Справа № 160/20024/25
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 160/20024/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року в адміністративній справі №160/20024/25 (головуючий суддя першої інстанції - Маковська О.В.) за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екомаркет Плюс», керівника ТОВ «Екомаркет Плюс» Лебедєва Олега Івановича про встановлення тимчасового обмеження y праві виїзду за кордон, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 09.07.2025 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екомаркет Плюс», ОСОБА_1 , в якому просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Екомаркет плюс» () ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за межі України до погашення податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Екомаркет плюс» ().

В обґрунтування позовних вимог контролюючий орган посилається на наявність підстав для застосування положень ст.289-2 КАС України до відповідачів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Екомаркет плюс» () ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за межі України, до погашення податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Екомаркет плюс» у розмірі 5398220,12 грн..

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, також в порушення чинного законодавства не з`ясовані всі обставини справи, не досліджені та не враховані докази, а тому наведені порушення призвели до необ`єктивного, неправильного та незаконного вирішення справи. Апелянт вважає себе неналежним відповідачем у даній справі, оскільки ще з серпня 2023 року між ним та ТОВ «Екомаркет Плюс» припинено трудові відносини за рішення господарського суду. Будь-які документи по даній справі відповідач не отримував, а дізнався про існування судової справи випадково. Вказує, що контролюючому органу відомі обставини, на які посилається апелянт, проте безпідставно їх проігноровано.

Позивач подав відзив на скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів ст.ст. 289-2, 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 01.09.2025 року по 12.09.2025 року суддя-член колегії Білак С.В. перебувала у відпустці. У період з 01.09.2025 року по 11.09.2025 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала у відпустці.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на скаргу та відповіді на відзиву, встановила наступне.

Позивач - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Екомаркет Плюс» є суб`єктом господарювання () та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Екомаркет Плюс» є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Доказів на спростування вказаної обставини скаржником ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, на теперішній час за Товариством з обмеженою відповідальністю «Екомаркет плюс» обліковується податковий борг у розмірі 5398220,12 грн..

З метою погашення податкового боргу контролюючий орган засобами поштового зв`язку надіслав на адресу відповідача податкову вимогу форми Ю №0-0436 від 11.04.2023 року, яка отримана уповноваженою особою за довіреністю 21.04.2023 року, що підтверджується відміткою на повідомленні про вручення поштового відправлення №130.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 року у справі №160/24945/23 адміністративний позов Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ТОВ «Екомаркет плюс» про стягнення податкового боргу задоволено. Стягнуто податковий борг з ТОВ «Екомаркет плюс» до бюджету у розмірі 5398220,12 грн. шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків.

На виконання судового рішення Головним управлінням ДПС У Дніпропетровській області отримано виконавчий лист по справі №160/24945/23 та направлено заяву про примусове виконання до Слобожанського відділу Державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 18.03.2025 року №12829/5/04-36-13-09-10.

Постановою держвиконавця від 27.03.2025 року відкрито виконавче провадження №77633500 про стягнення податкового боргу в розмірі 5398220,12 грн. та постановою від 27.03.2025 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ТОВ «Екомаркет Плюс».

Однак, станом на дату подання позову сума податкового боргу не сплачена.

Згідно тексту позову, вказані заходи не призвели до повного погашення податкового боргу ТОВ «Екомаркет Плюс», що стало підставою для звернення податкового органу з даним позовом до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За позицією колегії суддів апеляційної інстанції, першочерговим питанням в межах даною справи є дотримання контролюючим органом вимог КАС України щодо звернення до суду із позовною заявою в порядку ст.289-2 КАС України, зокрема дотримання строку звернення до суду з такою позовною заявою.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24.07.2025 року по справі №580/11507/24, колегія суддів зазначає про таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 87.13 статті 87 ПК України у разі несплати протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги суми податкового боргу, що перевищує 1 мільйон гривень, контролюючий орган може звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України - до погашення такого податкового боргу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач звернувся до суду з цим позовом саме на підставі положень вказаної статті, а також статті 289-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною першою статті 289-2 КАС України встановлено, що у разі невиконання у встановлені Податковим кодексом України строки обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань юридичною особою або постійним представництвом нерезидента, що призвело до виникнення податкового боргу (заборгованості) у сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, податковим органом подається до суду за основним місцем реєстрації юридичної особи або постійного представництва нерезидента позовна заява про застосування судом тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України.

Згідно із частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що наведена норма чітко встановлює момент початку перебігу строку для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень саме з дня виникнення підстав, які наділяють його правом на подання визначених законом позовних вимог. Такими підставами слід уважати об`єктивно визначені обставини, за наявності яких суб`єкт владних повноважень усвідомлює або повинен усвідомлювати факт порушення публічного інтересу, на захист якого спрямований відповідний адміністративний позов. При цьому слід виходити з того, що строк звернення до суду не може визначатися на розсуд суб`єкта владних повноважень чи пов`язуватися з будь-якими суб`єктивними чинниками, такими як момент прийняття внутрішніх рішень чи отримання додаткових роз`яснень.

Таким чином, законодавець передбачив об`єктивний критерій для обчислення строку звернення до адміністративного суду, який забезпечує належну реалізацію принципів юридичної визначеності, стабільності правовідносин та оперативності у вирішенні публічно-правових спорів. Недотримання цього строку позбавляє суб`єкта владних повноважень можливості реалізувати своє право на судовий захист, якщо не буде встановлено наявності поважних причин для його поновлення. Вказане забезпечує збалансованість інтересів суб`єктів владних повноважень та інших учасників адміністративного процесу, сприяє дисциплінованості та прогнозованості діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, унеможливлює зловживання процесуальними правами та гарантує ефективний судовий захист прав і законних інтересів усіх учасників правовідносин.

Верховний Суд у постанові від 01 липня 2025 року у справі №120/2450/24 дійшов висновку, що норми статті 289-2 КАС України не встановлюють окремих строків звернення до суду, не визначають інших вимог до позовної заяви, відмінних від тих, які передбачені загальними нормами КАС України, як і не встановлюють іншої, особливої процедури розгляду таких заяв, що свідчить про те, що звернення в порядку статті 289-2 КАС України з позовною заявою про обмеження виїзду керівника платника податків за кордон відбувається в загальному порядку, в тому числі і за загальними строками звернення до суду.

При цьому, право на звернення до суду згідно зі статтею 289-2 КАС України щодо встановлення тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі України виникає через 240 днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, та повинно бути реалізовано в межах тримісячного строку, передбаченого частиною другою статті 122 КАС України.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за ТОВ «Екомаркет Плюс» обліковується податковий борг на загальну суму 5398220,12 грн..

Відповідно до статті 59 ПК України у зв`язку з несплатою до бюджету сум податкового боргу, контролюючим органом сформовано податкову вимогу №0-0436 від 11.04.2022 року, яка направлена засобами поштового зв`язку на адресу підприємства (а.с.16).

Податкову вимогу вручено представнику відповідача 21.04.2023 року (а.с.17).

Відповідно, граничний 240-денний строк, визначений пунктом 87.13 статті 87 ПК України та частиною першою статті 289-2 КАС України, завершився 16 грудня 2023 року. Саме ця дата є тим днем, з якого у контролюючого органу виникло право на пред`явлення відповідних позовних вимог, а відтак з цього моменту почав свій перебіг тримісячний строк звернення до адміністративного суду, передбачений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Натомість, контролюючий орган подав позов до суду лише 09.07.2025 року, що свідчить про те, що він скористався своїм правом звернення до суду значно пізніше визначеного законом тримісячного строку, при цьому жодних поважних причин такого пропуску ним не наведено.

Судом першої інстанції вказаним обставинам належної оцінки не надано.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на приписи пункту 102.4 статті 102 ПК України. Вказаною нормою дійсно встановлено спеціальний строк звернення до суду з вимогами про стягнення податкового боргу - 1095 днів з дня виникнення податкового боргу. Водночас зазначений строк не підлягає застосуванню до позовних вимог про застосування тимчасових обмежень у праві виїзду за межі України керівника платника податків-боржника. Це пояснюється тим, що такі забезпечувальні заходи, хоча й мають певний зв`язок із погашенням податкового боргу, але вони не можуть ототожнюватися з вимогами про безпосереднє стягнення податкового боргу.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, а також вважає за необхідне відступити від своєї правової позиції, викладеної у постановах від 11.08.2025 року у справах №160/19904/25 та №160/19974/25, які були прийняті із врахуванням раніше викладеної правової позиції Верховного Суду у постанові від 31.03.2025 року по справі №160/5655/22.

Відповідно до частини 4 статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Отже, судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, тому воно підлягає скасуванню із залишенням позову без розгляду.

Керуючись статтями 122-123, 240, 289-2, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року в адміністративній справі №160/20024/25 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 липня 2025 року в адміністративній справі №160/20024/25 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екомаркет Плюс», керівника ТОВ «Екомаркет Плюс» Лебедєва Олега Івановича про встановлення тимчасового обмеження y праві виїзду за кордон залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко