Справа № 160/20115/24
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняФіліпенко А.С.
представника позивача представника відповідача Усенко А.О. Сухотської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що сама по собі відсутність на момент перевірки первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до закону України від 16.07.1999 №996 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон №996), не є підставою для застосування фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України від 06.07.1995 №265 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон №265). Також, позивач наголошує, що податковим законодавством України не передбачено норми, яка зобов`язує суб`єкта господарювання зберігати документи, які підтверджують походження товару, у місці реалізації товарів (послуг), а закон допускає ведення обліку товарних запасів як на складах, так і за місцем їх реалізації. Відсутність первинних документів на місці реалізації товарів не підтверджує відсутність їх обліку.
213.082025 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області надало до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що в ході перевірки контролюючим органом встановлено факт не ведення обліку товарних запасів, у встановленому законодавством порядку, на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювання продажу товарів (послуг), які не відображені в такому обліку. Згідно з даними податкової декларації платника єдиного податку за 2021 року, ФОП ОСОБА_1 у 2021 році здійснено продаж товарів (послуг) на суму 4 856 370,00 грн. Документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів (у паперовій або електронній формі), про отримання товарних запасів, внутрішнє переміщення до перевірки не надані. Загальна сума по товарним запасам, які не обліковані в установленому законодавством порядку складає 4 856 370,00 грн.
Крім того, контролюючий орган зазначив, що всупереч п.85.2 ст.85 ПК України ФОП ОСОБА_1 та його посадовими особами не надано посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
20.09.2024 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задоволено частково.
В решті позовних вимог відмовлено.
15.01.2025 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишено без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишено без змін.

29.05.2025 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задоволено частково.

Скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025 року у справі №160/20115/24 про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 02.04.2024 року №, №.

Справу №160/20115/24 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

16.06.2025 року адміністративна справа надійшла на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №160/20115/24 перерозподілено судді Горбалінському В.В.

23.06.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження адміністративну справу №160/20115/24 за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

08.07.2025 року представником відповідача надано до суду письмові пояснення, в яких останній підтримав позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, та додатково зазначено, що позивачем надано форми ведення обліку ТМЦ починаючи з 01.01.2021 року та накладних на товар до суду І інстанції за формою ведення обліку товарних запасів за місцем реалізації або зберігання затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 №496 «Про затвердження Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку», набрання чинності якої відбулося лише 26.11.2021 року, таким чином останнє свідчить про відсутність на початок проведення перевірки, а також на час її проведення документів (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, а відповідно, на думку відповідача, неможливість надання позивачем такої документації, адже станом на 01.01.2021 та до 26.11.2021, на думку відповідача, позивач не міг вести облік саме за такою формою , оскільки такої форми не було в той період за який її було надано.

Також, відповідач вказав, що з метою дотримання пункту 81.1 статті 81 ПК України, посадовими особами ГУ ДПС у Дніпропетровській області вручено наказ на проведення перевірки № 621-п від 20.02.2024 року та ознайомлено з направленнями на проведення перевірки від 20.02.2024 року № 1160, № 1164 та № 1165 посадовій особі (фармацевту) ФОП ОСОБА_1 Синяковій С.Ю.

Відповідач вказує, що ОСОБА_2 є посадовою особою позивача, що підтверджується трудовим договором, наданим під час перевірки (додається у додатках до пояснень), укладеним між позивачем та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Вказані обставини додатково підтверджуються додатком 4 ДФ до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за І та ІІ квартали 2024 року, де чітко зазначено РНОКПП ОСОБА_2 , що є персоніфікованими даними затвердженої Міністерством фінансів України форми (Додатку 4 ДФ).

08.07.2025 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, які надавались на адресу суду, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмовий відзив та письмових поясненнях, що містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просив відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Наказом ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 20 лютого 2024 №621-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 », з метою здійснення контролю за дотримання норм податкового законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензії, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), керуючись ст.19-1, ст. 20, п.п.69.2-1 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ, п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, на підставі п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України призначено проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Наказано розпочати перевірку з 21 лютого 2024 року тривалістю не більше 10 діб. Період діяльності, який перевіряється: з 01 квітня 2021 року по дату завершення фактичної перевірки, з урахуванням вимог ст.102 ПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , яка працює фармацевтом у ФОП ОСОБА_1 відмовилась від підпису у направленнях на перевірку від 20 лютого 2024 року №1160, 1164, 1165, про що складено акт відмови від підпису у направленні від 21 лютого 2024 року №000146/1.

За результатами проведення фактичної перевірки контролюючим органом складено Акт фактичної перевірки від 04 березня 2024 року №515/04-36-07-08/РРО/ НОМЕР_2 , за висновками якого встановлено порушення п.1, 2, 12 ст.3 Закону №265 та п.85.2 ст.85 ПК України, а саме:

-проведення розрахункової операції без застосування реєстратора розрахункових операцій, КОРО, РК, без роздрукування розрахункового документу, не роздруковано та не видано відповідний розрахунковий документ, що підтверджує виконання розрахункової операції на суму 2519,48 грн;

-не ведення в установленому порядку обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації та зберігання на суму 4856370,00 грн;

-ненадання платником податків посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

На підставі Акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 02 квітня 2024 року:

-№ про застосування штрафних санкцій в розмірі 4 860 140,62 грн (4 856 370,00 грн не ведення в установленому порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання та 3770,62 грн проведення розрахункової операції без застосування РРО, КОРО, РК без роздрукування розрахункового документу, не роздруковано та не видано відповідний розрахунковий документ, що підтверджує виконання розрахункової операції);

-№ про застосування штрафу в розмірі 1020,00 грн. (не надання платником податків посадовим особам органів ДПС у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки).

Позивач, вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що порушують його законні права та інтереси, звернувся з даним позовом до суду.

При цьому, суд також враховує і наступне.

Верховний Суд, направляючи вказану справу на новий розгляд до суду першої інстанції, дійшов наступних висновків.

По-перше, Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою ту обставину, що на момент проведення фактичної перевірки платник не мав (не надав) первинні та інші документи на товари, що знаходились за місцем їх реалізації, а в акті перевірки відображено, що ведення обліку товарних запасів відповідно до вимог чинного законодавства документально не підтверджено на час перевірки.

По-друге, Верховний Суд зауважив на тому, що поза увагою судів попередніх інстанцій залишились доводи позивача, що контролюючий орган, зазначаючи в Акті перевірки про те, що фактична перевірка була проведена за місцезнаходженням аптеки, в присутності провізора фармацевта ОСОБА_2 , не надав документального підтвердження того, яким чином та на підставі яких документів посадовими особами податкового органу встановлено, що вказана особа є посадовою (службовою) особою ФОП ОСОБА_1 та уповноважена діяти від його імені.

Таким чином, надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами та враховуючи направлення справи на новий розгляд та висновки Верховного Суду у даній справі, суд виходить з наступного.

Щодо висновків податкового органу про порушення ФОП ОСОБА_1 п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що застосування фінансової санкції у розмірі вартості таких товарів можливо лише за умови не надання контролюючому органу на початок проведення перевірки документів, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які саме на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Тобто, законодавець передбачає відповідальність саме за ненадання підтверджуючих документів на товари, які фактично знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті) саме на момент початку проведення перевірки.

Водночас, як встановлено судом, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 02 квітня 2024 року за №, яким, зокрема, застосовано штрафні санкції до позивача в розмірі 4 856 370,00 грн за не ведення в установленому порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання.

Як вбачається з акту перевірки та письмових пояснень представника відповідача до вказаних висновків контролюючий орган дійшов з огляду на наступне.

Контролюючим органо вказано, що в ході перевірки контролюючим органом встановлено факт не ведення обліку товарних запасів, у встановленому законодавством порядку, на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювання продажу товарів (послуг), які не відображені в такому обліку.

Як вказує контролюючий орган, згідно з даними податкової декларації платника єдиного податку за 2021 року, ФОП ОСОБА_1 у 2021 році здійснено продаж товарів (послуг) на суму 4 856 370,00 грн. Документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів (у паперовій або електронній формі), про отримання товарних запасів, внутрішнє переміщення до перевірки не надані.

Загальна сума по товарним запасам, які не обліковані в установленому законодавством порядку складає 4 856 370,00 грн.

Відтак, контролюючий орган, дійшов висновку про можливість застосування фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів за невиконання приписів п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Проте, враховуючи вищевказані норми, суд не погоджується із такими висновками контролюючого органу, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки фактичну перевірку позивачу розпочато 21 лютого 2024 року, а тому, суб`єкт господарювання, відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», мав надати контролюючому органу документи на товари, які фактично знаходились у місці продажу (господарському об`єкті) саме на момент початку проведення перевірки, тобто станом на 21.02.2024 року.

Водночас, всупереч вказаній нормі, контролюючий орган зробив помилковий висновок про обов`язок суб`єкта господарювання надати документи на товари, які були продані, згідно з даними податкової декларації платника єдиного податку за 2021 рік.

Таким чином, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що у позивача під час проведення фактичної перевірки не виникало обов`язку надання документів на товари, які були продані, згідно з даними податкової декларації платника єдиного податку за 2021 рік.

А тому, суд вказує, що контролюючим органом необґрунтовано та безпідставно застосовано позивача фінансову санкцію у розмірі вартості таких товарів, передбачену статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», з огляду на відсутність обов`язку позивача надати документи на товари, які були продані, згідно з даними податкової декларації платника єдиного податку за 2021 рік, а як наслідок, на відсутність і порушення п. 12 ст. 3 та ст.20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

З цих підстав, суд, враховуючи висновки Верховного Суду щодо необхідності під час нового розгляду досліджувати ту обставину, що на момент проведення фактичної перевірки платник не мав (не надав) первинні та інші документи на товари, що знаходились за місцем їх реалізації, зазначає, що факт надання або ненадання під час перевірки документів щодо товарів, реалізованих в 2021 році жодним чином не може бути тією обставиною, яка повинна бути досліджена під час встановлення протиправності чи правомірності оскаржуваного рішення контролюючого органу.

Щодо застосування контролюючим органом штрафних санкцій в розмірі 3770,62 грн. суд зазначає про таке.

В ході перевірки контролюючим органом встановлено проведення розрахункової операції без застосування реєстратора розрахункових операцій, КОРО, РК, без роздрукування розрахункового документу, не роздруковано та не видано відповідний розрахунковий документ, що підтверджує виконання розрахункової операції на суму 2519,48 грн.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом №265, дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно п. 1, 2, ст. 3 Закону №265, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

Відповідальність за данні порушення передбачена п. 1 ст. 17 Закону №265, а саме: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведения розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за вчинене порушення вперше. (17,20 грн*100%=17,20 грн.)

150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення. (2502,28*150%=3753,42 грн.).

Встановлене контролюючим органом порушення зафіксовано актом перевірки.

Жодних доказів на спростування висновків акту перевірки позивачем до матеріалів справи не додано та в судовому засіданні не встановлено.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо правомірності податкового повідомлення рішення № про застосування штрафу в розмірі 1020,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з п.44.6 ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Наведеними нормою передбачено обов`язок платника податків вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, крім того, надавати посадовим особам контролюючого органу документи, необхідні для проведення контролюючим органом перевірки.

Відповідно до п.85.2 ст.85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до п.85.4. ст. 85 Податкового кодексу України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Згідно із п. 85.1 ст. 85 Податкового кодексу України забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом.

Положеннями п.85.6., п.85.6 ст. 85 Податкового кодексу України передбачено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Враховуючи зазначені вимоги пункту 85.6 статті 85 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку, що Акт фактичної перевірки є неналежними та недопустимими доказом тієї обставини, що позивач відмовився від надання певних первинних документів до перевірки, оскільки факт такої відмови позивача в Акті фактичної перевірки не зафіксовано.

На переконання суду, порушення контролюючим органом визначеного законодавством порядку, визначеного пунктом 85.6 статті 85 Податкового кодексу України, має наслідком недоведеності та необґрунтованості твердження про ненадання первинних документів до перевірки платником податків, з огляду на відсутність доказів відмови платника податків надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів первинні документи, пов`язані з предметом перевірки.

Окрім того, суд не приймає до уваги твердження відповідача, що факт вручення вимоги про надання платником податків документів провізору фармацевту ОСОБА_2 , як працівнику позивача, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 73.3 статті 73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (пункт 1);

виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків (пункт 3).

Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 42.2 Податкового кодексу України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Статтею 19 Податкового кодексу України, визначено, що платник податків веде справи, пов`язані зі сплатою податків, особисто або через свого представника. Особиста участь платника податків в податкових відносинах не позбавляє його права мати свого представника, як і участь податкового представника не позбавляє платника податків права на особисту участь у таких відносинах.

Представниками платника податків визнаються особи, які можуть здійснювати представництво його законних інтересів та ведення справ, пов`язаних із сплатою податків, на підставі закону або довіреності. Довіреність, видана платником податків - фізичною особою на представництво його інтересів та ведення справ, пов`язаних із сплатою податків, має бути засвідчена відповідно до чинного законодавства.

Представник платника податків користується правами, встановленими цим Кодексом для платників податків.

На переконання суду, в даному випадку провізор фармацевт Синякова С.Ю. є особою, яка фактично проводить розрахункові операції на суб`єкті господарювання за адресою: м. Кам`янське, вул. Соборна, 12.

При цьому, матеріали справи не містять жодних відомостей та доказів того, що ФОП ОСОБА_1 оформив довіреність на представництво його законних інтересів та ведення справ, пов`язаних із сплатою податків Синяковій С.Ю., яка була б засвідчена належним чином або наявні інші розпорядчі документи позивача, які уповноважують провізора фармацевта Синякову С.Ю. бути його уповноваженим представником.

Також матеріали справи не містять доказів направлення вимоги контролюючого органу про надання платником податків документів на адресу позивача.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що Синякова С.Ю. не є тією особою, яка у розумінні закону має відповідні повноваження на отримання вимоги контролюючого органу про надання платником податків документів.

Таким чином, вказує, що відповідна вимога контролюючого органу, в даному випадку, не може вважатися належним чином врученою, з огляду на недотримання контролюючим органом порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу

Окремо, суд зазначає, про необґрунтованість та безпідставність посилань контролюючого органу пункту 81.1 статті 81 ПК України, як на підставу, яка на його думку підтверджує факт належність вручення платнику податків вимоги контролюючого органу про надання платником податків документів, з огляду на таке.

Пунктом 81.1 статті 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Виходячи із приписів вказаної норми, можна дійти висновку, що вручення документів, необхідних для початку проведення перевірки, здійснюється посадовій особі або його уповноваженому представнику, або особі, які фактично проводять розрахункові операції.

Однак, як вже зазначалося вище судом, в даному випадку провізор фармацевт Синякова С.Ю. є особою, яка фактично проводить розрахункові операції на суб`єкті господарювання за адресою: м. Кам`янське, вул. Соборна, 12.

А тому, контролюючий орган безпідставно та необґрунтовано відносить провізора фармацевта ОСОБА_2 до уповноваженого представника ФОП ОСОБА_1 , з огляду на відсутність доказів наявності відповідної довіреності на представництво його законних інтересів та ведення справ, пов`язаних із сплатою податків, яка була б засвідчена належним чином.

Доказами в адміністративному судочинстві відповідно до положень частини першої статті 72 КАС України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

Достатніми, відповідно до приписів частини першої статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з вимогами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи вищевказані норми, суд вказує на наступне.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Потенційний обов`язок суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності.

Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень відповідача також означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного суду від 20.02.2019 у справі №810/3212/16.

Згідно з ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд враховує, чи прийняті вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи докази надані сторонами, суд відзначає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, у той час як відповідачем не надано належних доказів на підтвердження законності спірні рішень.

Отже, за сукупності вказаних обставин висновки контролюючого органу не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, у зв`язку із чим спірні податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

З огляду не те, що позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, судовий збір, сплачений позивачем за подачу адміністративного позову до суду, в розмірі 7570,00 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 77, 78, 139, 205, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № від 02.04.2024 року згідно з яким до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 4 860 140,62 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № від 02.04.2024 року згідно з яким до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 1 020,00 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 7 570,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду буде складений 19.09.2025 року.

Суддя В.В. Горбалінський