Справа № 260/3447/25
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про залишення позовної заяви без розгляду

19 вересня 2025 рокум. Ужгород№ 260/3447/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 1) Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати грошового забезпечення з 19.07.2022 по 31.12.2022 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 рік; з 01.01.2023 по 14.09.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 рік; 2) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням раніше виплачених сум) грошового забезпечення з 19.07.2022 по 31.12.2022, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт; з 01.01.2023 по 14.09.2023, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт; 3) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити недоплачену різницю одноразових грошових виплат (грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань) сплачених у період з 19.07.2022 по 14.09.2023 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт.

Ухвалою судді від 12 травня 2025 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі наявних у ній матеріалів.

До суду від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду. Клопотання мотивоване тим, що позивач був виключений зі списків військової частини НОМЕР_1 у вересні 2023 року, натомість лише 16.09.2024 року позивач звернувся до військової частини із запитом щодо нарахування йому належним виплат. Відтак, представник відповідача переконаний, що позивач звернувся з позовом з порушенням тримісячного строку, встановленого абзацом першим статті 233 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою суду від 11 вересня 2025 року дану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформлену у відповідності до ст. 167 КАС України з обґрунтуванням поважності причин пропуску цього строку.

15 вересня 2025 року до суду на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, надійшла заява позивача про поновлення процесуального строку. Заява обґрунтована тим, що у постанові від 29.09.2022 року у справі № 500/1912/22, Верховний Суд дійшов висновку, що протягом дії воєнного стану суворе застосування судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду. Позивач зазначає, що протягом усього періоду проходження військової служби у ЗС України у військовій частині НОМЕР_1 , в тому числі і по теперішній час з початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, він постійно залучений до виконання заходів із відсічі збройної агресії російської федерації. Також, позивач звертає увагу, що він не є фахівцем з бухгалтерії та юриспруденції, під час перебування на військовій службі не міг знати, що стосовно грошового забезпечення порушуються його права та законні інтереси. Роботодавець військова частина НОМЕР_1 не інформувала позивача під час проходження служби про складові та розміри нарахованого та виплаченого грошового забезпечення. Таким чином, позивач просить визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити такий строк.

16 вересня 2025 року представником відповідача подано до суду додаткові пояснення, в яких наголошує, що позивач звернувся з позовом з порушенням тримісячного строку, встановленого абзацом першим статті 233 Кодексу законів про працю України.

Надаючи оцінку наведеним в заяві доводам позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

В мотивувальній частині ухвали суду від 11 вересня 2025 року про залишення даної позовної заяви без руху, суд встановив, що позивач звернувся із адміністративним позовом після 30.06.2023 р. (тримісячного строку після відміни карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19), тому позовні вимоги про нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 19.07.2022 року по 14.09.2023 року подані з порушенням тримісячного строку звернення до адміністративного суду.

У пунктах 30 і 31 мотивувальної частини постанови від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

У заяві про поновлення строків позивач зазначає поважну, на його думку, причину пропуску ним строку звернення до суду, як введення в Україні воєнного стану.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні, по теперішній час, введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався.

У пункті 47 постанови від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 Верховний Суд сформував правову позицію, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Відтак, сам факт введення в Україні воєнного стану не є самостійною обставиною, що унеможливлює подання позову до адміністративного суду в строки, встановлені КАС України.

Також, позивач зазначає, що брав безпосередню участь у виконанні заходів із відсічі збройної агресії російської федерації.

Щодо цього суд зазначає, що позивача наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 202 від 14 вересня 2023 року було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення 14 вересня 2023 року.

Статтею 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Тобто, після виключення позивача зі списків особового складу військової частини, у нього була можливість для звернення до суду, для досудового врегулювання спору та для вчинення інших дій, з метою захисту своїх, на думку позивача, порушених прав. Натомість, лише 16 вересня 2024 року позивач звернувся до відповідача із запитом про отримання інформації.

Відповідно до наданих позивачем доказів поважності пропуску ним строку звернення до суду, вбачається, що з 08.03.2022 р. по 16.11.2022 р. позивач проходив стаціонарне лікування.

Однак, позивачем не надано доказів неможливості звернення до суду за захистом своїх порушених прав з 17.11.2022 року.

Відповідно до абзацу третього пункту 9 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260), грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види в поточному місяці за минулий.

Відтак, про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за відповідний місяць особа дізнається в наступному місяці.

Так, про розмір нарахованого і виплаченого грошового забезпечення за вересень 2023 року позивач дізнався у жовтні 2023 року, тобто не пізніше 31.10.2023 р.

Тому тримісячний строк звернення до суду щодо виплати йому грошового забезпечення за вересень 2023 року спливає 31.01.2024 р.

Позовну заяву позивач надіслав до суду через підсистему «Електронний суд» 07 травня 2025 року.

З наведеного слідує, що позовні вимоги щодо нарахування та виплати грошового забезпечення позивача, одноразових грошових виплат за період з 19.07.2022 р. по 14.09.2023 р. подані з порушенням тримісячного строку звернення до адміністративного суду.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до частин першої та другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, КЗпП України встановлені такі строки звернення до суду щодо заробітної плати:

- тримісячний строк з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права;

- тримісячний строк з дня отримання працівником повідомлення, про нараховані та виплачену йому заробітну плату при звільненні, тобто щодо виплати не оспорюваної суми.

Основною позовною вимогою позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо врахування при обчисленні та виплаті грошового забезпечення за період з 19.07.2022 р. по 14.09.2023 р., прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01.01.2018 р.

Тобто, в цій адміністративній справі наявний спір щодо сум нарахованого позивачу грошового забезпечення.

Тому, строк звернення до суду із вказаними позовними вимогами становить три місяці з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а не тримісячний строк з дня отримання ним повідомлення про нараховане та виплачене йому грошове забезпечення.

Враховуючи викладене, причини пропуску строку звернення до суду з вказаними позовними вимогами, зазначені позивачем у поданій заяві, суд вважає неповажними. Належних доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, позивач суду не надав.

Будь-яких інших пояснень та доказів наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, позивач не навів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Така ж правова позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 травня 2022 року у справа № 420/333/19 (адміністративне провадження № К/9901/8917/20).

Як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані».

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно ч. 15 ст. 171 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Враховуючи те, що вимоги ухвали суду від 11 вересня 2025 року залишились не виконаними, недоліки позовної заяви у встановлений строк не усунуті (причини пропуску строку звернення до суду визнані неповажними), то на переконання суду наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 171, 240, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

2. Клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду - задовольнити.

3. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

4. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька