Справа № 420/15424/25
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

22 вересня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, за період з 31.12.2016 року по 08.05.2025 року; зобов`язання Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, за період з 31.12.2016 року по 08.05.2025 року.

Ухвалою суду від 26.05.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

05.06.2025 до суду від Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України надійшла заява про залишення позову без розгляду, у зв`язку з порушенням строку звернення до суду із цим позовом.

Обґрунтовуючи заяву про залишення позову без розгляду, представник відповідача зазначив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 у справі № 420/12524/24 Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України 10.04.2025 та 08.05.2025 виплатило одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби щомісячна додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення передбачена пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889». У позові позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, за період з 31.12.2016 року по 08.05.2025 року. Як зазначив представник відповідача, до суду позивач звернувся 19.05.2025, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду після отримання виплати 10.04.2025 на виконання рішення суду від 16.12.2024 у справі №420/12524/24.

Розглянувши заяву представника відповідача від 05.06.2025, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право у порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. ч. 3, 5 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Натомість, ч.2 ст.233 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022 року) встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9-рп/2013. Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення ч.2 ст.233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Законом №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).».

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходив військову службу у Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України та наказом відповідача від 30.12.2016 №252 виключений зі списків особового складу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.12.2024 по справі №420/12524/24 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 ; визнано протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України щодо нарахування та виплатити одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби ОСОБА_1 без урахуванням до складу місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди; зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України провести перерахунок одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 28 повних календарних років з врахуванням до складу місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити виплату з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

12.04.2025 та 08.05.2025, на виконання вказаного рішення, яке набрало законної сили, відповідачем нараховано щомісячну додаткову грошову винагороду.

Компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованого грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період 31.12.2016 (день звільнення позивача з військової служби) по день фактичної виплати донарахованого грошового забезпечення, тобто по 08.05.2025, виплачена відповідачем не була.

Тобто, саме після виплати остаточного розміру грошової допомоги у разі звільнення з військової служби 08.05.2025 року, у позивача виникло право на звернення до суду із цим позовом.

При цьому, позивач звернувся до суду із позовом - 19.05.2025, тобто із дотриманням строків звернення, визначених положеннями КЗпП України.

У відповідності до п.8 ч.1ст.240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду

Керуючись ст. 122, 240, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про залишення позову без розгляду -відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ К.О. Танцюра