Справа № 420/2679/25
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/2679/25
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Приватного підприємства "ФАВОРИТ" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року (суддя Танцюра К.О., м. Одесса, повний текст рішення складений 29.01.2025) по справі за заявою Головного управління ДПС в Одеській області про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна в порядку ст. 283 КАС України Приватного підприємства «ФАВОРИТ»,-

В С Т А Н О В И В:

27.01.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява Головного управління ДПС в Одеській області про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна в порядку ст. 283 КАС України Приватного підприємства «ФАВОРИТ» згідно рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 24.01.2025.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на не повне з`ясування всіх обставин та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви податкового органу.

В обґрунтування поданої скарги апелянт, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 10.11.2022 у справі №440/1074/21, зазначає, що при виданні наказу на проведення фактичної перевірки податковий орган має в обов`язковому порядку зазначити та обґрунтувати принаймні одну або декілька підстав для проведення такої перевірки. Формальне зазначення норми пункту ПКУ не допускається. Наслідком відсутності у наказі на проведення фактичної перевірки конкретних підстав та їх обґрунтування - є відмова у допуску посадових осіб податкового органу до початку фактичної перевірки.

Апелянт також вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що наданими позивачем доказами підтверджено факт відмови відповідача від допуску посадових осіб податкового органу до проведення перевірки, оскільки відсутність посадових осіб ПП "ФАВОРИТ" за його місцезнаходженням у момент, коли податковим органом здійснено виїзд з метою проведення перевірки, не свідчить про не допуск платником податків посадових осіб податкового органу до проведення перевірки, оскільки відсутні докази пред`явлення платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) документів, передбачених п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України.

Також, на думку апелянта, у разі не допуску посадових осіб податкового органу до проведення перевірки у них виникає обов`язок невідкладно за місцем перевірки скласти акт про відмову у такому допуску та вручити один примірник акту платнику податків або його представнику. Проте, з наданих суду акту про не допуск до перевірки та акту про відмову в отриманні акту про не допуск вбачається, що позивачем не було вчинено дій щодо невідкладного складення відповідного акту про відмову у допуску до перевірки, а такі акти ними складені у приміщенні податкового органу. На адвокатський запит щодо часу реєстрації таких актів позивач обмежився формальною відпискою «згідно чинного законодавства».

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22 січня 2025 року Головним управлінням ДПС в Одеській області видано наказ №536-п про проведення фактичної перевірки ПП "ФАВОРИТ" () (податкова адреса: м. Одеса, вул. Мечникова 52; адреса господарського об`єкту: м. Одеса, вул. Дидрихсона 3) з 23 січня 2025 року тривалістю 10 діб.

Перевірку призначено провести за період діяльності з 24.01.2022 по дату закінчення фактичної перевірки з метою здійснення контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (а.с. 35).

23 січня 2025 року о 11:50 год. посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області складено акт №302/15-32-07-06-17 про не допуск працівників ГУ ДПС в Одеській області до фактичної перевірки(а.с. 38).

24 січня о 15:00 год. заступником начальника Головного управління ДПС в Одеській області прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ПП "ФАВОРИТ" ().

З метою підтвердження умовного адміністративного арешту, накладеного вищезазначеним рішенням, ГУ ДПС в Одеській області звернувся до суду з даною заявою.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви податкового органу суд першої інстанції виходив з того, що у платника податків не було законних підстав для відмови від допуску працівників ГУ ДПС в Одеській для проведення фактичної перевірки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Підстави застосування адміністративного арешту майна та порядок його застосування визначені ст. 94 ПК України.

Згідно п. 94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Відповідно до п. 94.2 ст. 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин:

- платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі;

- фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон;

- платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу;

- відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством;

- відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам;

- платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі;

- платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу;

- платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

Відповідно до п. п. 94.3, 94.4 ст. 94 ПК України арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у п. 94.5 цієї статті. Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Згідно п. 94.5 ст. 94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Відповідно до п. 94.6 ст. 94 ПК України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у п. 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження. Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Таким чином, аналіз норм ст. 94 ПК України дає підстави дійти висновку, що законодавець чітко визначив, що однією із підстав для застосування адміністративного арешту майна є відмова платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Отже, застосування адміністративного арешту з наведеної підстави можливе у разі, по-перше, відмови платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної перевірки, по-друге, вказана перевірка проводиться за наявності законних підстав для її проведення.

Так, у рішенні ГУДПС про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 24.01.2025 в якості підстав для застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ПП "ФАВОРИТ" зазначено недопуск до проведення перевірки.

