Справа № 520/27667/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 р.Справа № 520/27667/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2025, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/27667/24

за позовом ОСОБА_1

до Національного університету цивільного захисту України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08.07.2025 представником позивача подано до суду заяву, в якій він просив суд зобов`язати Національний університет цивільного захисту України подати у строк, встановлений судом, звіт про виконання рішення по справі № 520/27667/24, врахувавши той факт, що перерахунок та подальша виплата позивачеві заборгованості з грошового забезпечення на рівні 19092,71 грн. (після оподаткування 14701,38 грн.) не є виконанням рішення у розумінні ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду представник позивача зазначив, що відповідачем не виконано належним чином рішення суду від 14.03.2025.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року заяву представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 по адміністративній справі №520/27667/24 за позовом ОСОБА_1 до Національного університету цивільного захисту України визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.

ОСОБА_1 , не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу (за підписом його представника - Коломойцева М.М.), в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2025 у справі № 520/27667/24 про відмову у задоволенні заяви позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви у процедурі судового контролю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що згідно довідки перерахунку за наслідками перерахунку грошового забезпечення (надалі - ГЗ) виконанням рішення відповідач вбачав суму до виплати 19092,71 грн., яка виплачена позивачу з утриманням податків і зборів, отже позивачем реально отримано 14701,38 грн.

Однак, з цієї ж довідки вбачається факт невиконання рішення, котрий полягає у наступному.

Так за період з 01.01.2020 по 18.07.2022: відповідачем правильно помісячно обраховано та зазначено у довідці суми посадового окладу, окладу за звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, доплати за вчене звання, надбавки за таємність, надбавки за кваліфікацію, доплати за науковий ступінь, надбавки за почесні звання до перерахунку грошового забезпечення; також, відповідачем правильно перераховано та зазначено у довідці суми посадового окладу, окладу за звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, доплати за вчене звання, надбавки за таємність, надбавки за кваліфікацію, доплати за науковий ступінь, надбавки за почесні звання.

Віднімаючи від правильно перерахованих відповідачем складових грошового забезпечення правильно визначені раніше отримані, відповідачем правильно пораховано та зазначено у довідці різниці до виплати, які становлять: по посадовому окладу: 368802,58 грн. - 288681,29 грн. = 80121,29 грн., по окладу за звання: 57847,74 грн. - 45259,35 грн. = 12588,39 грн., по надбавці за вислугу років: 191992,64 грн. - 150273,29 грн. = 41719,35 грн., по надбавці за особливості проходження служби: 307892,36 грн. 242106,97 = 65785,39 грн., по доплаті за вчене звання: 36880,26 грн. - 28868,13 грн. = 8012,13 грн., по надбавці за таємність: 55320,39 грн. - 43302,19 грн. = 12 018,20 грн., по надбавці за кваліфікацію: 18440,13 - 14434,06 грн. = 4 006,07 грн., по доплаті за науковий ступні: 36880,26 грн. - 28868,13 грн. = 8012,13 грн., по надбавці за почесні звання: 36880,26 грн. - 28868,13 грн. = 8012,13 грн.

Таким чином, сам же відповідач і визначив у довідці, виконуючи рішення, що належні позивачу суми до виплати становлять: по посадовому окладу: 80121,29 грн., по окладу за звання: 12588,39 грн., по надбавці за вислугу років: 41719,35 грн., по надбавці за особливості проходження служби: 65785,39 грн., по доплаті за вчене звання: 8012,13 грн., по надбавці за таємність: 12 018,20 грн., по надбавці за кваліфікацію: 4 006,07 грн., по доплаті за науковий ступні: 8012,13 грн., по надбавці за почесні звання: 8012,13 грн.

Вказані різниці до виплати між перерахованим та раніше отриманим грошовим забезпеченням не є спірними та, сумуючи ці показники, отримуємо наступну суму: 80121,29 грн. + 12588,39 грн. + 41719,35 грн. + 65785,39 грн. + 8012,13 грн. + 12 018,20 грн. + 4 006,07 грн. + 8012,13 грн. + 8012,13 грн. = 240 275,08 грн.

Всупереч цьому, відповідач, правильно визначивши різниці до виплати посадового окладу, окладу за звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, доплати за вчене звання, надбавки за таємність надбавки за кваліфікацію, доплати за науковий ступінь, надбавки за почесні звання, визначив до виплати лише 19092,71 грн., яка після оподаткування становить 14701,38 грн.

Тобто, має місце суттєве заниження сум до виплати, що сталось внаслідок протиправних маніпуляцій з таким показником грошового забезпечення як премія.

Посилаючись на приписи ст. 370 КАС України, вважає, що внаслідок неправильного перерахунку грошового забезпечення, розмір перерахованого грошового забезпечення, з урахуванням раніше отриманих сум, є неналежним та таким, що не відповідає дійсності, отже, попри вчинення відповідачем дій щодо виконання рішення у справі № 520/27667/24, останнє залишається невиконаним. Вказане свідчить про наявність підстав для застосування положень ст. 382 КАС України, оскільки головною метою судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах є реалізація основних завдань адміністративного судочинства, оскільки кожен судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 в адміністративній справі № 520/27667/24, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для встановлення судового контролю відсутні.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст.13 Конвенції та ст.1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Згідно з приписами ст. 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З урахуванням наведеного вище, судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 23 червня 2020 року у справі № 802/357/17-а.

При цьому, суд зазначає, що зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Практика Верховного Суду вказує на те, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Національного університету цивільного захисту України (вул. Чернишевська, буд. 94, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61023, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльності Національного університету цивільного захисту України щодо непроведення з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні 30.06.2024, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.01.2020 по 18.07.2022 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.

Зобов`язано Національний університет цивільного захисту України здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (з урахуванням раніше сплачених сум) за періоди: з 01.01.2020 по 31.12.2020 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; з 01.01.2021 по 31.12.2021 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 1 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; з 01.01.2022 по 18.07.2022 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 1 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Згідно відомостей автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду (ДСС)" встановлено, що вказане рішення суду набрало законної сили 15.04.2025. Позивачу було видано виконавчий лист.

Звертаючись до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі № 520/27667/24, представник позивача пов`язував необхідність встановлення судом такого заходу контролю неправильним перерахунком відповідачем розміру грошового забезпечення позивача на виконання рішення суду у справі № 520/27667/24, зазначаючи, що, не погоджується із премією, яка перерахована відповідачем, як із підсумком різниці між перерахованою та отриманою до перерахунку премії на рівні від`ємного значення, оскільки відповідач, на виконання рішення, повинен був взяти розмір перерахованого посадового окладу та застосувати реальний, а не зменшений відсоток премії. Зауважив, що навіть якщо не брати до уваги спірний показник премії, вбачається факт невиконання рішення у тих різницях до виплати, які сам відповідач правильно порахував та зазначив належність позивачеві до виплати. Так, у сумі ці неспірні складові становлять 240275,08 грн та аж ніяк не 19092,71 грн.

З наявної в матеріалах справи довідки про здійснення перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 № 520/27667/24 вбачається, що відповідачем здійснено перерахунок розміру грошового забезпечення позивача (з урахуванням раніше сплачених сум) на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 № 520/27667/24 за періоди з 01.01.2020 по 31.12.2020, 01.01.2021 по 31.12.2021, 01.01.2022 по 18.07.2022. Перерахована сума грошового забезпечення 19092,71 грн, з утриманням податків і зборів, у розмірі 14701,38 грн виплачена позивачу, що не заперечується таким.

Отже, судове рішення було виконано відповідачем, а позивач, по суті, не згоден із тим, яким чином відповідач його виконав.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду справи №520/27667/24 суд не досліджував питання числового значення сум, які підлягають виплаті позивачу, і не встановлював їх остаточного розміру. Суд зобов`язав відповідача діяти у визначених законом межах, зокрема здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення позивача, з урахуванням раніше сплачених сум за періоди з 01.01.2020 по 31.12.2020, з 01.01.2021 по 31.12.2021, 01.01.2022 по 18.07.2022 за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня кожного календарного року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, залишивши вирішення питання обчислення конкретних сум на виконання рішення за суб`єктом, на якого покладено обов`язок - відповідача.

Оскільки розмір складових грошового забезпечення (конкретних розмірів таких складових) позивача не був визначений судовим рішенням у справі № 520/27667/24, суд не може перевірити правомірність визначення позивачу таких розмірів (які в т.ч. зазначає позивач - 240275,08 грн), в порядку, передбаченому ст. 382 КАС України.

Надання правової оцінки діям відповідача, які не охоплювалися предметом спору, в межах процедури судового контролю є недопустимим, оскільки за таких обставин суд фактично вирішить новий публічно-правовий спір між сторонами.

Водночас, у разі незгоди позивача із визначеним відповідачем розміром грошового забезпечення наявні ознаки іншого публічно-правового спору між сторонами, який може бути вирішений шляхом подання позовної заяви.

Суд вказує, що вирішуючи питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення, а тому процесуальна процедура вирішення питання щодо встановлення судового контролю за рішення суду, виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення.

Розглядаючи заяву, подану в порядку статті 382 КАС України, суд не вирішує спір повторно, а лише усуває перешкоди на шляху виконання вже прийнятого раніше рішення.

При цьому, суд не може змінювати резолютивну частину рішення, яке виконується, надавати оцінку доказам, які не були надані суду при розгляді справи по суті, а тому, доводи позивача стосовно протиправності дій відповідача щодо невиконання рішення є необґрунтованими.

Водночас, колегія суддів звертає увагу і на те, що особа, яка вважає, що відповідач ухиляється від виконання судового рішення, вправі звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. При цьому, реалізація цього права позивачем не залежить від вирішення питання про встановлення судом судового контролю за виконанням судового рішення згідно ст. 382 КАС України.

Крім того, позивач, вважаючи, що рішення суду на теперішній час не виконано, не позбавлений права звернутися з виконавчим листом до органів виконавчої служби з метою виконання рішення суду в даній справі в примусовому порядку.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обґрунтованих підстав для застосування заходів судового контролю у даній справі, згідно поданої представником позивача заяви, в порядку ст.382 КАС України.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги сторони позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2025 по справі № 520/27667/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді В.Б. Русанова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 19.09.2025 року