Справа № 160/7082/25
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 160/7082/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року в адміністративній справі №160/7082/25 (головуючий суддя І-ї інстанції - Калугіна Н.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В

Позивач 06.03.2025 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Тернопільській області у відмові в призначенні їй пенсії за віком, скасувавши рішення про відмову в призначенні пенсії № 87 від 11.02.2025 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити та виплатити їй пенсію за віком з дати звернення - 04.02.2025 року, зарахувавши до її загального страхового стажу періоди роботи з 01.09.1987 року по 14.11.1987 року, з 20.11.1987 року по 01.04.1992 року, з 01.10.1992 року по 01.12.1993 року, з 02.12.1993 року по 02.07.1994 року, з 04.07.1994 року по 02.09.1998 року, (з урахуванням періоду догляду за дитиною до досягнення трирічного віку); з 26.10.1998 року по 01.09.2000 року, з 01.03.2003 року по 01.10.2003 року та з 01.03.2004 року по 01.09.2004 року та період здійснення підприємницької діяльності з 01.03.2024 року по 31.12.2024 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії № 87 від 11.02.2025 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з дати звернення, а саме з 04.02.2025 року та зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.09.1987 року по 14.11.1987 року, з 20.11.1987 року по 01.04.1992 року, з 01.10.1992 року по 01.12.1993 року, з 02.12.1993 року по 02.07.1994 року, з 04.07.1994 року по 02.09.1998 року, (з урахуванням періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку); з 26.10.1998 року по 01.09.2000 року, з 01.03.2003 року по 01.10.2003 року та з 01.03.2004 року по 01.09.2004 року та період здійснення підприємницької діяльності з 01.03.2024 року по 31.12.2024 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ГУ ПФУ в Тернопільській області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що заява позивача була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Тернопільській області. Вважає, що подана позивачем заява про призначення пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, не підлягає задоволенню, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж та первинні документи для призначення пенсії за вказаним нею періодом.

Позивач відзив на скаргу не подала, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У період з 26.05.2025 року по 09.06.2025 року головуючий суддя Юрко І.В. та суддя Білак С.В. перебували у відпустці. У період з 26.05.2025 року по 13.06.2025 року суддя Чабаненко С.В. перебувала у відпустці. У період з 25.07.2025 року по 29.07.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 звернулась 04.02.2025 року до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зазначена заява та долучені до неї документи про наявний трудовий стаж за принципом екстериторіальності розглянута.

ГУ ПФУ в Тернопільській області Рішенням від 11.02.2025 року №87 відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявник не має необхідного страхового стажу. Так, у вказаному рішенні вказано: дата народження позивача є ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України є 04.02.2025 року, вік заявниці становить 60 років 02 місяці.

За результатами розгляду доданих до заяви документів, до страхового стажу позивача не зараховано:

- період роботи з 01.09.1987 року по 14.11.1987 року, оскільки запис про звільнення засвідчений відбитком печатки на іноземній мові;

- період роботи з 20.11.1987 року по 01.04.1992 року, оскільки запис про прийняття на роботу здійснено із порушенням вимог Інструкції про порядок введення трудових книжок працівників, а саме в розділі «Відомості про роботу» в заголовку не зазначене повне найменування підприємства та відсутня посада відповідальної особи, яка здійснила запис про звільнення;

- період роботи з 01.10.1992 року по 01.12.1993 року, оскільки наказ про звільнення дописаний чорнилом іншого кольору;

- період роботи з 02.12.1993 року по 02.07.1994 року, оскільки накази про прийняття та звільнення дописані чорнилом іншого кольору;

- період роботи з 04.07.1994 року по 02.09.1998 року, оскільки виправлення дати звільнення та наказу про звільнення здійснено неналежним чином (до страхового стажу частково враховано період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 );

- період роботи з 26.10.1998 року по 01.09.2000 року, оскільки відсутні накази про прийняття та звільнення;

- періоди роботи з 01.03.2003 року по 01.10.2003 року та з 01.03.2004 року по 01.09.2004 року, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;

- період здійснення підприємницької діяльності з 01.03.2024 року по 31.12.2024 року, оскільки відсутня сплата страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Не погодившись рішенням про відмову в призначенні пенсії, позивач оскаржила таке рішення до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV (далі по тексту - Закон №1058-IV).

Відповідно до частини першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності даним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року (позивачу виповнилось 60 років у листопаді 2024 року) - не менше 31 року;

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і постанова КМУ від 12.08.1993 року №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.

Згідно трудової книжки позивача від 03.09.1987 року НОМЕР_1 :

- 01.10.1992 року - прийнята на посаду головного бухгалтера ТОВ Науково-виробниче підприємство «Мико, ЛТД»;

- 01.12.1993 року - звільнена за власним бажанням;

- 02.12.1993 року - прийнята на посаду заступника директора з фінансових питань ТОВ «Скорпіон-1»;

- 02.07.1994 року - звільнена за власним бажанням;

- 04.07.1994 року - прийнята на посаду комерційного директора ТОВ «Гальф-Тур»;

- 02.09.1998 року - звільнена за власним бажанням;

- 26.10.1998 року по 01.09.2000 року - приватний підприємець;

-01.03.2003 року - прийнята на посаду помічника приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу;

- 01.10.2003 року - звільнена відповідно до ст. 38 КЗпП України;

- 01.03.2004 року - прийнята стажистом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу;

- 01.09.2004 року - звільнена у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору.

Стосовно посилань ГУ ПФУ в Тернопільській області в рішенні від 11.02.2025 року №87 про не зарахування спірних періодів до загального страхового стажу позивача, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

За правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21.02.2018 року у постанові №687/975/17 працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах, відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо не зарахування до страхового стажу вказаних періодів з підстав неналежного оформлення записів у трудовій книжці позивача.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Щодо періоду роботи позивача з 01.03.2003 року по 01.10.2003 року та з 01.03.2004 року по 01.09.2004 року (в спірному рішенні зазначено про відсутність даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Положення Закону №1058-ІV набрали чинності з 01.01.2004 року і саме з цього часу законом передбачено обчислення пенсій за віком за даними, накопиченими на кожну застраховану особу в електронних базах даних системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України відповідно до звітів роботодавців, а саме за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

До 01.01.2004 року таке зарахування здійснюється на підставі записів у трудовій книжці, оскільки відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Враховуючи вищевикладене, періоди роботи позивача з 01.03.2003 року по 01.10.2003 року та з 01.03.2004 року по 01.09.2004 року, підлягають врахуванню до страхового стажу, так як спірні періоди роботи підтверджуються записом у трудовій книжці позивача.

При цьому, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

З аналізу наведених норм слідує, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 вересня 2018 року у справі №242/65/17, від 22 листопада 2018 року у справі №242/4793/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17, від 04 червня 2019 року у справі №235/900/17, від 27 лютого 2019 року у справі №242/1871/17, від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Відтак, працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством (роботодавцем) - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для обмеження соціальних гарантій працівників позивача.

Щодо періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.03.2024 року по 31.12.2024 року ( в спірному рішенні зазначено про відсутність сплати страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно пункту 3 статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Так, Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 встановлено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 Закону, які не мають основного місця роботи, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з трудовою книжкою позивача з 29.10.2004 року зареєстровано приватну нотаріальну діяльність по Дніпропетровському міському територіальному округу.

Стосовно періоду нотаріальної діяльності позивача за період з 01.03.2024 року по 31.12.2024 року, суд першої інстанції обґрунтовано визначив, що платіжною квитанцією про сплату страхових внесків підтверджено сплату позивачем страхових внесків за спірний період.

Також, позивачем була подана податкова декларація про суми нарахованих доходів і вказаний спірний період, а тому у встановленому порядку податковим органом були нараховані страхові внески. Доказів наявності заборгованості зі сплати страхових внесків відповідачем судам першої та апеляційної інстанцій не надано, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно зазначив, що рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №87 від 11.02.2025 року є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зобов`язання відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з дати звернення, а саме з 04.02.2025 року та зарахувати до загального страхового стажу позивача періоди роботи з 01.09.1987 року по 14.11.1987 року, з 20.11.1987 року по 01.04.1992 року, з 01.10.1992 року по 01.12.1993 року, з 02.12.1993 року по 02.07.1994 року, з 04.07.1994 року по 02.09.1998 року, (з урахуванням періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку); з 26.10.1998 року по 01.09.2000 року, з 01.03.2003 року по 01.10.2003 року та з 01.03.2004 року по 01.09.2004 року та період здійснення підприємницької діяльності з 01.03.2024 року по 31.12.2024 року.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині рішення не перевіряється.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини першої статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року в адміністративній справі №160/7082/25 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року в адміністративній справі №160/7082/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко