Справа № 760/11593/24
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

при секретарі судового засідання Харечко Ю.В.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом, у якому просить суд скасувати постанову серії ЕНА №2131233 від 12 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що лазерний вимірювач швидкості тримався інспектором в руках, тому заміри швидкості руху у його ситуації проведені за межами і не у спосіб визначений законодавством. Недотримання інспектором поліції положень статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» в частині способу та місця здійснення заміру швидкості автомобіля викликають у позивача сумнів щодо коректності результатів його вимірювання та застосування цих хибних показників швидкості руху для прийняття рішення щодо скоєння ним правопорушення та складення відповідної постанови.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не вжито належних заходів щодо дослідження суті позовної заяви. На думку апелянта, судом не досліджено можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності при фіксації швидкості транспортного засобу, коли швидкість зафіксована поза зоною дії знаку 5.76 «Автоматична відеофіксація».

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.09.2025 та від 08.09.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання на розгляд справи судом апеляційної інстанції з`явився ОСОБА_1 , який надав свої пояснення та аргументи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився та явку свого представника не забезпечив. З урахуванням належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено та підтверджується, що згідно копії постанови серії ЕНА №2131233 від 12.05.2024, водій ОСОБА_1 12.05.2024 о 15:22 год дорога М-01 117 км, в населеному пункті с. Топчіївка, позначеному д.з. 5.49 на білому фоні, керуючи автомобілем «TOYOTA AURIS» д.н.з. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 73 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху 50 км/год. Швидкість руху вимірювалась TruCAM LTI 20/20 серійний №ТС001115, чим порушив п. 12.4 ПДР.

Поліцейський 1 взводу 2 роти управління патрульної поліції в Чернігівській області капрал поліції Чебіряко О.В. виніс постанову відносно позивача серії ЕНА №2131233 від 12.05.2024 за частиною першою статті 122 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 340,00 грн.

Не погоджуючись із даною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, виходив із того, що факт вчинення правопорушення позивачем підтверджується відеозаписом та фото з лазерного вимірювача швидкості TruCam. Автомобіль «TOYOTA AURIS» д.н.з. НОМЕР_1 12.05.2024 рухався зі швидкістю 73 км/год в населеному пункті, що є перевищенням дозволеної швидкості руху в населених пунктах згідно ПДР на 23 км/год. Суд зазначив, що відповідачем надано суду належні та допустимі докази перевищення швидкості позивачем.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 12.4 ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Водночас, судовою колегією враховується, що положення статті 251 КУпАП закріплюють, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами частини першої-третьої статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При цьому, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абзаців 1-2 частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою, зокрема, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, положеннями статті 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено можливість використання поліцією застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що відповідачем застосовано прилад TruCam в ручний спосіб, що свідчить про сумнів точності приладу та правомірність його застосування, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що факт вчинення адміністративного правопорушення зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 ТС001115.

Так, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Відповідно до cвідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/27775, виданого ДП «Укрметртестстандарт», чинного до 02 червня 2024 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTІ 20/20 TruCam №ТС001115, відповідає вимогам технічної документації (а.с.57).

Згідно Експертного висновку від 07.09.2021 №04/05/02-2522 в об`єкті експертизи лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCam - правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES, визначений п. 5.1 ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015.

Відповідно до листа ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» від 01.10.2019 № 22-38/49 вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі. Алгоритм обробки вимірювальної інформації забезпечують отримання результатів вимірювання швидкості руху ТЗ в межах максимально допустимої похибки, як в ручному та автоматичному режимах: + 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; + 1 % в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Враховуючи викладене, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 зареєстрований в державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, а прилад TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС001115 пройшов випробування відповідності, сертифікат якого був чинний станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення та даний прилад може використовуватися в ручному режимі.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, вказаною нормою не встановлено обмежень щодо використання лазерного вимірювача швидкості TruCam в ручному режимі.

Можливість використання приладу TruCam LTI 20/20 у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку приладу, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання) та не суперечить вимогам законодавства.

Отже, використання приладу TruCam відбувається у автоматичному режимі як у мобільному, так і у статичному положенні, а тому користування приладом у ручному режимі не є порушенням. При цьому, лазерний вимірювач TruCam відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

З огляду на викладене, доводи позивача, що використання приладу TruCam у ручному режимі є безпідставними.

У свою чергу, лазерний вимірювач швидкості руху TruCam LTI 20/20 №ТС001115 має допустиму похибку при вимірюванні швидкості руху в ручному режимі +/- 2 км/год.

Навіть з урахуванням вказаної похибки під час використання ручного режиму, позивач все одно рухався з перевищенням встановленого обмеження швидкості руху у населеному пункті.

Колегією суддів апеляційного суду здійснено перегляд наданого відповідачем оптичного диску із відеозаписом та фото з приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001115) (а.с.69), з яких вбачається, що транспортний засіб «TOYOTA AURIS» д.н.з. НОМЕР_1 в населеному пункту с. Топчіївка рухався зі швидкістю 73 км/год.

Також зафіксовано факт зупинки транспортного засобу позивача, а також факт того, що ним керував саме позивач, водія проінформовано про причину зупинки, встановлено особу правопорушника та роз`яснено, що згідно статті 268 КУпАП останній має право ознайомлюватися з матеріалами справи, надавати клопотання, пояснення, а також право на правову допомогу.

Також на вказаних записах зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення, відповідно до якого позивачу повідомлено його права, у тому числі на правову допомогу.

Враховуючи вищезазначене, наявним у матеріалах справи відеозаписом та фотознімком з приладу TruCam повністю підтверджено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не досліджено вимоги розділу IV Інструкції TruCam «Дорожні установки» в пункту «Вибір місця розташування біля дороги», колегія суддів зазначає наступне.

В інструкції з експлуатації до приладу «TruCam LTI 20/20», у розділі 4 «Дорожні установки» в пункті «Вибір місця розташування біля дороги» описаний, так званий «ефект косинуса», копія інструкції з експлуатації додається. В інструкції з експлуатації до приладу «TruCam LTI 20/20» зазначено наступне, якщо цільовий транспорт рухається безпосередньо на Вас або навпаки від Вас, швидкість виміряна TruCam є ідентичною справжньої швидкості транспорту. Однак, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCam» зазвичай встановлений осторонь дороги для безпеки. Це створює кут між позицією приладу та напрямком руху цільового транспорту. Коли кут істотний виміряна швидкість буде меншою ніж справжня швидкість цільового транспортного засобу.

Колегія суддів зазначає, що вищевказане явище відоме як ефект косинуса. Косинус - тригонометрична функція, яка має відношення до цього явища. Відмінність між виміряною швидкістю і справжньою позицією, що більше кут, то менше виміряна швидкість. Ефект косинуса завжди працює на стороні автомобіліста.

З матеріалів справи вбачається, що згідно надано до суду першої інстанції відеозапису Clip-1 фіксація перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортного засобу під керуванням позивача була здійснена 12.05.2024 за GPS координатами 51.23286°N, 31.23164°E.

Дослідивши вказані GPS координатами за допомогою ресурсу Google Maps, можна дійти до висновку, що патрульний наряд знаходився обабіч дороги в межах населеного пункту с. Топчіївка, Чернігівського району, Чернігівської області та здійснював вимірювання швидкості руху транспортних засобів за допомогою приладу LTI 20/20 TruCam (серійний номер ТС001115).

Згідно координат, які автоматично визначає прилад LTI 20/20 TruCam, за допомогою влаштованого GPS навігатора, під час фіксування швидкості автомобіль під керуванням позивача знаходився на відстані 208,1 м. від приладу LTI 20/20 TruCam (серійний номер ТС001115). Тобто фіксування швидкості автомобіля під керуванням позивача здійснено в межах населеного пункту с. Топчіївка, Чернігівського району, Чернігівської області.

Відеозапис та фотокартка з приладу LTI 20/20 TruCam, що наявні в матеріалах справи дають можливість ідентифікувати транспортний засіб, швидкість руху автомобіля під керуванням позивача, яка становила 73 км/год. Таким чином, факт руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 зі швидкістю 73 км/год в межах населеного пункту с. Топчіївка, Чернігівського району, Чернігівської області підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.

Крім того, правильність математичного обрахування, в тому числі застосування поліцейським «ефекту косинуса», за допомогою якого, на думку позивача, показники швидкості автомобіля збільшуються, судова колегія вважає, що одне лише покликання на відповідні обставини не є достатнім для спростування висновків про невірне обчислення швидкості автомобіля позивача.

Отже, матеріали справи підтверджують факт порушення позивачем п. 12.4 ПДР, а тому в його діях наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП. Доказів зворотного позивачем до позовної заяви та апеляційної скарги не надано.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Щодо доводів апелянта про те, що судом не досліджено можливість його притягнення до адміністративної відповідальності при фіксації швидкості транспортного засобу, коли його швидкість зафіксована поза зоною дії знаку 5.76 «Автоматична відеофіксація», колегія суддів зазначає таке.

На час вчинення позивачем адміністративного правопорушення, розділом 33 «Дорожні знаки» підрозділом 5 «Інформаційно-вказівні знаки» Правил дорожнього руху передбачений дорожній знак: 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху». Позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу, що жодними нормами КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», у тому числі, частиною першою статі 40 цього ж Закону, не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.

Знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків.

У той же час, Закон України «Про Національну поліцію» не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- та/або відеофіксації порушень Правил дорожнього руху.

Таким чином, обставини наявності чи відсутності дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого Правилами дорожнього руху швидкісного режиму.

Щодо посилання апелянта на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2024 у справі №758/8181/23 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021 у справі №157/703/20, слід зазначити, що дані судові рішення, відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, не є джерелом права, що застосовуються судом при вирішенні справ та, виходячи з норм частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, їх висновки не є обов`язковими для врахування.

Доводи апелянта про те, що при складанні постанови від 12.05.2024 інспектор патрульної поліції не вніс до протоколу величину похибки приладу TruCam 2км/год і не зазначив розрахункову (приведену) швидкість руху автомобіля, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідачем протокол не складався. Вказані доводи не доведені жодними допустимими доказами та не спростовують правомірності оскаржуваної постанови від 12.05.2024.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Отже, сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбачених частиною першою статті 122 КУпАП, а доводи позивача не спростовують висновки відповідача.

Вказане у сукупності з урахуванням всіх зібраних матеріалів, в достатній мірі підтверджує наявність в діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статтею 122 КУпАП.

Колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови серії ЕНА №2131233 від 12.05.2024.

Згідно з приписами частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обґрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Згідно частини третьої статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями 243, 250, 286, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2025 року у справі №760/11593/24 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді О.В.Карпушова

Є.І.Мєзєнцев