Справа № 160/16775/25
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконною та протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,-
09.06.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 по розгляду Рапортів від 25.12.2024 року, 20.02.2025 року про виплату з 12.12.2024 року щомісячного грошового забезпечення, додаткової винагороди після поранення, збільшеної до 100 000,00 грн. в розрахунку на місць з дня поранення 21.10.2022 року, надання відпустки про лікування, з послідуючим направленням на ВЛК та звільненням з військової служби ОСОБА_1 , військово службовця військової частини НОМЕР_1 ;
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 нарахувати та сплатити за період з 12.12.2024 року щомісячне грошове забезпечення, додаткову винагороду після поранення, збільшену до 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць з дня поранення 21.10.2022 року, надати відпустку по лікуванню, з послідуючим направленням на ВЛК та звільненням з військової служби ОСОБА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 .
В обгрунтування позовних вимог позивач вказав наступне. Під час безпосередньої участі у бойових діях по захисту Батьківщини позивачем 21.10.2022 року отримано поранення, що підтверджується Довідкою №3028 від 07.04.2023 року про обставини травми. Починаючи з 12.12.2024 року після проходження ВЛК, що підтверджується Свідоцтвом про хворобу №1230, позивачу перестали нараховувати щомісячне грошове забезпечення та додаткові нарахування відповідно до законодавства України. Позивачу не була надана відпустка для лікування після поранення. При цьому зупинена сплата грошового забезпечення та додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, в розрахунку на місяць. Також позивач зазначив, що потребує хірургічного лікування вилучення сторонніх тіл із грудної клітини та санаторно-курортне лікування, що підтверджується Довідкою ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» від 20.09.2024 року. У зв`язку з вказаним, позивач звертався до відповідача з рапортами від 25.12.2024 року та від 20.02.2025 року.
У подальшому позивачем направлялась скарга до Генерального штабу ЗСУ, однак результатів розгляду скарги надано не було.
На думку позивача, відповідь за підписом командира в/ч НОМЕР_1 від 08.05.2025 року №691/Вих3ВГ/213 не являється результатом розгляду рапортів, так як не вказує про вирішення питання по суті про виплату грошового забезпечення, додаткової винагороди, а лише повідомляє про необхідність прибути до військової частини для прийняття якихось кадрових рішень, проходження ВЛК, лікування.
Також, незаконність призупинення вищевказаних виплат грошового забезпечення та додаткової винагороди за поранення підтверджується письмовим повідомленням Офісу Генерального прокурора України від 22.10.2024 року №25/3-1744вик-24, в якому зазначено про відсутність кримінальних проваджень щодо позивача.
Водночас, позивач зауважив, що має право на нарахування та отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, в розрахунку на місяць, у зв`язку з участю 21.10.2022 року безпосередньо у бойових діях по захисту Батьківщини, в результаті чого отримав поранення. Проте, результатів розгляду вищевказаних рапортів позивач не отримав.
Тож, вважаючи, що в/ч НОМЕР_1 , не приймаючи рішення щодо рапортів, допустив протиправну бездіяльність, так як не виконав свого обов`язку про нарахування та виплату щомісячного грошового забезпечення та додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, у зв`язку з тяжким пораненням, необхідністю надати відпустку по лікуванню з послідуючим направленням на ВЛК та звільненням.
Ухвалою від 11.06.2025 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
30.06.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким заперечується проти задоволення позовних вимог, зважаючи на таке. Відповідно до Постанови КМУ №793 від 07.07.2022 року, Постанову КМУ №168 доповнено пунктом 2-1, який застосовується з 24.02.2022 року, відповідно до якого порядок та умови виплати додаткової винагороди встановлюється керівниками відповідних міністерств і відомств, тобто для військовослужбовців ЗС України Міністром оборони України. З 01.06.2022 року порядок і умови виплати додаткової винагороди регламентуються окремим дорученням Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 року (далі Окреме доручення), до цього регламентувалися дорученням Міністра оборони України, викладеним у телеграмі №248/1298 від 25.03.2022 року. Відповідно до п. 7 Окремого доручення, підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн., є довідка про отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), визначена додатком 5 Положення про військово- лікарську експертизу у ЗС України, затвердженого наказом Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 (далі довідка ф.5). Керівники ВЛК при наданні рекомендацій про потребу надання військовослужбовцям відпусток за станом здоров`я, які отримали поранення, зобов`язані зазначати висновки про ступінь важкості поранення.
Відповідач звертає увагу, що станом на момент видання наказів про виплату військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 додаткової винагороди позивач у стройову частину військової частини НОМЕР_1 не надав (не пред`явив): ані медичних документів, що підтверджують його перебування на стаціонарному лікуванні; ані довідок ВЛК, що підтверджують причинний зв`язок між пораненням, у зв`язку з яким позивач перебував на стаціонарному лікуванні, та виконанням ним обов`язків з захисту Батьківщини.
Разом з тим, позивачем у стройову частину, станом на момент видання наказів про виплату військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 додаткової винагороди починаючи з грудня 2024, не пред`являвся документ, що є однією з підстав для нарахування додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. - довідку про перебування на стаціонарному лікуванні. Таким чином, станом на момент підготовки і видання наказів про виплату військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 додаткової винагороди починаючи з грудня 2024, посадові особи стройової частини відповідача не мали належних і допустимих документів про те, що у спірний період позивач перебуває на стаціонарному лікуванні, яке обумовлено пораненням позивача, пов`язаним із захистом Батьківщини.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Відповідно до Довідки №3028 від 07.04.2023 року, виданої в/ч НОМЕР_1 , про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), солдат ОСОБА_1 21.10.2022 року одержав МВТ, Вогнепальне уламкове сліпе поранення лівого ліктьового суглобу з масивним дефектом м`яких тканин, ушкодженням плечової артерії та з вогнепальним внутрішньосуглобовим багатоуламковим переломом дистального метаєпіфізу плечової кістки зі зміщенням уламків з комбінованою контрактурою правого ліктьового суглобу. За обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових дія, під час захисту Батьківщини, а саме: виконання бойових завдань у складі підрозділу в/ч НОМЕР_1 в районі АДРЕСА_1 ). Не під впливом наркотичного та алкогольного сп`яніння, та був у засобах індивідуального захисту (бронежилет, шолом кулезахисний).
Згідно з п. 12 Свідоцтвом про хворобу №1230 від 14.12.2023 року, виданою 12 Регіональною ВЛК, «Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, контузії, каліцтва»: Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Згідно наказу МОЗ України №370 травма кваліфікується як тяжка. Аліментарне ожиріння другого ступеню. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.
Пункт 13 означеного Свідоцтва: «Постанова ВЛК про придатність до військової служби, служби з військовою спеціальністю тощо»: На підставі ст. 81 графи ІІ Розкладу хвороб «непридатний до військової служби з переоглядом через 12 місяців».
25.12.2024 року та 20.02.2025 року позивач звертався з рапортами до командира в/ч НОМЕР_1 , в якому просив:
- Нарахувати та сплатити починаючи з 12.12.2023 року ОСОБА_1 , військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 щомісячне грошове забезпечення та додаткові нарахування відповідно до законодавства України.
???- Нарахувати та сплачувати щомісячно в період знаходження на лікуванні та у відпустці по лікуванню, починаючи з дня поранення 21.10.2022 року ОСОБА_1 , військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 додаткову винагороду, збільшену до 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць.
???- Надати відпустку по лікуванню ОСОБА_1 , військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 з послідуючим направленням на ВЛК та звільненням з військової служби.
- ???У разі відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 - надати мотивовану письмову відповідь з посиланням на чинні нормативно-правові акти у строки, визначені чинним законодавством України за адресою: АДРЕСА_2 .
???- У разі ненадання відповіді або надання невмотивованої відмови буде вимушений звернутися зі скаргою до Міністерства оборони України та інших компетентних органів за захистом своїх прав та законних інтересів.
08.04.2025 року позивач подав Скаргу до Генерального штабу ЗСУ, якою просив:
- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 розглянути Рапорти від 25.12.2024 року від 20.02.2025 року та:
1) Нарахувати та сплатити, починаючи з 12.12.2023 року, ОСОБА_1 , військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 щомісячне грошове забезпечення та додаткові нарахування відповідно до законодавства України,
???2) Нарахувати та сплатити щомісячно в період знаходження на лікуванні та у відпустці по лікуванню, починаючи з дня поранення 21.10.2022 року ОСОБА_1 , військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 додаткову винагороду, збільшену до 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць.
???3) Надати відпустку по лікуванню ОСОБА_1 , військовослужбовцю військової частини. НОМЕР_1 з послідуючим направленням на операційне втручання, так як поранення потребує проведення медичної операції, направленням на ВЛК та звільненням з військової служби.
З метою припинення порушення чинного законодавства, для розгляду та прийняття відповідних кадрових рішень, проходження ВЛК, лікування, звільнення тощо солдату ОСОБА_1 , необхідно прибути до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ). відповідно до вимог ст.ст. 12, 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (Затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-ХIV (зі змінами) письмово доповісти своєму безпосередньому начальникові про прибуття.
Зауважено, що рапорти та адвокатське звернення стосовно позивача було підготовлено та направлено відповіді.
Позивач звернувся до суду, вважаючи протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 по розгляду Рапортів від 25.12.2024 року, 20.02.2025 року про виплату з 12.12.2024 року щомісячного грошового забезпечення, додаткової винагороди після поранення, збільшеної до 100 000,00 грн. в розрахунку на місць з дня поранення 21.10.2022 року, надання відпустки про лікування, з послідуючим направленням на ВЛК та звільненням з військової служби ОСОБА_1 , військово службовця військової частини НОМЕР_1 .
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Щодо позовних вимог у частині нерозгляду командиром в/ч НОМЕР_1 рапортів від 25.12.2024 року та від 20.02.2025 року.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).
Статтею 14 Статуту обумовлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Відповідно до Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 року №735, у роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян має забезпечуватись кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень. До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать дії, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина будь-які обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Суд, зазначає, що рапорт це вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим звернення військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.
Так, відповідно до матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із рапортами від 25.12.2024 року та від 20.02.2025 року.
Пунктом 115 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут) встановлено, що вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до п. 117 Дисциплінарного статут пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.
Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Вказане узгоджується з правом військовослужбовця, який подав заяву чи скаргу одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги. Вказане передбачено положення п. 112 Дисциплінарного статуту.
Окрім того, суд зазначає, що норма права закріплена у п. 115 Дисциплінарного статуту має відсильний характер. Так, вказаною нормою передбачено, що застосуванню підлягає, зокрема законодавство України про звернення громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України від 02.10.1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закону №393/96-ВР) передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (ч. 4 ст. 15 Закону №393/96-ВР).

Також, відповідно до п. 5 Розділу ІІ Інструкції №735 відповідь за результатами розгляду звернень в обов`язковому порядку дається тим органом військового управління, військовою частиною, які отримали ці звернення і до компетенції яких входить вирішення порушених у зверненнях питань, за підписом керівника, командира або осіб, які виконують його обов`язки згідно з письмовим наказом. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на правову норму Закону України «Про звернення громадян» і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до п. 8 Розділу ІІІ Інструкції №735 рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Суд наголошує, що у контексті цієї справи результати розгляду рапорту мали бути доведені до відома позивача, шляхом надання йому відмови саме у письмовій формі.

Суд вказує, що право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком уповноваженої особи відреагувати на рапорт, зокрема, шляхом надання мотивованої відмови у письмовій формі з роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Як встановлено судом вище, позивач звернувся до відповідача із рапортами від 25.12.2024 року та від 20.02.2025 року.

Водночас, відповідач у листі №691/ВихЗВГ/213 від 08.05.2025 року вказав, що на рапорти ОСОБА_1 та адвокатське звернення його представника відповідач підготував та направив відповіді.

Суд повторно зазначає, що пунктом 115 Дисциплінарного статуту встановлено, що вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Тож, з урахуванням положень ст. 15 Закону №393/96-ВР, п. 5 Розділу ІІ та п. 8 Розділу ІІІ Інструкції №735, відповідач за результатами розгляду звернень/заяв повинен прийняти рішення, яке необхідно довести до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Однак, зі змісту листа №691/ВихЗВГ/213 від 08.05.2025 не вбачається ідентифікації рапортів, на які відповідачем надавались відповіді, а також до матеріалів справи відповідачем не долучено як доказів розгляду рапортів позивача від 25.12.2024 року та від 20.02.2025 року, так і доказів доведення (направлення) позивачу рішень.

Таким чином, відповідач не надав доказів належного результату розгляду рапортів позивача від 25.12.2024 року та від 20.02.2025 року, у тому числі таких, як прийняття наказу або відмови у прийняття наказу командиром частини, з посиланням на акти законодавства та з роз`ясненням порядку оскарження.

Така бездіяльність в/ч не відповідає критеріям правомірності визначених в ч.2 ст.2 КАС України та є протиправною.

Зважаючи на встановлене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог у відповідності до ч. 2 ст. 9 КАС України, шляхом визнання протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапортів ОСОБА_1 від 25.12.2024 року та від 20.02.2025 року та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 25.12.2024 року та від 20.02.2025 року та прийняти відповідні рішення

Щодо позовних вимог про нарахування та сплату позивачу за період з 12.12.2024 року щомісячного грошове забезпечення, додаткової винагороди після поранення, збільшеної до 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць з дня поранення 21.10.2022 року, надання відпустки по лікуванню, з послідуючим направленням на ВЛК та звільненням з військової служби ОСОБА_1 , суд зазначає таке.

У позовній заяві позивачем зазначено, що відповідь за підписом командира в/ч НОМЕР_1 від 08.05.2025 року №691/Вих3ВГ/213 не являється результатом розгляду рапортів, так як не вказує про вирішення питання по суті про виплату грошового забезпечення, додаткової винагороди, а лише повідомляє про необхідність прибути до військової частини для прийняття якихось кадрових рішень, проходження ВЛК, лікування. Незаконність призупинення вищевказаних виплат грошового забезпечення та додаткової винагороди за поранення підтверджується письмовим повідомленням Офісу Генерального прокурора України від 22.10.2024 року №25/3-1744вик-24, в якому зазначено про відсутність кримінальних проваджень щодо позивача.

Водночас, позивач зауважив, що має право на нарахування та отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, в розрахунку на місяць, у зв`язку з участю 21.10.2022 року безпосередньо у бойових діях по захисту Батьківщини, в результаті чого отримав поранення.

Тож, вважаючи, що в/ч НОМЕР_1 , не приймаючи рішення щодо рапортів, допустила протиправну бездіяльність, так як не виконав свого обов`язку про нарахування та виплату щомісячного грошового забезпечення та додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, у зв`язку з тяжким пораненням, необхідністю надати відпустку по лікуванню з послідуючим направленням на ВЛК та звільненням.

У листі в/ч НОМЕР_1 від 08.05.2025 року №691/Вих3ВГ/213 вказано, що за фактом неприбуття 60.05.2025 року позивача у частину було призначено службове розслідування та повідомлено органи досудового слідства, а також призупинено виплату грошового забезпечення з дня самовільного залишення військової частини. За матеріалами службового розслідування 14.02.2024 року Третім СВ (з дисл. в м. Дніпрі) ТУ ДБР у м. Полтаві до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесене кримінальне провадження, передбачене ч.5 ст. 407 КК України за №0000412.

Разом з тим, у вказаному листі в/ч НОМЕР_1 також зазначено, що з метою припинення порушення чинного законодавства, для розгляду та прийняття відповідних кадрових рішень, проходження ВЛК, лікування, звільнення тощо солдату ОСОБА_1 , необхідно прибути до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) відповідно до вимог ст.ст. 12, 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (Затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-ХIV (зі змінами) письмово доповісти своєму безпосередньому начальникові про прибуття.

Водночас, у листі Офісу Генерального Прокурора №25/3-1744вих-24 від 22.10.2024 року вказано, що за результатами опрацювання масиву даних Реєстру станом на 21.10.2024 року кримінальні провадження, в яких містяться дані щодо повідомлення про підозру ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встановлені. Водночас згідно з даними ЄРДР кримінальне провадження №0000412 має статус «Закрито».

Зважаючи на встановлені судом обставини, твердження позивача про те, що стосовно нього відсутні кримінальні провадження не є підтвердженими з огляду на посилання вказані відповідачем у листі від 08.05.2025 року №691/Вих3ВГ/213.

При цьому, і військова частина не надає відповідних доказів, таких як от витяги з реєстру, або будь-яких пояснень.

Суд вказує, що питання нарахування та сплати позивачу за період з 12.12.2024 року щомісячного грошове забезпечення, додаткової винагороди після поранення, збільшеної до 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць з дня поранення 21.10.2022 року, надання відпустки по лікуванню, з послідуючим направленням на ВЛК та звільненням з військової служби ОСОБА_1 , було предметом рапортів від 25.12.2024 року та від 20.02.2025 року, нерозгляд яких відповідачем було визнано судом протиправним та зобов`язано розглянути їй і прийняти відповідне рішення.

Тож, у даній частині вимог суд вказує про їх передчасність.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу ч. 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06.09.2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18.07.2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10.02.2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи сторін не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Тож, дослідивши матеріали справи, а також, надавши оцінку аргументам сторін, викладеним у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Розподіл судових витрат у вигляді судового збору не здійснюється, так як позивач звільнений від його сплати.

Керуючись ст. 8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання незаконною та протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапортів ОСОБА_1 від 25.12.2024 року та від 20.02.2025 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 25.12.2024 року та від 20.02.2025 року про нарахування та сплату за період з 12.12.2024 року щомісячного грошового забезпечення, додаткової винагороди після поранення, збільшеної до 100 000,00 грн. в розрахунку на місяць з дня поранення 21.10.2022 року, надання відпустки по лікуванню, з послідуючим направленням на ВЛК та звільненням з військової служби ОСОБА_1 , та прийняти відповідні обгрунтовані рішення, які довести до відома ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко