Справа № 160/15211/25
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
26.05.2025 через систему "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі третя особа), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка виразилась у не вирішенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку від 20.12.2024 року та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняти у передбаченому законодавством порядку рішення за заявою ОСОБА_1 про відстрочку від 20.12.2024 року, яким заяву ОСОБА_1 задовольнити та надати відстрочку ОСОБА_1 від призову під час мобілізації;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 утриматися від вчинення дій по призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації на весь період існування щодо ОСОБА_1 обставин, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації на підставі того, що він самостійно виховує та утримує неповнолітню дитини, на підтвердження чого до заяви було долучено рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області № 215/3245/23 від 21 березня 2024 року, яке набрало законної сили та відповідно до якого місце проживання малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з батьком ОСОБА_1 . Проте, станом на день подання позову відповідь на зазначену заяву позивача не була надана, отже позивач не отримав відстрочку від призову під час мобілізації, також не було внесено відповідні зміни до цифрового застосунку «Резерв+».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2025 позовна заява була залишена без руху та у встановлений судом строк недоліки позовної заяви були усунуті.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 07.07.2025 року.
Цією ж ухвалою було залучено до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; та надано строк відповідачу для подання письмового відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а третій особі п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання пояснень на позовну заяву.
25.06.2025 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначає, що 26.12.2024 ОСОБА_1 подав до ІНФОРМАЦІЯ_6 заяву від 20.12.2024 про надання відстрочки від призову згідно п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Позивач на підтвердження факту самостійного виховання та утримання ним дитини надав: копію свідоцтва про народження неповнолітньої дитини, копію рішення суду про розірвання шлюбу; копію рішення суду про визначення місця проживання дитини разом з позивачем; однак позивачем не надано жодного документа на підтвердження обставин згідно п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». За результатами розгляду, протоколом від 15.01.2025 року №70 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Дане рішення було зафіксовано у Повідомленні від 16.01.2025 року № ю/62, яке було направлено на адресу заявника засобом поштового переказу.
Третя особа станом на 12.09.2025 правом на подання пояснень на позовну заяву не скористалася, про розгляд справи повідомлялася належним чином шляхом доставлення ухвали про відкриття спрощеного провадження в його електронний кабінет підсистеми «Електронний суд», про що в матеріалах справи міститься відповідна довідка.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із письмовою заявою від 20.12.2024 про відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, в якій позивач повідомив, що є особою, яка на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду) не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.
За результатами розгляду заяви позивача від 20.12.2024, листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.01.2025 за вих.№ю/62, повідомлено позивача, що протоколом від 15 січня 2025 року № 70 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період; отже позивач підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах.
Причиною відмови зазначено подання позивачем до заяви від 20.12.2024 сканованих копій підтвердних документів не засвідчених в установленому порядку. Відтак, подані документи не відповідають вимогам встановлених пунктом 58 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженою постановою Кабінету міністрів України від 16.05.2024 року № 560.
Позивач, не погоджуючись з діями відповідача та вважаючи їх протиправними, звернувся до суду з цим позовом з метою захисту свої порушених прав.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд зазначає, що є загальновідомим та не потребує доказуванню, що на момент виникнення спірних правовідносин в Україні запроваджено загальну мобілізацію, у зв`язку із збройною агресією російської федерації про України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно ч.5 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Питання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації врегульовано статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Так, пунктом 4 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII передбачено відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Згідно ч.7 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
З аналізу вищезазначених норм слідує, що Законом №3543-XII визначений перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації є вичерпний та у кожному конкретному випадку особам, які не підлягають призову, або підпадають під умови відстрочки слід надати той обсяг документів, який підтвердить існування обставин, достатніх для того, щоб уповноважений суб`єкт владних повноважень міг прийняти відповідне рішення.
18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі - Порядок №560), який серед іншого визначає також алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки.
Відповідно до пунктів 56 та 57 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Пунктом 58 Порядку №560 передбачено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Згідно пункту 60 Порядку №560, комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Отже, чинним законодавством України встановлено чіткий порядок звернення особи за наданням відстрочки та порядок розгляду відповідної заяви.
Суд зазначає, що приписами Порядку №560 визначено, що результати розгляду заяви військовозобов`язаного про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації оформлюються рішенням у формі протоколу.
Відповідач разом із відзивом на позовну заяву подав до суду копію повідомлення від 16.01.2025 за вих.№ю/62 та копію рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 , оформленого протоколом від 15.01.2025 №70, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно відомостей Протоколу від 15.01.2025 №7, стосовно ОСОБА_1 комісією прийняте рішення «ВІДМОВА» у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі «абз.4 частини 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (із змінами та доповненнями) -жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої (таких) дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях».
Отже, матеріалами справи підтверджується, що заява позивача про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-XII була розглянута відповідачем та щодо неї було прийнято рішення у формі Протоколу від 15.01.2025 №70, яким позивачу відмовлено у наданні відстрочки.
За таких обставин, суд доходить висновку про відсутні протиправної бездіяльності відповідача щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.12.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку».
Разом з тим, суд вважає необхідним зазначити, що в межах розгляду цієї справи, позивач не оскаржує рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, тому правомірність відмови у наданні відстрочки не є предметом розгляду цієї адміністративної справи, а відповідно зазначені обставини судом не досліджуються.
У разі якщо позивач вважає відмову у наданні відстрочки протиправною, то відповідно має право звернутися до суду з окремим позовом на відповідне рішення відповідача.
Щодо доводів позивача викладених у позовній заяві про те, що відповідачем не було письмово повідомлено його про відмову у наданні відстрочки із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7, суд зазначає, що позивачем оскаржується бездіяльність відповідача саме щодо не розгляду його заяви про надання відстрочки.
Натомість, як свідчать матеріали справи заява позивача була розглянута та щодо неї прийнято рішення у формі протоколу згідно пункту 60 Порядку №560.
За таких обставин, відсутні підстави для визнання бездіяльності протиправною, як і підстави для зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача, оскільки така заява була розглянута та щодо неї прийнято рішення.
Суд зазначає, що положення пункту 60 Порядку №560, в частині направлення заявнику письмового повідомлення із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7, не є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо розгляду заяви про надання відстрочки, а є лише повідомленням про прийняте рішення, яке оформлюється протоколом.
В свою чергу, судовому оскарженню підлягає саме рішення про відмову у наданні відстрочки.
За таких обставин, суд зазначає, що не направлення позивачу письмового повідомлення не може бути підставою для задоволення позовних вимог заявлених до розгляду у цій справі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд доходить висновку що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч. 4 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець