Справа № 343/1286/25
Суддя: Андрусів І. М.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 343/1286/25
Провадження №: 2-а/343/31/25
РІШЕННЯ

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано - Франкiвської областi в складi:

головуючого суддi Андрусіва І.М.,

з участю: секретарів судового засідання - Шикор Г.В., Семків В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Долинського районного суду Івано - Франківської області, адміністративну справу № 343/1286/25, за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності,

за участю: представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Воробця Р.М.,

представника відповідача ДПП Петришина І.Я., Шумила С.Я.,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій сторін:

позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом (а.с. 1-8), який підписаний нею та її представником - адвокатом Воробцем Р.М., до ДПП, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , в якому просить:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії 4АВ №08604199 від 15.12.2024;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії 5АВ №09264155 від 12.02.2025;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії 5АВ №09662326 від 23.03.2025;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії 5АВ №09662826 від 23.03.2025;

- закрити провадження у даних справах.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що оскаржуваними постановами її притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП (перевищення встановленого обмеження швидкості руху транспортного засобу більш як на двадцять кілометрів на годину) та накладено на неї адміністративні стягнення у виді штрафу.

Вважає, що оскаржувані постанови підлягають скасуванню, оскільки вона не керувала транспортним засобом в дні винесення постанов, а тому не може бути притягнута до відповідальності.

Так, справді, їй на праві власності належить транспортний засіб «Volkswagen» «Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким і було вчинено дані адміністративні правопорушення. Однак, вказаний автомобіль з грудня 2024 року перебуває у власності її родича третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , оскільки між ними було досягнуто усної домовленості про відчуження такого і вона отримала кошти за його фактичний продаж.

Оскільки вона не проживає за місцем реєстрації, а фактично проживає за адресою третьої особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), оскаржувані постанови не отримувала і про їх існування дізналась лише 26.06.2025 після візиту до сервісного центру МВС України, з метою обміну посвідчення водія.

Факт керування транспортним засобом 23.03.2025 третьою особою ОСОБА_2 в момент вчинення адміністративних правопорушень підтверджується фотофіксацією, де чітко видно, що за кермом перебуває особа чоловічої статі.

Зазначає, що третя особа ОСОБА_2 , будучи особою без юридичної освіти та розуміння норм законодавства, не усвідомлював правових наслідків оплати штрафів за оскаржуваними постановами.

З огляду на викладене, просить оскаржувані постанови скасувати та закрити провадження у справах.

Представником відповідача ДПП Петришиним І.Я. подано відзив (а.с. 45-54), в якому він просить відмовити у задоволенні даної позовної заяви. Заперечення проти позову обґрунтовує тим, що відповідно до норм чинного законодавства, відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, несе відповідальна особа, тобто власник транспортного засобу, або належний користувач такого, якщо відомості про нього внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Оскільки, на момент опрацювання та постановлення оскаржуваних постанов було встановлено, що саме позивачка ОСОБА_1 є власницею транспортного засобу, яким було вчинено адміністративні правопорушення, і відомостей про належного користувача такого не було виявлено, дані постанови є правомірними і такими, що не підлягають скасуванню. Більше того, ні позивачкою ОСОБА_1 , ні третьою особою ОСОБА_2 не було вчинено у встановлені законом строки жодних дій для звільнення позивачки від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі. Окрім цього, представник відповідача просить залишити без розгляду даний позов, оскільки позивачкою ОСОБА_1 пропущено строк на оскарження.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Воробець Р.М. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Вказав, що відповідач перед постановленням оскаржуваних постанов повинен був зателефонувати та з`ясувати хто насправді керував трансопртним засобом.

Представник відповідача ДПП Шумило С.Я., у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю таких. Також підтримав клопотання про залишення позову без розгляду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначив, що справді він керував транспортним засобом у дні вчинення адміністративних правопорушень та фактично вчинив їх і оплатив штрафи. Додатково зазначив, що даним трансопртни мзасобом він вже користується більше двох років.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи, процесуальні дії у справі:

07 липня 2025 року ухвалою суду залишено позовну заяву без руху та надано позивачці десятиденний строк для усунення недоліків такої.

Від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Воробця Р.М. 18.07.2025 надійшла заява на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

22 липня 2025 року ухвалою суду визнано поважними причини пропуску позивачкою ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом, поновлено строк на звернення до суду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Від представника відповідача 23.07.2025 надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи, а 29.07.2025 надійшов відзив.

Судове засідання призначене 30.07.2025 було відкладено у зв`язку із заявленим клопотанням представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Воробця Р.М. про ознайомлення з відзивом та у зв`язку із перебуванням головуючого судді у щорічній основній відпустці.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с. 13), позивачці ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на праві власності належить транспортний засіб марки «Volkswagen», моделі «Caddy», реєстраційний номерАТ6834ІС.

Відповідно до копій постанов про накладення адміністративних стягнень у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі: серії 4АВ №08604199 від 15.12.2024, серії 5АВ №09264155 від 12.02.2025, серії 5АВ №09662326 від 23.03.2025 та серії 5АВ №09662826 від 23.03.2025 (а.с. 81, 73, 65, 57), позивачку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП (перевищення встановленого обмеження швидкості руху транспортного засобобу більш як на двадцять кілометрів на годину) та накладено адміністративні стягнення у виді штрафу, які сплачено 21.12.2024, 13.02.2025, 23.03.2025, 23.03.2025 (а.с. 82, 74, 66, 58). Дані правопорушення вчинені транспортним засобом марки «Volkswagen», моделі «Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На підтвердження того, що за кермом автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент вчинення адміністративних правопорушень 23.03.2025 перебувала третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , сторона позивача надала оптичний диск (а.с. 21), на якому наявні фотокопії в момент вчинення правопорушень від 23.03.2025, і судом встановлено, що за кермом справді перебуває особа чоловічої статі.

Отже, судом встановлено, що позивачку ОСОБА_1 , як власницю транспортного засобу, тобто, відповідальну особу, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП (перевищення встановленого обмеження швидкості руху транспортного засобу більш як на двадцять кілометрів на годину), які зафіксовані в автоматичному режимі, та накладено на неї адміністративні стягнення у виді штрафу. Заперечуючи факт вчинення позивачкою даних адміністративних правопорушень, сторона позивачки стверджує, що фактично автомобілем керувала третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , який підтвердив дану обставину.

Таким чином, між сторонами виник спір відносно правомірності винесення оскаржуваних постанов про накладення адміністративних стягнень на позивачку та наявності чи відсутності підстав для їх скасування.

ІV. Оцінка суду:

заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд доходить такого висновку.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Згідно із ст. 9, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 77 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність у діях позивачки, адміністративних правопорушень мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Так, ч. 1 ст. 122 КУпАП встановлено відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

У примітці до даної статті зазначено, що суб`єктом цього правопорушення, якщо таке зафіксовано в автоматичному режимі, є відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу.

При цьому, законодавець у ст. 279-3 КУпАП передбачив підстави та умови для звільнення від відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

Згідно із ч. 1 ст. 279-3 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили:

- ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;

- особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Тобто, відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП - перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, якщо таке зафіксовано в автоматичному режимі, несе власник транспортного засобу або належний користувач транспортного засобу, лише за умови, що відомості про нього внесено до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Водночас, законодавцем встановлені підстави та умови для звільнення власника транспортного засобу від відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, яке зафіксовано в автоматичному режимі, якщо особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, у встановлений строк, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Так, судом встановлено, що на момент постановлення оскаржуваних постанов, власником транспортного засобу марки «Volkswagen», моделі «Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким і вчинено дані адміністративні правопорушення, була позивачка ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки позивачка ОСОБА_1 на момент вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП, постанови які є предметом даного позову, була власницею транспортного засобу, яким було вчинено дані адміністративні правопорушення, тобто була відповідальною особою, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 у встановлений законом 20 (календарні дні) строк з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили особисто не звернувся до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначених фактів адміністративних правопорушень та не надав згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також не надав документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу, відомості про нього, як про належного користувача до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено не було, підстав для скасування оскаржуваних постанов та задоволення позову немає.

Сам факт того, що при вчиненні адміністративних правопорушень 23.03.2025 за кермом транспортного засобу перебувала особа чоловічої статі, не дає підстав для скасування оскаржуваних постанов, оскільки у такому разі, законодавцем передбачено у ст. 279-3 КУпАП умови для звільнення від відповідальності власника транспортного засобу (відповідальної особи), що ні позивачкою, ні третьою особоу, зроблено не було.

Більше того, доводи сторони позивачки про те, що вказаний вище транспортний засіб було нею відчужено третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , суд вважає безпідставними, оскільки ст. 215, 203 ЦК України визначено, що недодержання в момент вчинення правочину, зокрема, його форми, тягне за собою його недійсність (нікчемність). Оскільки між позивачкою ОСОБА_1 та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 не було у встановленому законом порядку укладено договір купівлі продажу або інший договір, який би засвідчив факт переходу права власності на автомобіль до останнього, доводи про відчуження автомобіля суд до уваги не бере.

Відхиляє суд і доводи сторони позивачки про те, що вона проживає за однією адресою разом із третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , у зв`язку із чим вона не знала про наявність оскаржуваних постанов, з огляду на таке.

Так, ч. 3 ст. 13 Конституції України, ч. 4 ст. 319 ЦК України, встановлено, що власність зобов`язує.

У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує до чого зобов`язаний власник.

Тому, позивачка ОСОБА_1 будучи власницею транспортного засобу, повинна була належним чином розпоряджатись своїм майном та слідкувати за тим, хто і на яких умовах керує належним їй транспортним засобом.

Відхиляє суд у доводи сторони позивачки про те, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 не має юридичної освіти та не має розуміння норм закону, оскільки ст. 68 Конституції України встановлено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Більше того, як позивачка ОСОБА_1 , так і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , будучи водіями, тобто особами, які пройшли, зокрема, теоретичний курс навчання, повинні були знати і неухильно виконувати ПДР України, як в частині не порушення правил дорожнього руху, так і в частині контролю за своїм транспортним засобом.

Щодо клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропущенням позивачкою ОСОБА_1 строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Так, відповідно до ч. 1, 3 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 2 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 4 ст. 123 КАС України).

Також, п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Так, ухвалою суду від 22.07.2025 визнано поважними причини пропуску позивачкою ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом та поновлено їй строк на звернення до суду.

Слід зазначити, що вказана категорія справ розглядається у порядку, визначеному положеннями ст. 286 КАС України, якою законодавцем встановлені темпоральні обмеження.

Як на поважність причин пропуску строку звернення до суду, позивачка ОСОБА_1 послалась на ту обставину, що про оскаржувані постанови вона дізналась лише 26.06.2025 в сервісному центрі МВС України.

Оскільки оскаржувані постанови позивачкою фактично було отримано 26.06.2025, а позов пред`явлено до суду 03.07.2025, тобто в межах десятиденного строку наданого законом на її оскарження, судом було поновлено строк на звернення до суду.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21.01.1999), зокрема, зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому, за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не вважає за необхідне давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у даній справі.

На підставі викладеного, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 8 Загальної декларації прав людини, ст. 13, 19, 62, 68 Конституції України, ст. 2, 9, 20, 72, 73-77, 90 КАС України, ст. 7, 9-11, 14-2, 33, 122, 222, 245, 247, 251, 252, 279-3, 280 КУпАП, керуючись ст. 293, 294 КУпАП, ст. 241, 243, 246, 250-251, 255, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 .

Суддя: І.М.Андрусів