Справа № 580/52/25
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року справа № 580/52/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), в якому просить:

- визнати умисні дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_1 , що проявилися у бездіяльності стосовно надання саме запитуваної інформації, протиправною;

- зобов`язати розпорядника інформації надати ОСОБА_1 відповідь на запит від 04.12.2024, яка має містити документ з правдивою інформацією, що містилася у відібраному і знищеному документі, а саме Тимчасове посвідчення № 2020/17 від 20.02.2020, з інформацією про те, що ОСОБА_1 непридатний до в/служби з виключенням з військового обліку і що призовною комісією Маньківського району позивач виключений з в/обліку згідно ст. 20-а Наказу МО України № 207-99р. Протокол № 1 від 08.01.2003.

- стягнути з відповідача в порядку додаткового судового рішення коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправною бездіяльністю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся до відповідача із запитом на публічну інформацію, у якому просив відновити правдиву інформацію щодо позивача та видати посвідчення із зазначенням первісної, правдивої інформації, однак відповідач надав відповідь з порушенням строку, яка також не відповідає запитуваній інформації.

Ухвалою від 28 січня 2025 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відзив на позов від відповідача до суду не надходив.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що згідно копії Тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку згідно ст. 20а Наказу МО України № 207-99 на підставі протоколу № 1 від 08.01.2003.

Відповідно до копії Тимчасового посвідчення № НОМЕР_2 ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби та 05.03.2022 прийняв військову присягу у Військовій частині НОМЕР_3 . 27.06.2022 знятий з військового обліку.

04.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із запитом на публічну інформацію у якому просив виправити неправдиву інформацію про заявника щодо придатності до проходження військової служби за станом здоров`я, зазначену в Тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 04.03.2022 на правдиву інформацію щодо непридатності до в/служби з виключенням з військового обліку, згідно Тимчасового посвідчення № 2020/17 від 20.02.2020 а також вручити оригінальний документ чи його повноцінний замінник з виправленою інформацією відповідно до Тимчасового посвідчення № 2020/17 від 20.02.2020 про те, що ОСОБА_1 непридатний до в/служби з виключенням з військового обліку.

У відповідь на вказаний запит листом від 20.12.2024 № 1867 відповідач повідомив, що відповідно витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 07.03.2022 № 43 ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_4 ) з 04.03.2022 призваний із запасу ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 Про загальну мобілізацію, зарахований у списки особового складу військової частини НОМЕР_3 . Відповідно до інформації реєстру Оберіг ОСОБА_1 станом на 20.12.2024 перебуває на військовій службі.

Дії відповідача, що проявилися у бездіяльності стосовно надання саме запитуваної інформації позивач вважає протиправними, а тому звернувся в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації, здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації врегульовані Законом України від 2 жовтня 1992 року № 2657-XІІ Про інформацію (далі Закон № 2657-XІІ), Законом України від 13 січня 2011 року № 2939-VІ Про доступ до публічної інформації (далі Закон № 2939-VІ) та іншими нормативно-правовими актами.

Частина 1 ст. 3 Закону № 2657-XІІ встановлює право кожного на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2939-VI публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Доступ до інформації забезпечується шляхом: надання інформації за запитами на інформацію (п. 1 ч. 1 ст. 3, п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VІ).

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 2939-VІ є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VІ розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;

5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

За змістом наведених норм можна виділити такі ознаки публічної інформації: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Одним із способів доступу до інформації відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 5 Закону № 2939-VI є надання її за запитами на інформацію.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

На підставі ч. 2 ст. 19 Закону № 2939-VI запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

П. 6 ч. 1 ст. 14 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Ч. 1 ст. 3 Закону № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Верховною Радою України було ратифіковано Конвенцію Ради Європи про доступ до офіційних документів, прийняту 18 червня 2009 року у м. Тромсе, яка набрала чинності для України 01 грудня 2020 року (далі Конвенція).

У статті 1 Конвенції під поняттям офіційні документи розуміється будь-яка інформація, записана у будь-якій формі, складена або отримана, та яка перебуває у розпорядженні державних органів.

У Законі України Про ратифікацію Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів зазначається, що відповідно до пункту 2 статті 1 Конвенції Україна заявляє, що визначення поняття державні органи також включає юридичних осіб у тій мірі, в якій вони виконують державні функції або управляють державними коштами відповідно до національного законодавства.

Згідно зі статтею 2 Конвенції кожна Сторона гарантує право кожному, без дискримінації за будь-якою ознакою, на доступ, за вимогою, до офіційних документів, що знаходяться в розпорядженні державних органів.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту, а у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту якщо розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Згідно ч. ч 3, 4, 5 ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що розпорядник публічної інформації зобов`язаний її надати на запит особи, який відповідає вимогам Закону № 2939-VI. При цьому, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту якщо він не володіє інформацією, щодо якої зроблено запит. У такому випадку, розпорядник інформації, якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

Як встановив вище суд, 04.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із запитом на публічну інформацію, у якому просив виправити неправдиву інформацію про заявника щодо придатності до проходження військової служби за станом здоров`я, зазначену в Тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 04.03.2022 на правдиву інформацію щодо непридатності до в/служби з виключенням з військового обліку, згідно Тимчасового посвідчення № 2020/17 від 20.02.2020, а також вручити оригінальний документ чи його повноцінний замінник з виправленою інформацією відповідно до Тимчасового посвідчення № 2020/17 від 20.02.2020 про те, що ОСОБА_1 непридатний до в/служби з виключенням з військового обліку.

У відповідь на вказаний запит листом від 20.12.2024 № 1867 відповідач повідомив, що відповідно витягу з наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) від 07.03.2022 № 43 ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_4 ) з 04.03.2022 призваний із запасу ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 Про загальну мобілізацію, зарахований у списки особового складу військової частини НОМЕР_3 .

Під час надання оцінки наданої відповідачем відповіді суд зазначає, що у ній відповідач повідомив про індивідуальний акт, на підставі якого позивач 04.03.2022 призваний на військову службу під час мобілізації. Суд врахував, що надана інформація відповідає відомостям Тимчасового посвідчення № НОМЕР_2 , відповідно до якого ОСОБА_1 , за наслідками визнання придатним до військової служби, 05.03.2022 прийняв військову присягу у Військовій частині НОМЕР_3 та проходив військову службу до 27.06.2022 (дати зняття з військового обліку).

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про відсутність у наданій відповідачем інформації ознак недостовірності чи неточності.

У свою чергу суд зауважує, що запит на публічну інформацію є механізмом реалізації права кожного на доступ до публічної інформації. Натомість зміст звернення позивача до відповідача стосувався незгоди позивача із визнанням його придатним до військової служби.

Разом з тим, суд звертає увагу, що процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями визначає Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 р. за № 1109/15800, та зазначає, що у разі незгоди із визнанням його придатним до військової служби, він не позбавлений права оскарження постанови ВЛК районного ТЦК та СП у порядку встановленому цим Положенням.

Підсумовуючи викладене, суд зауважує, що запит позивача, зміст якого стосувався незгоди із визнанням його придатним до військової служби, не відповідає меті та сфері дії, визначених ст. 2 Закону України Про доступ до публічної інформації, у зв`язку із чим суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідача та, як наслідок, необхідність відмови у задоволенні вимог у цій частині, у зв`язку з чим похідна вимога позивача щодо стягнення з відповідача коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправною бездіяльністю не може бути задоволена.

Суд також враховує інші аргументи позивача, зазначені у позові, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 139 вказаного Кодексу, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача, звільненого від сплати судових витрат не підлягають задоволенню, а відповідач не надав доказів понесення судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 );

2) відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 19.09.2025.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК