Справа № 569/347/25
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 569/347/25 Суддя (судді) першої інстанції: Кордюкова Ж.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Керімова К.Е.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року позивач, ОСОБА_2 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправною і скасувати постанову Волинської митниці від 25 грудня 2024 року у справі про порушення митних правил No0462/20500/24, якою ОСОБА_3 визнано винною у вчинені порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 30 відсотків, вартості товарів, що становить 405 663,33 грн;

- закрити провадження у справі про порушення митних правил № 0462/20500/24 відносно ОСОБА_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вказує, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини справи.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що ювелірні вироби позивач купувала для себе, таким чином остання вкладала свої кошти, деякі з них були подаровані її дочці. Яким чином позивач мала довести належність ювелірних виробів саме дочці, невідомо.

Апелянт зазначає, що не погоджується з експертизою на предмет визначення вартості предметів, вилучених по протоколу в день вчинення правопорушення, оскільки оцінюючи ринкову вартість ювелірних виробів, експертами враховано лише наявне маркування на товарах, однак останніми не досліджено чи виготовлені вироби з дорогоцінного металу - золота, срібла, платини, паладію чи це є звичайний метал чи медичний сплав. Експертами не здійснено експертно-пробірної операції (випробування) з визначення проби сплаву дорогоцінного металу (сплавів дорогоцінних металів) у виробах (неруйнівним методом), не проведено експертизи на предмет дослідження фактичного вмісту дорогоцінних металів у виробах і матеріалах (проби сплаву дорогоцінного металу), характеристики вставок каміння (дорогоцінного чи звичайного), відбитків пробірних клейм відповідно до надписів на бірках.

Експертами не враховано втрату якості під час зберігання/експлуатації ювелірних виробів, що певним чином пов`язана з його фізичним зносом, оскільки фізичний знос є складовою, що знижує базову вартість і відповідно оціночну вартість.

Також апелянт звернула увагу суду, що ювелірні вироби переміщувались позивачем без ознак приховування. ОСОБА_1 , достеменно відомо, що вартість прикрас не перевищує 10 000 євро, відтак, остання була впевнена про відсутність протиправності в своїх діях та не припускала можливості настання негативних наслідків. Умислу перевезти ювелірні вироби з порушенням встановленого порядку позивач не мала.

Апелянт також долучила до матеріалів справи дублікати видаткових накладних, де зазначено назву, вагу та вартість товару, а також пояснення ФОПа, у якого ОСОБА_1 купувала деякі ювелірні вироби. Вказані докази не були долучені у суді першої інстанції, оскільки як повідомлялось у позовній заяві, є ВПО, у 2022 році втратила житло у м. Сєвєродонецьк Луганської області. Разом тим, ФОП ОСОБА_4 , як вимушено переміщена особа з окупованих територій, була змушена залишити Україну, з особистих та економічних причин, та виїхала в одну з країн ЄвроСоюзу. Зв`язок позивача та ФОП ОСОБА_4 було тимчасово втрачено.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил.

09 червня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Волинської митниці, в якому відповідач просить рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19.05.2025 у справі № 569/347/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач вказав, що усі вищевказані ювелірні вироби не мають ознак таких, що були у користуванні, не мають ознак забезпечення повсякденних потреб громадянки відповідно до мети її перебування за кордоном, тобто не вважаються особистими речами в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 370 Митного кодексу України та підлягають письмовому декларуванню згідно з вимогами ч.1 ст. 374 МК України.

Твердження представника позивача, що громадянка не знала вартості товарів є неправдивим, адже на момент переміщення гр. України ОСОБА_1 через митний кордон України товарів «ювелірні вироби, в асортименті», загальною вагою брутто 1 391,8 гр, посадовою особою митного органу відповідно до наявної цінової інформації на прикріплених бірках встановлено орієнтовну загальну вартість товарів 2 331 728 грн. (52 272,22 євро).

Враховуючи, що під час переміщення гр. України ОСОБА_1 особисто вказала у протоколі опитуванні та поясненні, що переміщує ювелірні вироби зі срібла та золота, наявності на них бірок, прикріплених металевою пломбою, з необхідною інформацією щодо найменування або товарного знаку підприємства-виробника, найменування виробу, найменування сплаву металу та його проба, маса виробу, номер (розмір) каблучки або браслета, найменування каменю та його маса, а також наявної проби на самих виробах, що співпадали із вказаною інформацією на бірках, необхідності у проведенні експертизи з метою встановлення дорогоцінного металу та каміння не має.

Відповідач у відзиві також наголосив, що результати проведеної СЛЕД Держмитслужби товарознавчої експертизи у справі про порушення митних правил № 0462/20500/24, визначені висновком від 27.11.2024 №-0636, особою, яка вчинила правопорушення не заперечувались та розумному сумніву не піддавались. Жодних клопотань від гр. України ОСОБА_1 або її захисника до митного органу щодо проведення незалежної експертизи у вказаній справі про ПМП під час провадження та розгляду справи не надходило.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2025 року призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 17 вересня 2025 року.

09 вересня 2025 року від представника відповідача - Кунєвої Зої Юріївни надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому остання зазначає, що у період з 11.09.2025 по 26.09.2025 вона перебуватиме у щорічній відпустці, тому не має можливості бути присутньою на судовому засіданні, у зв`язку з чим, просить перенести судове засідання на іншу дату після закінчення відпустки.

Щодо вказаного клопотання колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Колегія суддів не задовольняє клопотання про відкладення розгляду справи, вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутність у судовому засіданні представника відповідача, оскільки явка сторін в судове засідання судом обов`язковою не визнавалася, а сторони не позбавлені права подати додатково письмові пояснення по суті справи або повідомити про наявність інших доказів, які не були раніше подані до суду, якщо б вважали це за необхідне.

Водночас, колегія суддів зазначає, що подане до суду клопотання не містить в собі доказів відсутності в інших представників відповідача можливості взяти участь у судовому засіданні.

При цьому, вказана справа віднесена до справ позовного провадження в окремих категоріях термінових справ. Однак сторони не заявили клопотань про продовження строку розгляду апеляційної скарги.

Отже, у суду на теперішній час відсутні підстави для відкладення розгляду справи на іншу дату.

Позивач в судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.10.2024 відносно ОСОБА_1 Волинською митницею розпочато справу про порушення митних правил №0462/20500/24 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України.

Зі змісту протоколу про порушення митних встановлено, що 30.10.2024 близько 01 год. 00 хв. в зону митного контролю пункту пропуску «Ягодин-Дорогуск» митного поста «Ягодин» Волинської митниці по смузі руху «червоний коридор» у напрямку «в`їзд в Україну» в`їхав рейсовий автобус марки «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 , сполученням «Познань - Суми», в якому в якості пасажирки переміщувалася ОСОБА_2 .

Під час проведення митного контрою ОСОБА_1 запропоновано заповнити митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадження підприємницької діяльності, однак в митній декларації ОСОБА_2 жодних товарів не вказала.

За результатами здійснення повного митного огляду транспортного засобу марки «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 , встановлено, що у багажному відділені автобуса у валізі червоного кольору, що належить ОСОБА_1 , серед особистих речей виявлено не заявлені в митній декларації письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадження підприємницької діяльності товари:

- ювелірні вироби з металу жовтого кольору, ззовні схожого на золото, з зазначеннями 585 проби, в кількості 80 шт., що знаходилися в прозорих Zip-пакетах у пластиковому альбомі, з прикріпленими бірками, загальною вагою 350, 6 гр. (брутто);

- ювелірні вироби з металу білого кольору, ззовні схожого на золото, з зазначеннями 585 проби, в кількості 13 шт., що знаходилися в прозорих Zip-пакетах у пластиковому альбомі, з прикріпленими бірками, загальною вагою 39,9 гр. (брутто);

- ювелірні вироби з металу білого кольору, ззовні схожого на срібло, з зазначеннями 925 проби, в кількості 178 шт., що знаходилися в прозорих Zip-пакетах у пластиковому альбомі, з прикріпленими бірками, загальною вагою 001,3 гр. (брутто).

За вищевказаним фактом посадова особа Волинської митниці склала протокол про порушення митних правил №0462/20500/24 від 30.10.2024 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України.

Відповідно до пояснень від 30.10.2024 та протоколу опитування у справі про порушення митних правил №0462/20500/24 ОСОБА_2 вказала, що жодного разу при перетині митного кордону України та інших країн не декларувала зазначені ювелірні вироби, у зв`язку з тим, що вважала їх особистими речами, зокрема під час виїзду 04.10.2024 з території України.

Відповідно до висновку №-0636 від 27.11.2024 Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби, зробленого на підставі постанови про призначення експертизи від 11.11.2024 в справі про порушення митних правил №0462/20500/24, було проведено експертизу 271 об`єктів дослідження, загальна ринкова вартість товарів, визначених у вищезазначеній постанові, станом на 30.10.2024, становить 1 352 211,09 грн.

Відповідно до постанови Волинської митниці від 25.12.2024 у справі про порушення митних правил №0462/20500/24, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмір 30%, від вартості товарів, що становить 405663, 33 грн. Вилучені за протоколом №0462/20500/24 в порядку ч. 1 ст. 511 Митного кодексу України товари відповідно до висновку СЛЕД від 27.11.2024 №-0636 загальною вартістю 1352211, 09 грн, повернуто ОСОБА_1 або уповноважений особі для проведення митного оформлення згідно з чинним законодавством.

ОСОБА_2 не задекларувала товари «ювелірні вироби, в асортименті», загальною вагою брутто 1391,8 г, загальною вартістю 1352211,09 грн, тобто не заявила за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість, вага тощо) про товари, які нею переміщуються через митний кордон України, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України.

Вважаючи постанову про порушення митних правил протиправною, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що позивачка не задекларувала товари (ювелірні вироби в асортименті) загальною вагою 1391,8 г, орієнтовною загальною вартістю 331728 грн., тобто не заявила за встановленою формою точних та достовірних відомостей про товари, які нею переміщуються через кордон України, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 471 Митного Кодексу України.

Суд звернув увагу, що в позові наведені суперечливі доводи щодо походження прикрас, які були виявлені на митниці, позивач зазначає, що вона отримала їх в подарунок, деякі з них належать її дитині. Згодом зазначає, що більшість прикрас вона купувала за готівку.

Як вбачається з фото таблиці до протоколу про порушення митних правил, всі ювелірні вироби, які перевозила та не задекларувала позивач, мають відповідні бірки прикріплені металевою пломбою та запаковані в окремі Zip-пакети, також вони не мають жодних ознак, що останні були у користуванні позивачем або іншими особами.

Щодо заперечень проведеної експертизи, зокрема, доводів про невстановлення виду металу, з якого виготовлено вироби, суд вказав, що позивачем не оспорюється факт перевезення саме ювелірних виробів - золотих та срібних прикрас.

Суд першої інстанції вважав, що правомірність дій при винесенні постанови від 25.12.2024 у справі про порушення митних правил №0462/20500/24 доведена відповідачем, підстави для висновку протилежного у суду відсутні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів регулює Митний кодекс України (далі - МК України).

Згідно статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України (частина 2 статті 318 МК України).

Згідно з частиною 3 статті 381 МК України митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Частиною 1 ст. 374 Митного кодексу України визначено, що товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 Митного кодексу України встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.

Частиною 2 ст. 471 Митного кодексу України, передбачено відповідальність за недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами.

Згідно примітки до ст. 471 Митного кодексу України недекларуванням у цій статті вважається незаявлення громадянином за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений цим Кодексом, про товари, які переміщуються (пересилаються) таким громадянином через митний кордон України (у тому числі при проходженні (проїзді) ним каналом, позначеним символами зеленого кольору («зелений коридор»).

Порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність (ч. 1 ст. 458 МК України).

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, 30.10.2024 в зону митного контролю пункту пропуску «Ягодин-Дорогуск» митного поста «Ягодин» Волинської митниці по смузі руху «червоний коридор» у напрямку «в`їзд в Україну» в`їхав рейсовий автобус марки «MAN», д.н.з. НОМЕР_1 , сполученням «Познань - Суми», в якому в якості пасажирки переміщувалася ОСОБА_2 .

Під час проведення митного контролю ОСОБА_1 запропоновано заповнити митну декларацію для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадження підприємницької діяльності, однак в митній декларації ОСОБА_2 жодних товарів не вказала.

За результатами здійснення повного митного огляду транспортного засобу встановлено, що у багажному відділені автобуса у валізі червоного кольору, що належить ОСОБА_1 , серед особистих речей виявлено не заявлені в митній декларації письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадження підприємницької діяльності товари:

ювелірні вироби з металу жовтого кольору, ззовні схожого на золото, з зазначеннями 585 проби, в кількості 80 шт., що знаходилися в прозорих Zip-пакетах у пластиковому альбомі, з прикріпленими бірками, загальною вагою 350, 6 гр. (брутто);

ювелірні вироби з металу білого кольору, ззовні схожого на золото, з зазначеннями 585 проби, в кількості 13 шт., що знаходилися в прозорих Zip-пакетах у пластиковому альбомі, з прикріпленими бірками, загальною вагою 39,9 гр. (брутто);

ювелірні вироби з металу білого кольору, ззовні схожого на срібло, з зазначеннями 925 проби, в кількості 178 шт., що знаходилися в прозорих Zip-пакетах у пластиковому альбомі, з прикріпленими бірками, загальною вагою 001,3 гр. (брутто).

Таким чином, відповідачем було встановлено, що позивач не задекларувала товари (ювелірні вироби в асортименті) в загальній кількості 271 шт. загальною вагою 1391,8 г, орієнтовною загальною вартістю 2 331 728 грн (відповідно до інформації на бірках), тобто не заявила за встановленою формою точних та достовірних відомостей про товари, які нею переміщуються через кордон України, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 471 Митного Кодексу України.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач фактично не заперечувала вищевказаних обставин, в поясненнях, зазначених у протоколі опитування в справі про порушення митних правил вказала наступне:

«…Під час проведення митного контролю в моїй ручній поклажі працівниками митниці були виявлені ювелірні вироби зі срібла та золота, котрі належать мені. На даний час я не володію інформацією щодо вартості переміщуваних ювелірних виробів, в тому числі з огляду на те, що вони були придбані та отримані мною в подарунок на території України в різні періоди часу.

Вказані вироби та прикраси українського виробництва належать мені особисто та моїй дитині, купувались мною за особисті кошти та заощадження, за цінами ниче за ринкові по знижкам та особистим дисконтам. Ювелірні вироби я не приховувала від митного контролю, оскільки вважала, що загальна їх вартість не перевищує 10 000 євро».

Апеляційний суд в контексті викладеного погоджується з твердженням суду першої інстанції про суперечність доводів позивача, оскільки спочатку остання вказує, що ювелірні вироби є подарунками, а потім зазначає, що купувала їх за власні готівкові кошти.

Щодо тверджень апелянта в обґрунтування доводів апеляційної скарги про те, що ювелірні вироби позивач купувала для себе, таким чином остання вкладала свої кошти, деякі з них були подаровані її дочці, при цьому, належність ювелірних виробів саме дочці, довести неможливо, колегія суддів зазначає, що останні не спростовують факту порушення митного законодавства з огляду на недекларування товарів. При цьому, доводи про придбання виробів для себе та дочки, за відсутності будь-яких доказів, в тому числі і доказів використання ювелірних виробів в кількості 271 шт, що становить значну кількість, є суб`єктивними твердженнями позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що всі виявлені ювелірні вироби (271 шт), які перевозила та не задекларувала позивач, мають відповідні бірки, прикріплені металевою пломбою та запаковані в окремі Zip-пакети, що підтверджує те, що останні є новими і не використовувались, позаяк вони не мають жодних ознак, що останні були у користуванні позивачем або іншими особами, враховуючи пломбування.

Також згідно з протоколом, на питання, чи мають виявлені незадекларовані ювелірні вироби ознаки таких, що були в користуванні, позивач повідомила, що не використовувала їх за прямим призначенням, бо розглядала цей спосіб вкладення власних коштів як метод заощадження, але ззовні можна знайти ознаки зношення бірок даних виробів.

Тобто, фактично позивач визнала, що ювелірні вироби нею не використовувались, при цьому, посилання на зношення бірок (а не самих виробів) є безпідставним і не може свідчити про використання виробів і їх носіння, оскільки очевидним є факт відсутності використання вказаних виробів, позаяк останні містять бірки, прикріплені металевою пломбою та запаковані в окремі Zip-пакети.

В апеляційній скарзі позивач вказувала, що не погоджується з експертизою на предмет визначення вартості предметів, вилучених по протоколу в день вчинення правопорушення, оскільки оцінюючи ринкову вартість ювелірних виробів, експертами враховано лише наявне маркування на товарах, однак останніми не досліджено чи виготовлені вироби з дорогоцінного металу - золота, срібла, платини, паладію чи це є звичайний метал чи медичний сплав. Експертами не здійснено експертно-пробірної операції (випробування) з визначення проби сплаву дорогоцінного металу (сплавів дорогоцінних металів) у виробах (неруйнівним методом), не проведено експертизи на предмет дослідження фактичного вмісту дорогоцінних металів у виробах і матеріалах (проби сплаву дорогоцінного металу), характеристики вставок каміння (дорогоцінного чи звичайного), відбитків пробірних клейм відповідно до надписів на бірках.

Експертами не враховано втрату якості під час зберігання/експлуатації ювелірних виробів, що певним чином пов`язана з його фізичним зносом, оскільки фізичний знос є складовою, що знижує базову вартість і відповідно оціночну вартість.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до висновку №-0636 від 27.11.2024 Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби, зробленого на підставі постанови про призначення експертизи від 11.11.2024 в справі про порушення митних правил №0462/20500/24, було проведено експертизу 271 об`єктів дослідження, загальна ринкова вартість товарів, визначених у вищезазначеній постанові, станом на 30.10.2024, становить 1 352 211,09 грн (30313,06 євро).

Відповідно до норм ч.ч.2, 3 ст.357 МК України дослідження (аналізи, експертизи) проводяться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, чи його відокремленого підрозділу або інших експертних установ (організацій), призначених митним органом. Зазначені дослідження (аналізи, експертизи) проводяться з метою забезпечення здійснення митного контролю та митного оформлення і не є судовими експертизами.

Нормами ч.ч.1, 2 ст.515 МК України встановлено, що експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою.

Експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.

Згідно норм ст. 516 Митного кодексу України, визнавши за необхідне проведення експертизи, посадова особа митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил, виносить постанову, у якій визначаються підстави для призначення експертизи, прізвище експерта або найменування спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремленого підрозділу чи іншої відповідної установи, в якій має проводитися експертиза. У цій же постанові ставляться конкретні питання, які мають бути вирішені під час проведення експертизи, а також визначаються матеріали, що передаються у розпорядження експерта.

Відповідно до пункту 3 Положення про СЛЕД Держмитслужби, затвердженого наказом Держмитслужби від 23.10.2019 №18, у редакції наказу від 12.11.2019 №29 (зі змінами), на СЛЕД Держмитслужби покладено завдання з проведення досліджень та здійснення експертної діяльності у митній сфері, а також здійснення відповідно до законодавства попередньої оцінки майна, вилученого, конфіскованого за порушення митного законодавства.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що висновком не досліджено чи виготовлені вироби з дорогоцінного металу - золота, срібла, платини, паладію чи це є звичайний метал чи медичний сплав, оскільки вказаний факт не заперечувався в тому числі самою позивачем, яка неодноразово підтвердила, що виявлені товари є ювелірними виробами саме з золота та срібла, останнє також підтверджувалось інформацією на бірках товарів.

Відповідно до ч.15 розділу V наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження порядку взаємодії структурних підрозділів та територіальних органів Державної фіскальної служби України із Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень ДФС від 02.12.2016 №1058, під час проведення досліджень (аналізів, експертиз) експертами застосовуються методи досліджень та методики проведення експертиз, які визначені в нормативно-правових актах та нормативно-технічних документах (міжнародні та національні стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції рекомендації, переліки, науково-технічна та довідкова література, програмні продукти тощо).

Обрання методу (методики) проведення досліджень (експертиз) належить до компетенції експерта.

Отже, повноваження СЛЕД Держмитслужби на проведення експертизи в справах про порушення митних правил, в тому числі проведення товарознавчої експертизи із визначенням вартості вилученого майна, що є предметом правопорушення, закріплено Положенням про СЛЕД Держмитслужби, що відповідає вимогам МК України, з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Із наведених норм слідує, що експертиза для визначення вартості незадекларованих товарів проводиться в межах справи про адміністративне правопорушення і є доказом по справі.

Така експертиза не є судовою експертизою, а тому на неї не поширюються вимоги, зокрема, про попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Водночас, згідно із цими нормами, особа, яка притягається до відповідальності за порушення митних правил вправі провести незалежну експертизу за власний рахунок.

Тобто, у разі не згоди позивача з висновком СЛЕД Держмитслужби №-0636 від 27.11.2024, позивач мала право ініціювати питання призначення іншої експертизи, однак, як вбачається з матеріалами справи, таким правом позивач не скористалась.

При цьому, безпідставним є посилання апелянта на те, що експертами не враховано втрату якості під час зберігання/експлуатації ювелірних виробів, що певним чином пов`язана з його фізичним зносом, оскільки фізичний знос є складовою, що знижує базову вартість і відповідно оціночну вартість. Як вже зазначалось вище, зовнішнім виглядом ювелірних виробів, а саме їх пакуванням та опломбуванням з бірками підтверджується, що вироби не використовувались за прямим призначенням, що підтверджено і самою позивачем у поясненнях, що виключає фізичний знос останніх.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що висновок експертного дослідження №-0636 від 27.11.2024у даній адміністративній справі виконано із дотриманням процедури, передбаченої наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження порядку взаємодії структурних підрозділів та територіальних органів Державної фіскальної служби України із Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень ДФС під час проведення досліджень (аналізів, експертиз)» від 02.12.2016 №1058, такий відповідає вимогам закону та є належним та допустимим доказом.

Також апелянт вказувала, що ювелірні вироби переміщувались позивачем без ознак приховування. ОСОБА_1 , достеменно відомо, що вартість прикрас не перевищує 10 000 євро, відтак, остання була впевнена про відсутність протиправності в своїх діях та не припускала можливості настання негативних наслідків. Умислу перевезти ювелірні вироби з порушенням встановленого порядку позивач не мала.

Однак, як правильно зауважив відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, доводи представника позивача, що громадянка не знала вартості товарів є неправдивим, адже на момент переміщення гр. України ОСОБА_1 через митний кордон України товарів «ювелірні вироби, в асортименті», загальною вагою брутто 1 391,8 гр, посадовою особою митного органу відповідно до наявної цінової інформації на прикріплених бірках встановлено орієнтовну загальну вартість товарів 2 331 728 грн. (52 272,22 євро). Тобто, позивач не могла бути необізнаною з ціною, що вказана на бірках ювелірних виробів.

Щодо долучених до апеляційної скарги дублікатів видаткових накладних, де зазначено назву, вагу та вартість товару, а також пояснення ФОПа, у якого ОСОБА_1 купувала деякі ювелірні вироби, апелянт вказувала, що ці докази не були долучені у суді першої інстанції, оскільки як повідомлялось у позовній заяві, позивач є ВПО, у 2022 році втратила житло у м. Сєвєродонецьк Луганської області. Разом тим, ФОП ОСОБА_4 , як вимушено переміщена особа з окупованих територій, була змушена залишити Україну, з особистих та економічних причин, та виїхала в одну з країн ЄвроСоюзу. Зв`язок позивача та ФОП ОСОБА_4 було тимчасово втрачено.

Так, апелянтом долучено копії видаткових накладних, виданих ФОП ОСОБА_4 . Вказані накладні містять лише наступну інформацію: назва магазину Cullinan, номер та дата накладної, ПІБ особи, що видала накладну (всюди ФОП ОСОБА_4 ), прізвище та ім`я покупця, товар з артикулом, розміром, виробником, вагою і ціною.

Відповідно до пункту 8 статті 79 КАС України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частини 4 статті 296 КАС України, якщо в апеляційній скарзі наводяться нові докази, які не були надані суду першої інстанції, то у ній зазначається причина, з якої ці докази не були надані.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 306 КАС України, суддя-доповідач в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції;

Колегія суддів вважає, що в даному випадку позивачем не доведено наявності поважних причин, через які докази не подані у встановлені строки до суду першої інстанції, у зв`язку з цим, не вважає за можливе досліджувати ці докази.

Подані видаткові накладні датовані 2023-2024 роками, тому посилання апелянта на статус внутрішньо переміщеної особи, втрату житла у 2022 році та переїзд не можуть свідчити про неможливість подати такі накладні якщо не митному органу, то принаймні суду першої інстанції, враховуючи, що між датою оскаржуваної постанови митного органу та рішення суду першої інстанції минуло більш ніж півроку.

Крім іншого, співставляючи дані про ювелірні засоби, зокрема, дані про продавців, які були зазначені в експертному дослідженні з посиланням на бірки виробів, існує певна невідповідність, оскільки останні не містять такої кількості виробів ФОП ОСОБА_4 , скільки накладних було надано (в експертному дослідженні ідентифіковано 9 товарів ФОП ОСОБА_4 , в той час як накладні містять інформацію про більш ніж сотню виробів).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, не спростованими доводами апеляційної скарги, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Колегія суддів зауважує, що допущена судом першої інстанції у вступній частині рішення суду від 19.05.2025 описка щодо предмету позову підлягає виправленню Голосіївським районним судом міста Києва у порядку, передбаченому ст. 253 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: замість помилково зазначеного предмету позову «про визнання протиправною, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та закриття справи про адміністративне правопорушення» слід зазначити правильний предмет «про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил».

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

А.Ю. Кучма