Справа № 640/10937/21
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України, щодо не нарахування заробітної плати за фактично відпрацьовані 18 днів жовтня 2020 року, компенсації за 19 днів невикористаної чергової відпустки за 2020 рік та одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 зі служби виходячи з надбавки за особливості проходження служби у розмірі 70 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років, встановленої наказом ДФС України від 22.06.2020 р. № 12-ф, та без урахуванням індексації грошових доходів за січень-вересень 2020 року;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України здійснити перерахунок заробітної плати за фактично відпрацьовані 18 днів жовтня 2020 року, компенсації за 19 днів невикористаної чергової відпустки за 2020 рік та одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 зі служби виходячи з надбавки за особливості проходження служби у розмірі 70 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років, встановленої наказом ДФС України від 22.06.2020 р. № 12-ф, а також з урахуванням індексації грошових доходів за січень-вересень 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 виплачено заробітну плату за фактично відпрацьовані 18 днів жовтня 2020 року, компенсацію за 19 днів невикористаної чергової відпустки за поточний рік та одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби.

Разом з тим, на думку позивача, розміри зазначених виплат суттєво занижені, зокрема, розраховані виходячи з надбавки за особливості проходження служби у розмірі 30 відсотків посадового окладу, окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років, а також без урахування індексації грошових доходів за січень-вересень 2020 року.

Відповідач Державна фіскальна служба України, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вхід. №109998/24 від 13.07.2021 року), посилаючись на те, що у зв`язку з обмеженим та недостатнім фінансування грошового забезпечення наказом ДФС від 22.10.2020 № 32-ф всім особам рядового та начальницького складу були переглянуті розмірі надбавок визначені у межах фонду оплати праці.

Згідно до п.1 гл.2 розділу IV Наказу №616 надбавка за особливості проходження служби виплачується особам начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) з дня її встановлення.

Наказом ДФС від 22.10.20 року № 12-ф ще до звільнення позивача з 01.10.2020 по 31.10.2020 були визначені нові розмірі надбавок для виплат всім працівникам в межах бюджетних асигнувань.

Щодо включення індексації до розміру грошового забезпечення відповідачем зазначено, що постановою №704 та додатком №15 не визначено індексацію складовою грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

ДФС забезпечено протягом 2020 року підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг, особам начальницького складу податкової міліції у зв`язку із встановленням їм згідно з нормами діючого законодавства розмірів посадових окладів на одному рівні протягом 2018 - 2020 років. При цьому, оскільки надбавки належать до місячного додаткового грошового забезпечення та не відносяться до основного фонду оплати праці, збільшення чи зменшення надбавок не може вважатись змінами істотних умов праці, оскільки розміри посадового окладу та основної заробітної плати не змінювались.

На підставі викладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва Костенко Д. А., від 06 травня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої здійснюватиметься суддею Костенком Д. А. одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Законом України № 2825-IX від 13.12.2022 року, що набрав чинності 15.12.2022 року, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, дана справа передана на розгляд та вирішення Одеському окружному адміністративному суду, та за наслідками автоматизованого розподілі судових справ між суддями, справу передано на розгляд судді Харченко Ю. В.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити спрощене позовне провадження у справі № 640/10937/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, Наказом Державної фіскальної служби України від 22 жовтня 2020 року №1462-0 на підставі попередження про наступне вивільнення від 27 серпня 2020 року та рапорту від 08.10.2020 р. полковника податкової міліції ОСОБА_1 , начальника другого відділу управління аналізу та прогнозування криміногенних факторів Головного управління оперативно-розшукової діяльності ДФС України, звільнено з посади та податкової міліції у запас Збройних Сил України 27 жовтня 2020 року відповідно до підпункту «г» пункту 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114, та пункту 7. Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236.

30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 виплачено заробітну плату за фактично відпрацьовані 18 днів жовтня 2020 року, компенсацію за 19 днів невикористаної чергової відпустки за поточний рік та одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби.

З огляду на вказане, Позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом з метою захисту власних порушених прав та законних інтересів.

Так, на думку суду, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково, з урахуванням наступного.

Згідно пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 357.1 статті 357 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідно до пункту 12 якого особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Умови плати праці осіб рядового і начальницького складу податкової міліції визначені постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі по тексту - Постанова №704) та наказом Міністерства фінансів України від 17 липня 2018 № 616 (далі по тексту - Наказ № 616).

Так, у відповідності до пункту 2 Постанови №704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови №704 передбачено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Відповідно до пункту 2 розділу І Наказу № 616 під місячним грошовим забезпеченням слід розуміти грошове забезпечення, встановлене на дату настання події, без урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно пункту 3 розділу І Наказу № 616 грошове забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) складається з: 1) посадового окладу, 2) окладу за спеціальним званням; 3) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення: надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за спортивне звання, за почесне звання, за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, за службу в умовах режимних обмежень; доплати за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук; доплати за вчене звання; премій.

У відповідності до пунктів 1, 2 розділу 2 Наказу №616 надбавка за особливості проходження служби виплачується особам начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) з дня її встановлення. Керівник ДФС та керівники її територіальних органів у межах асигнувань, що виділяються на утримання відповідних органів, мають право встановлювати надбавку за особливості проходження служби у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків за посадою.

При цьому, пунктом 3 цього ж розділу передбачено, що надбавка встановлюється та виплачується на підставі наказу.

Відповідно до пункту 7 розділу 2 Наказу №616 надбавку може бути переглянуто у бік як збільшення, так і зменшення або знято у тому самому порядку, в якому здійснюється її встановлення.

Наведене в сукупності свідчить про те, що встановлення надбавки за особливості проходження служби особам начальницького складу податкової міліції та визначення її розміру є правом керівника ДФС, а не його обов`язком. При цьому, відсотковий розмір такої надбавки керівник ДФС конкретній особі встановлює (збільшує або зменшує) окремим наказом, на підставі якого відбувається її нарахування та виплата.

Суд наголошує, що в межах даного спору, позивачем не оспорюється наказ ДФС від 22 жовтня 2020 року №32-ф, яким останньому зменшено відсотковий розмір надбавки за особливості проходження служби з 70%, встановленого наказом ДФС від 22 червня 2020 року №12-ф, до 30%.

Суд зазначає, що спір в даному випадку виник з приводу саме нарахування та виплати належних при звільненні сум із розрахунку зменшеного відсоткового розміру надбавки за особливості проходження служби до 30% на підставі наказу ДФС від 22 жовтня 2020 року №32-ф.

Тобто, на теперішній час наказ ДФС від 22 жовтня 2020 року №32-ф, яким позивачу зменшено відсотковий розмір надбавки за особливості проходження служби до 30% є чинним, а тому, на переконання суду, відповідачем правомірно застосовано при обчисленні сум, належних до виплати при звільненні позивача, відсотковий розмір вказаної вище надбавки у 30%.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість вказаних позовних вимог в частині не нарахування заробітної плати за фактично відпрацьовані 18 днів жовтня 2020 року та 19 днів невикористаної чергової відпустки за 2020 рік, встановленого наказом Державної фіскальної служби України від 22 червня 2020 року №12-ф та, відповідно про відсутність правових підстав для їх задоволення позовних вимог.

Щодо позовних вимог в частині нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 зі служби без урахування індексації грошових доходів, суд виходить з такого.

Право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні співробітникам податкової міліції визначене постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" (далі по тексту - Постанова №393 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до абзацу 3 пункту 10 Постанови №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Позивач не оспорює визначений в наказі про звільнення строк служби в органах податкової міліції, відтак суд дійшов висновку, що сторони визнають дану обставину.

Спір стосується лише порядку обрахунку місячного грошового забезпечення для розрахунку одноразової грошової допомоги.

Так, Наказом №616 визначено механізм нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, а також визначає форму та порядок видачі грошових атестатів (пункт 1 Наказу №616).

Як вже було зазначено судом, грошове забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції (крім курсантів навчального закладу ДФС) складається з: 1) посадового окладу; 2) окладу за спеціальним званням; 3) щомісячних додаткових видів грошового забезпечення: надбавок за вислугу років, за особливості проходження служби, за спортивне звання, за почесне звання, за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, за службу в умовах режимних обмежень; доплати за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук; доплати за вчене звання; премій; одноразових додаткових видів грошового забезпечення: - матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; допомоги для оздоровлення.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що одноразова грошова допомога розраховується з місячного грошового забезпечення.

Місячне грошове забезпечення, в свою чергу, розраховується із грошового забезпечення, встановленого на дату настання події, без урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення, тобто без урахування матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення.

Суд наголошує, що до місячного грошового забезпечення мають бути включені посадовий оклад, оклад за спеціальним званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення, а саме, надбавки за вислугу років, за особливості проходження служби, за спортивне звання, за почесне звання, за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, за службу в умовах режимних обмежень, доплати за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук, доплати за вчене звання, премії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу встановлена надбавка за особливості проходження служби на підставі наказу відповідача від 22 жовтня 2020 року 32-ф у 30% до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальне звання та надбавки за вислугу років на період з 01 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2020 року.

Вказаний наказ, як вже було зазначено судом, є чинним, а тому у відповідача при обчисленні одноразової грошової допомоги позивачу при звільненні були відсутні будь-які правові підстави для неврахування цього наказу та обчислення цієї допомоги, виходячи з іншого відсоткового розміру надбавки за особливості проходження служби, ніж 35%.

Водночас, слід наголосити, що відповідач не заперечує факту не врахування при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні позивача індексації грошового забезпечення.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що факт нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення у 2020 році (у січні, вересні та жовтні 2020 року) підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не заперечується відповідачем.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 Одноразова та щорічна грошова допомога, передбачена пунктами 10 і 11 цієї постанови, виплачується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій та Управлінням державної охорони, Службою судової охорони за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання (за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту).

В свою чергу, суд зазначає, що правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначаються Законом України від 03 липня 1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі по тексту - Закону України від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ)

Згідно статті 1 вказаного Закону індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частиною 1 статті 2 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-XII передбачено, то індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі, заробітна плата (грошове забезпечення).

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації / зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Статтею 6 Закону України від 03 липня 1991 року 1282-XII встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, у встановленому законом порядку здійснюється перегляд розмірів: заробітної плати; пенсій; державної соціальної допомоги; стипендій, що виплачуються студентам державних та комунальних вищих навчальних закладів. Перегляд зазначених у частині першій цієї статті гарантій здійснюється у розмірах, що визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Згідно статті 4 Закону України від 03 липня 1991 року 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення вдію цього Закону.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі по тексту - Порядок №1078 (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин)).

Пунктом 5 вказаного Порядку передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Суд зазначає, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права па отримання індексації.

Отже, індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, як складової конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №240/10130/19, від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17.

Згідно розрахункового листа, виданого відповідачем, про складові нарахованого грошового забезпечення позивачу за 2020 рік, вбачається, що грошове забезпечення позивачу нараховувалось та виплачувалось з урахуванням індексації.

При цьому, суд наголошує, що відповідач не заперечує факту виплати позивачу грошового забезпечення з урахуванням індексації та факту не включення її до місячного грошового забезпечення для обрахунку одноразової грошової допомоги позивачу.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно нарахував позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні без врахування індексації, у зв`язку з чим вказані позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо ненарахування заробітної плати за фактично відпрацьовані робочі дні без урахування індексації грошового забезпечення за жовтень 2020 року, суд дійшов висновку про їх безпідставність, адже матеріалами справи підтверджено нарахування позивачу у жовтні 2020 року індексації грошового забезпечення.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 гривень.

Відповідно до частин 1-6 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022 у справі №520/6658/21).

На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, позивач опис виконаних робіт з надання правничої (правової) допомоги, де вказується зокрема: консультації з питань нарахування заробітної плати, невикористаної чергової відпуски та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби. Підготовка та укладення договору про надання правничої допомоги 1000 грн., вивчення матеріалів справи. Підготовка та направлення до ДФС України адвокатського запиту про надання необхідної інформації у справі 1000 грн., підготовка та направлення ДФС України вимоги про перерахунок заробітної плати за жовтень 2020 року, невикористаних днів чергової відпустки за 2020 рік та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби 2500 грн., підготовка та направлення до Окружного адміністративного суду м. Києва позовної заяви про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії 2500 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, враховуючи предмет спору, конкретні обставини справи, суть наданих послуг, суд вважає, що заявлений до відшкодування їх розмір в сумі 7000 грн. є надмірним. При цьому суд зазначає, що справа є справою незначної складності, а тому адвокат був обізнаним щодо нормативно-правового регулювання спірних правовідносин. Тому суд вважає, що вартість наданої правничої допомоги в заявленому розмірі є завищеною.

Тому, виходячи з критеріїв, визначених частиною дев`ятою статті 139 КАС України, принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, суд вважає, що є підстави обмежити розмір витрат на правничу допомогу та стягнути їх на користь позивача в розмірі 2000 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, підлягають задоволенню частково, з вище окреслених підстав.

Керуючись ст.ст. 2-12, 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 22, 263, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України (04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ) щодо неврахування індексації грошового забезпечення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Державну фіскальну службу України (04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ) провести перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), враховуючи індексацію грошового забезпечення з урахуванням раніше проведених виплат.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Державної фіскальної служби України (04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2000 (дві тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення складено 18.09.2025 року, з урахуванням знаходження судді Харченко Ю. В. у відпустці, у період з 30.05.2025 року по 27.06.2025 року, з 15.08.2025 року по 22.08.2025 року, а також на лікарняному з 07.07.2025р. по 08.08.2025 р. включно.

Суддя Ю.В. Харченко

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.