпечення Касаційного адміністративного суду відділу кадрів кадрової роботи та охорони праці, вбачається, що 16.03.2023 о 12 год. 10 хв. в приміщенні (каб. №325) сектору кадрового забезпечення Касаційного адміністративного суду відділу кадрів кадрової роботи та охорони праці ознайомлено позивача з переліком вакантних посад, що можуть бути запропоновані державним службовцям, які підлягають звільненню, станом на 16.03.2023. ОСОБА_1 ставити підпис про ознайомлення відмовився та повідомив, що 13.03.2023 вже ознайомлювався з переліком та відмовився від зазначених у ньому посад.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, обов`язок роботодавця запропонувати працівнику, який підлягає скороченню, роботу, яка відповідає його кваліфікації, або будь-яку іншу вільну вакансію, не є безумовним, та залежить від фактичної наявності таких вакансій і у спірному випадку відсутність вакантних посад, на які міг претендувати позивач, зокрема на дату його звільнення з публічної служби, зумовлена значним скороченням чисельності штатних одиниць та масовим вивільненням працівників.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у спірному випадку, відповідні етапи скорочення численності штату працівників Верховного Суду відбулись з дотриманням строків та вимог законодавства, а відтак, відсутні підстави для визнання протиправним та скасування наказу від 15 березня 2023 року № 874-к про припинення державної служби та звільнення позивача із займаної ним посади.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування наказу про припинення державної служби позивача, як наслідок, не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги у частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також стягнення моральної шкоди, оскільки судом не встановлено протиправності дій відповідача під час звільнення позивача зі служби.

Також не підлягають задоволенню позовні вимог в частині стягнути з Верховного Суду на користь позивача допомогу при звільненні в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати.

Як вбачається із наданих доказів, вказана допомога при звільненні перерахована на банківський рахунок позивача 10.05.2023 року, в підтвердження чого відповідачем до суду першої інстанції надано копію розрахунку видатків, пов`язаних із виплатою компенсацій та допомоги і надання пільг, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», копію розрахунку вихідної допомоги, копію розрахунку на перерахування коштів, та копії виписок з рахунку (т. 1 а.с. 87-92).

Вказані обставини апелянтом жодним чином не заперечуються.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, допомоги при звільненні та моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя Є. В. Чаку
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 18.09.2025)