Справа № 300/653/25
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 рокуСправа № 300/653/25 пров. № А/857/15207/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року (суддя Чуприна О.В., м.Івано-Франківськ) -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУПФ), в якому просив:

визнати протиправними дії ГУПФ щодо обмеження з 01.03.2024 розміру пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язати відповідача здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2024 в нарахованому розмірі без обмеження максимальним розміром і обчислену з врахуванням основних та додаткових видів грошового забезпечення та премії визначених відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704), з урахуванням поведених платежів.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі вказує, що позивачу правомірно, згідно чинного законодавства обмежено виплату пенсії максимальним розміром.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262-ХІІ), є протиправним.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 з червня 2013 року, як колишньому військовослужбовцю Збройних Сил України, призначено пенсію за вислугу років згідно із Законом №2262-ХІІ, що підтверджується протоколами про призначення/перерахунок пенсії та витягами з матеріалів вказаної пенсійної справи № (Міноборони).

З 11.09.2013 позивачу призначена пенсія по інвалідності (3 група інвалідності), на підставі поданої заяви про призначення пенсії від 12.09.2013. Розмір пенсії обчислювався із 60% грошового забезпечення.

Зважаючи на положення постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» (далі Постанова №118) позивачу з 01.03.2022 проведено індексацію пенсії, загальний нарахований та фактично виплачений розмір якої склав 16027,66 гривень (а.с.27).

Застосовуючи положення постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» (далі Постанова №168) позивачу з 01.03.2023 проведено індексацію пенсії, у зв`язку із чим загальний нарахований розмір склав 17591,26 гривень (а.с.28).

На підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року у справі №300/5538/23, орган пенсійного забезпечення перерахував пенсію позивача, у зв`язку із проведенням якого з 01.02.2024 виплату пенсії здійснено із обмеженням максимальним розміром в сумі 20930 гривень за умови загального нарахування 21991,33 гривень, обчисленої із грошового забезпечення, визначеного станом на 01.01.2021 (17196,60 гривень), виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 80% сум грошового забезпечення (2 група інвалідності), з урахуванням індексації за 2022, 2023 роки (17196,60 х 0,140; 19604,13 х 0,140), в сумі 2407,53 гривень і 1500,00 гривень відповідно, і збільшення основного розміру пенсії (25%) від суми 13757,28 гривень 3439,32 гривень, в тому числі: підвищення або надбавки до пенсії: інвалід війни 2 групи/при виконанні обов`язків в/с інвалід війни 2 гр. (ст.7) 837,20 гривень; підвищення інвалід війни 2 група 50,00 гривень (а.с.29).

Вказана обставина визнається обома сторонами.

Як свідчать матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 за №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» (далі Постанова №185) відповідачем з 01.03.2024 проведено індексацію пенсії позивача, внаслідок чого, загальний нарахований і виплачений розмір пенсії склав 23598,53 гривень (розрахований із грошового забезпечення станом на 01.01.2021 в розмірі 17196,60 гривень) (а.с.30).

В той же час, з матеріалів справи та пенсійної справи, судом встановлено, що у відношенні до позивача ОСОБА_1 24.10.2024 оформлено подання про перепризначення пенсії №1309/46 у зв`язку із повторним звільненням 29.09.2024 з військової служби (зворотній бік а.с.32 - а.с.33).

Відповідно до протоколу за пенсійною справою № (Міноборони) від 30.10.2024 ОСОБА_1 перепризначено пенсію з 24.10.2024, в результаті чого загально нарахований розмір пенсії становив 26018,33 гривень (основний розмір становить 20019,14 гривень 80% від 25023,93 гривень загального розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсії), проте виплату пенсії здійснено із обмеженням максимальним розміром в сумі 23610,00 гривень (а.с.32).

Згідно протоколу за пенсійною справою № (Міноборони) від 01.03.2024, загально нарахований розмір пенсії з 01.03.2024 становив 25815,53 гривень (основний розмір становить 20019,14 гривень 80% від 25023,93 гривень загального розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсії).

В даному випадку виплата пенсії також здійснювалася із обмеженням максимальним розміром в сумі 18540 гривень (а.с.6).

Положеннями статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами частини четвертої статті 63 Закону №2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Таким чином, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та осіб, які мають право на отримання пенсії відповідно до Закону №2262-XII, здійсненої на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.

У даній справі спірним є застосування відповідачем положень частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII та Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», якими, як вважає відповідач, з 2011 року введено обмеження фактичної виплати пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність.

Так, законами України, якими затверджено державний бюджет України на 2021, 2022, 2023 і 2024 роки визначено наступні розміри прожиткових мінімумів, встановлені для осіб, які втратили працездатність: з 01.07.2021 1 854 гривень, з 01.12.2021 1 934 гривень, з 01.01.2022 1 934 гривень, з 01.07.2022 2 027 гривень, з 01.12.2022 2093 гривень, з 01.01.2023 2 093 гривень, з 01.01.2024 2 361 гривень.

Отже, обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність («максимальний розмір пенсії»), розрахунково складає з 01.07.2020 18540 гривень, з 01.12.2021 19 340 гривень, з 01.01.2022 19 340 гривень, а з 01.07.2022 22 027 гривень, з 01.12.2022 20930,00 гривень, з 01.01.2023 20930 гривень, з 01.01.2024 23610 гривень.

Станом на день виникнення спірних правовідносин (з 01.03.2024) та розгляду справи по суті такий розмір становить 23610 гривень, на день встановлення інвалідності 2 групи (21.11.2021) 18510 гривень.

Звертаючись до правового регулювання спірних правовідносин, на застосування яких наполягає відповідач, безпосередній зміст частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 за №911-VII,I чинній з 01.01.2016 по 20.12.2016) свідчить, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 за №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Згідно із пунктом другим резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016, зокрема, частина сьома статті 43 Закону №2262-XII втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згодом, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон №1774-VIII), який набрав чинності з 01.01.2017, у частині сьомій статті 43 Закону № 2262-XII слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених Законом №1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016, дозволяє стверджувати, що у Законі № 2262-XII відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Це означає, що протягом 2017 року стаття 43 Закону №2262-XII не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом №1774-VІІІ до частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії) самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Така правова позиція щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №522/22798/17, від 08.08.2019 у справі №522/3271/17, від 17.05.2021 у справі №343/870/17, від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, від 21.12.2021 у справі №120/3552/21-а і від 26.01.2022 у справі №569/2950/17.

Що стосується доводів пенсійного органу про те, що останній правомірно здійснює виплату позивачу пенсії з обмеженням її максимальним розміром, оскільки таке обмеження передбачене статтею 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі Закон №3668-VI), яка є чинною і неконституційною не визнавалася, то необхідно зазначити, що обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом №3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011.

Цим Законом №3668-VI, внесено зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону №3668-VI.

Положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону №3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 за №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII.

Водночас положення статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин (з 01.03.2022) наявна колізія між Законом №2262-XII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 за №7-рп/2016, та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону №3668-VI.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16.12.2021 у справі №400/2085/19, від 27.01.2022 у справі №240/7087/20 і від 18.05.2022 у справі №380/12337/20, від 29.06.2022 у справі №640/19118/18 і від 11.07.2022 у справі №620/613/21.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин у справі, обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262-ХІІ, є протиправним.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на коментовані вище висновки, та неодноразове порушення з боку відповідача права позивача на належний розмір пенсії без обмеження його максимальним розміром, суд першої інстанції з метою належного захисту права позивача, вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог позов та задовольнити позов і шляхом зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.01.2025 з усіма надбавками і підвищеннями, з урахуванням статті 46 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» та постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 за №1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» (далі Постанова №1), зважаючи на раніше проведені виплати, так як і станом на 2025 рік, чинним законодавством не передбачено можливості для ГУПФ обмежувати виплату пенсії максимальним розміром.

Відповідач в апеляцій скарзі не наводить жодних заперечень щодо вказаних дій суду по виходу за межі позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду, колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом положень частини другої статті 122 КАС, яка, за загальним правилом, встановлює шестимісячний строк звернення до суду який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку у ГУПФ та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ, апеляційний суд вважає, що у цій справі підлягають застосуванню норми статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV) та статті 55 Закону № 2262-ХІІ, які є спеціальними по відношенню до статті 122 КАС, отже остання до спірних правовідносин не застосовується.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
Т. В. Онишкевич