Згідно сталої позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постанові від 11.01.2024 у справі №520/19803/23, перевірка причин відмови у допуску посадових осіб податкового органу до проведення податкової перевірки з боку платника податків, обґрунтованості рішення про застосування адміністративного арешту майна входять до предмета доказування у справах, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 283 КАС України.

Так, відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно вимог п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (78.5 ст. 78 ПК України).

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абз. 5, 6 п. 81.1 ст. 81 ПК України).

Відповідно до п. 81.2 ст. 81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано в суді апеляційної інстанції, 23 січня 2025 року о 11:50 год. посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області складено акт №302/15-32-07-06-17 про не допуск працівників ГУ ДПС в Одеській області до фактичної перевірки.

З дослідженого судом першої інстанції відеозапису встановлено, що посадовими особами Головного управління ДПС в Одеській області роз`яснено працівнику ПП "ФАВОРИТ" Чихічиній Наталі Євгенівні щодо мети прибуття контролюючих органів, яка здійснила телефонний дзвінок «адвокату Подорожньому», який в телефонному режимі повідомив про не допуск працівників податкового органу до проведення фактичної перевірки. Підставою такої відмови є «неналежним чином оформлений наказ про проведення перевірки».

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 10.11.2022 у справі №440/1074/21, апелянт вважає, що при виданні наказу на проведення фактичної перевірки, податковий орган має в обов`язковому порядку зазначити та обґрунтувати принаймні одну або декілька підстав для проведення такої перевірки. Формальне зазначення норми пункту ПКУ не допускається. Наслідком відсутності у наказі на проведення фактичної перевірки конкретних підстав та їх обґрунтування - є відмова у допуску посадових осіб податкового органу до початку фактичної перевірки.

Надаючи оцінку доводам апелянта, колегія суддів звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 викладений висновок, згідно з яким суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постанові від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23, ухваленої у складі Судової палати, сформулював висновки, за змістом яких податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки. Тобто, якщо відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), покликання у наказі на сам лише підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Відповідно, такий наказ не можна вважати протиправним.

У постанові Верховного Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі №280/1431/23, Судова палата не погодилася з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність спірного наказу через те, що в ньому не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності Товариства вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом, які оцінені як обов`язкові складові фактичної підстави перевірки. Суди не врахували, що зазначення такої інформації не вимагається абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тим більш, відсутні підстави вважати, що у розумінні підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України отримана контролюючим органом інформація на стадії призначення перевірки обов`язково має містити достовірні підтвердження того, що платником податків вже скоєно конкретне порушення.

Застосовуючи зазначені висновки Верховного Суду колегія суддів звертає увагу, що у наказі Головного управління ДПС в Одеської області від 22 січня 2025 року №536-п підстави для призначення перевірки сформульовані таким чином: "пп. 19-1.1.4 п. 19-1.1 ст. 19-1, пп. 19-1.1.14 п. 19-1.1 ст. 19-1, ст. 20, пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80, пп. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України у зв`язку з надходженням інформація …, що свідчить про можливі порушення вимог податкового законодавства" (а.с. 35).

При цьому, перевірку відповідача призначено за наслідком доповідної записки Управління податкового аудиту ГУ ДПС в Одеській області, складеної за листом ДПС від 18.12.2024 (а.с. 30-34).

Колегія суддів вважає, що вказана доповідна записка в розумінні підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України є інформацією, яка дає підстави для призначення та проведення фактичних перевірок.

Отож, апеляційний суд вважає, що платником податків ПП "ФАВОРИТ" протиправно не було допущено посадових осіб ГУДПС до проведення перевірки.

Твердження апелянта, що підставою недопуску слугувало ненадання посадовими особами наказу та службових посвідчень спростовуються наявним відеозаписом фіксації недопуску.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги про те, що працівник ОСОБА_1 не є тією особою, яка в силу норм ПК України може отримувати документи, оскільки зазначене не підтверджено жодним доказом.

Водночас, посилання апелянта на те, що контролюючим органом не було вчинено дій щодо невідкладного складення відповідного акту про відмову у допуску до перевірки, а такі акти ними складені у приміщенні податкового органу, не спростовують факт безпідставного недопуску посадових осіб ГУДПС до перевірки, а тому не апеляційним судом відхиляються.

Резюмуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обставин, передбачених ст. 94 ПК України, які є підставою для застосування адміністративного арешту майна відповідача, а саме, відмова від проведення фактичної перевірки та відмова від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.

Підсумовуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, і наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів при прийнятті даного судового рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії", заява №303-A, п. 29)

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга Приватного підприємства "ФАВОРИТ" задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "ФАВОРИТ" залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.-

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов