Справа № 440/10845/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 р.Справа № 440/10845/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09.06.2025, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/10845/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області), в якій просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови позивачу в перерахунку пенсії виходячи із восьми мінімальних пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплатити позивачу пенсію починаючи з 01.07.2021 в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, урахувавши всі передбачені законодавством підвищення і доплати, та з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2024 по справі № 440/10845/24, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 по справі № 440/10845/24 скасовано.

Прийнято нову постанову, якою позов позивача задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у нарахуванні та виплати ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю 2 групи, пов`язаної з наслідками аварії на ЧАЕС, пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII.

Зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII, у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №230/96-ВР, як особі, віднесеної до 1 категорії, щодо якої встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, 2 групи інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком, з 01.07.2021 з урахуванням раніше виплачених сум.

Представник позивача звернувся до суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2024 у справі № 440/10845/24 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати звіт про виконання постанови суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 440/10845/24 задоволено та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до 06.06.2025 подати звіт про виконання судового рішення у справі № 440/10845/24 у відповідності до вимог статті 382-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

05.06.2025 до суду надійшов звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про виконання судового рішення у справі № 440/10845/24 разом з доказами, відповідно до якого відповідачем рішенням від 04.06.2025 № 95 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.07.2021 та зазначено наступне.

Станом на 01.07.2021 мінімальний розмір пенсії за віком, визначений Законом України "Про державний бюджет України на 2021 рік" становить 1854 грн. Відповідно основний розмір пенсії позивача обчислений у розмірі восьмими мінімальних пенсій за віком, складає 14832 грн. (1854х8).

До пенсії ОСОБА_1 встановлено підвищення інваліду армії, прирівняному до інваліда війни II групи, передбачене статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гаранті їх соціального захисту" у розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а також додаткову пенсію особі з інвалідністю 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначену Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у сталому розмірі 379,60 грн.

Розмір пенсії з 01.07.2021 - 15953,20 грн., у тому числі 741,60 грн. - підвищення інваліду армії, прирівняному до інваліда війни ІІ групи; 379,60 грн. - додаткова пенсія особі з інвалідністю 2 групи внаслідок ЧК. Розмір пенсії з 01.07.2021 - 15953,20 грн., з 01.12.2021 - 15985,20 грн., з 01.07.2022 - 16022,40 грн., з 01.12.2022 - 16048,80 грн., з 01.03.2024 - 16156,00 грн.

Постанова суду по справі № 440/10845/24 від 18.02.2025 не містить зобов`язань здійснювати перерахунок пенсії у зв`язку зі збільшенням мінімального розміру пенсії за віком в подальшому та не було предметом спору.

З аналізу постанови Другого апеляційного адміністративного суду встановлено, що позивач має право на нарахування та виплату пенсії відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХII, у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 230/96-ВР, як особі, віднесеної до 1 пенсії зменшується та є несприятливим та недоцільним для позивача, про що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зазначило в своєму листі з метою застерігання заявника від зменшення розміру пенсії.

За результатами проведеного перерахунку розмір пенсії заявника зменшився та утворилася переплата, сума якої з урахуванням виплачених коштів за період з 01.07.2021 по 30.06.2025 склала 35 454,88 грн.

Перерахунок пенсії здійснено за період з 01.07.2021 відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року № I - р(II)/2021 відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян. які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР у розмірі восьми мінімальних пенсій та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум. Постанова не містить зобов`язань стосовно проведення перерахунку при подальших змінах прожиткового мінімуму. Для виконання рішень судів, що містять зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності у розмірі 6/8/10 мінімальних пенсій за віком (в залежності від групи інвалідності) відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 6 червня 1996 року № 230/96-ВР, в підсистемі ППВП було реалізовано можливість встановлювати розміри пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 6/8/10 мінімальних пенсій за віком (в залежності від групи інвалідності) (Реліз 1.7.7.1 від 14.03.2025 "Інструкція мінімальні пенсії ЧАЕС за рішенням судів").

Відповідно до Положення № 28-2 від 21.12.2022 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України) "Про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі", Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України. Головні управління Фонду підпорядковуються Пенсійному фонду України та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Основним засобом автоматизації процесів призначення, перерахунку та виплати пенсій є створена автоматизована централізована підсистема "призначення та виплата пенсій на базі електронної пенсійної справи" Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (далі- ІКІС ПФУ) розробником якої є Пенсійний фонд України.

Відповідно до інструкції користувача підсистеми ІКІС ПФУ щодо виконання рішень суду з тотожними вимогами визначено, що розмір пенсії (8 мінімальних пенсій) не переглядається і не перераховується в масових та індивідуальних перерахунках у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Не підвищується на коефіцієнт збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (витяг з підсистеми надається).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 05.06.2025 про виконання рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2024 в адміністративній справі №440/10845/24.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що постанова суду від 18.02.2025 по справі №440/10845/24 не містить зобов`язань здійснювати перерахунок пенсії у зв`язку зі збільшенням мінімального розміру пенсії за віком в подальшому та не було предметом спору. Вказує, що розмір мінімальної пенсії за віком визначений законом про Державний бюджет України станом на 01.07.2021 - 1854 грн; станом на 01.12.2021 - 1934 грн; станом на 01.07.2022 - 2027 грн; станом на 01.12.2022 - 2093 грн; станом на 01.03.2024 - 2361 грн. Однак відповідач та суд першої інстанції цього не врахували.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 в повному обсязі, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 просив залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2024 по справі № 440/10845/24, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 по справі № 440/10845/24 скасовано та зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII, у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №230/96-ВР, як особі, віднесеної до 1 категорії, щодо якої встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, 2 групи інвалідності у розмірі не нижче восьми мінімальних пенсій за віком, з 01.07.2021 з урахуванням раніше виплачених сум.

Постанова набрала законної сили 11.11.2024.

За заявою представника позивача ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до 06.06.2025 подати звіт про виконання судового рішення у справі № 440/10845/24 у відповідності до вимог статті 382-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 05.06.2025 про виконання рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2024 в адміністративній справі №440/10845/24, суд першої інстанції дійшов висновків про необхідність прийняття звіту з огляду на те, що у розумінні статті 382-3 КАС України надання суб`єктом владних повноважень достатніх доказів на підтвердження факту вжиття його керівником всіх необхідних заходів для виконання рішення суду вважаються достатньою підставою для визнання рішення виконаним в межах повноважень ГУПФУ в Полтавській області.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з п.9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить обов`язковість судового рішення. Крім того, у ст.129-1 Основного Закону України закріплено, що судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.

Європейський суд з прав людини /ЄСПЛ/ висловив у рішеннях по справах «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04; «Горнсбі проти Греці» (Hornsby v. Greece), заява № 107/1995/613/701) позицію про те, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.

Для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 20.07.2004р. у справі «Шмалько проти України»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що невиконання рішень національних судів в Україні - системна проблема (зокрема, справа «Бурмич та інші проти України», заява № 46852/13).

Необхідність максимального забезпечення судом у кожній справі дотримання принципу обов`язковості судового рішення, зумовлено також тим, що невиконання рішень суду призводить до зниження довіри людей до судової влади, а також посилює переконання того, що вирішити спір (правову проблему), використовуючи звернення до суду, є неефективним.

Відповідно до ст.382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, застосування судового контролю є наслідком обґрунтованого припущення про невиконання судового рішення зі сторони суб`єкта владних повноважень або достовірно підтвердженого під час розгляду заяви факту невиконання судового рішення.

Водночас, правове значення для наслідків застосованого судового контролю матимуть причини невиконання судового рішення (зокрема, об`єктивна неможливість чи допущене зволікання зі сторони боржника).

Усталеною судовою практикою сформовано правову позицію, відповідно до якої для застосування інституту судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком.

Вказана позиція узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.05.2021р. у справі № 9901/598/19.

Слід зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.

Тому після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.

В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.

За змістом постанови Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 802/357/17-а звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 23.04.2020 у справі № 560/523/19 зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, положеннями КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання такого рішення (окрім соціальних справ).

При цьому, застосування судового контролю є наслідком обґрунтованого припущення про невиконання судового рішення зі сторони суб`єкта владних повноважень або достовірно підтвердженого під час розгляду заяви факту невиконання судового рішення.

Водночас, правове значення для наслідків застосованого судового контролю матимуть причини невиконання судового рішення (зокрема, об`єктивна неможливість чи допущене зволікання зі сторони боржника).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що аналіз норми ст.382 КАС України у її системному взаємозв`язку з нормами ст.372 КАС України дозволяє стверджувати, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися за наявності для цього підстав (безвідносно до факту наявності виконавчого провадження щодо виконання відповідного судового рішення), зокрема у випадку, якщо:

- рішення суду ще не виконано, у тому числі у порядку його примусового виконання;

- існує обґрунтований і підтверджений доказами ризик його невиконання;

- існують підтверджені доказами обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, або дають підстави вважати, що: загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення, має намір ухилення від цього обов`язку.

На виконання ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 05.06.2025 надало до суду звіт про виконання судового рішення у справі № 440/10845/24.

Як убачається з протоколу перерахунку пенсії позивача, основний розмір пенсії позивача, обчислений у розмірі восьмими мінімальних пенсій за віком станом на 01.07.2021, який складає 14832 грн. (1854х8).

Розмір пенсії з 01.07.2021 - 15953,20 грн.. у тому числі 741,60 грн. - підвищення інваліду армії, прирівняному до інваліда війни ІІ групи; 379,60 грн. - додаткова пенсія особі з інвалідністю 2 групи внаслідок ЧК.

Розмір пенсії з 01.12.2021 - 15985,20 грн. у тому числі 773, 60 грн. - підвищення інваліду армії, прирівняному до інваліда війни ІІ групи; 379,60 грн. - додаткова пенсія особі з інвалідністю 2 групи внаслідок ЧК;

з 01.07.2022 - 16022,40 грн. у тому числі 810, 80 грн. - підвищення інваліду армії, прирівняному до інваліда війни ІІ групи; 379,60 грн. - додаткова пенсія особі з інвалідністю 2 групи внаслідок ЧК;

з 01.12.2022 - 16048,80 грн. у тому числі 837, 20 грн. - підвищення інваліду армії, прирівняному до інваліда війни ІІ групи; 379,60 грн. - додаткова пенсія особі з інвалідністю 2 групи внаслідок ЧК;

з 01.03.2024 - 16156,00 грн у тому числі 944, 40 грн. - підвищення інваліду армії, прирівняному до інваліда війни ІІ групи; 379,60 грн. - додаткова пенсія особі з інвалідністю 2 групи внаслідок ЧК.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що відповідачем здійснено нарахування позивачу пенсії із розрахунку восьми мінімальних пенсій станом на дату, з якої проведено перерахунок, а саме: 01.07.2021 у розмірі 14832 грн (1854 грн*8) і після цього з 01.12.2021, з 01.07.2022, з 01.12.2022, з 01.03.2024 пенсію обчислено виходячи з основного розміру пенсії - 14832 грн.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність станом на 01.07.2021 - 1854 грн, з 01.12.2021 - 1934 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність станом на 01.07.2022 - 2027 грн, станом на 01.12.2022 - 2093 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність станом на 01.03.2024 - 2361 грн.

Отже, враховуючи визначення Законами про бюджет розміру прожиткового мінімуму у кожному році, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач має обов`язок перераховувати та виплачувати пенсію відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням таких законодавчих визначень.

Водночас, покликання відповідача на застосування при проведенні виконання судового рішення, яке набрало законної сили прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність, що встановлений станом на 01.07.2021 як на правомірність своїх дій, оскільки, на думку відповідача, постанова суду по справі № 440/10845/24 від 18.02.2025 не містить зобов`язань здійснювати перерахунок пенсії у зв`язку зі збільшенням мінімального розміру пенсії за віком в подальшому та не було предметом спору, суд апеляційної інстанції вважає неправомірним, оскільки при розрахунку пенсії позивача у подальшому з 01.12.2021, з 01.07.2022, з 01.12.2022, з 01.03.2024 застосуванню підлягає як розрахункова величина прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність, визначена Законами України «Про Державний бюджет України» станом на 01.12.2021 (1934 грн), 01.07.2022 (2027 грн), 01.12.2022 (2093 грн), 01.03.2024 (2361 грн), а не станом на 01.07.2021 року (1854 грн).

Тому, приймаючи звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 05.06.2025 про виконання рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2024 в адміністративній справі №440/10845/24, суд першої інстанції не врахував вказаних обставин та дійшов передчасних висновків про необхідність прийняття такого звіту.

Також, колегія суддів наголошує, що в розрізі приписів ст.382 КАС України саме суд першої інстанції наділений повноваженнями за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення заяви в порядку ст.382 КАС України, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ст.312, ч.2 ст.313, п.п.1, 4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 по справі № 440/10845/24 скасувати та направити справу до Полтавського окружного адміністративного суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 19.09.2025 року