Справа № 160/14442/25
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТЕХНОПРОМ-ВОСТОК" до Дніпровської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
19.05.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРТЕХНОПРОМ-ВОСТОК» (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровської митниці (далі - відповідач), в якому просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2025 відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з 23.06.2025, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
12.06.2025 представником відповідача через систему «Електронний суд» подано заяву про продовження строку для подання відзиву.
Також, 16.06.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.
25.06.2025 представником позивача через систему «Електронний суд» подано письмову відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач не погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві на позов, оскільки одним з головних доказів правильного визначення декларантом коду товару є експортна декларація №24353400ЕХ00004129 від 25.10.2024, яка складена виробником та експортером - компанією «JANTSA JANT SANAYI ve TICARET A.S.», відповідно до якої у країні експорту Туреччині здійснено митне оформлення експорту товару з відправленням на адресу позивача за кодом 87087099. Отже, сам виробник - компанія «JANTSA JANT SANAYI ve TICARET A.S.», будучи обізнаним про правило 3 основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, згідно якого у разі якщо такий товар може бути віднесений до декількох груп то такий товар має бути віднесений до групи з найбільшим порядковим номером серед номерів товарних пропозицій, відніс вироблену ним та поставлену партію колісних дисків розміром 10.00-20 до товарної групи якій належить код УКТ ЗЕД 87087099 (колісні диски до вантажних автомобілів). При цьому, емітентом сертифікату від 30.09.2024 на який посилається відповідач, є той же виробник - компанія «JANTSA JANT SANAYI ve TICARET A.S.».
Ухвалою суду від 04.07.2025 клопотання представника Дніпровської митниці про продовження строку для подання відзиву задоволено.
Ухвалою суду від 04.07.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Про призначення документальної невиїзної перевірки, її терміни із зазначенням місця проведення та питання, які будуть перевірятись Дніпровською митницею повідомлено керівника підприємства рекомендованим листом із повідомленням про вручення від 19.03.2025 № 7.5-2/19-02/13/1699, який отримано останнім 04.04.2025.
Перевіркою встановлено порушення:
На підставі вказаного акту перевірки від 10.04.2025 контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення:
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ст. 69 МК України, товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.
Митні органи здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.
На вимогу посадової особи митного органу декларант зобов`язаний надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.
У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів митний орган має право самостійно класифікувати такі товари.
Для цілей класифікації товарів під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо. Для цілей класифікації товарів під товарами з ідентичними характеристиками розуміються товари, які мають однакові характерні для них ознаки (фізичні характеристики, хімічний склад, призначення та порядок застосування тощо) і відмінності між цими товарами не впливають на характеристики, визначальні для класифікації таких товарів за одним класифікаційним кодом згідно з УКТ ЗЕД.
Штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються митними органами виключно у разі, якщо прийняте митним органом рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.
Рішення митних органів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням митного органу щодо класифікації товару декларант має право оскаржити це рішення відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційний або довідковий характер.

Відповідно до ч.7 ст.336 МК України, митний контроль здійснюється посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Частиною 1 статті 345 МК України визначено, що документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться органами доходів і зборів з урахуванням строків давності, визначених ст.102 ПК України.

Згідно із ч.3 ст.345 МК України, органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо: правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування; правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України (ч.6 ст.345 МК України).

Згідно із ч.7 ст.345 МК України, у разі скасування, зміни за результатами документальної перевірки рішень щодо класифікації товарів для митних цілей, прийнятих митними органами відповідно до статті 69 цього Кодексу, або рішень про коригування заявленої митної вартості товарів, прийнятих митними органами відповідно до розділу III цього Кодексу, дії, вчинені підприємством на виконання таких рішень, не тягнуть за собою застосування штрафних (фінансових) санкцій, нарахування пені, накладення адміністративних стягнень, крім випадків, якщо зазначені рішення були прийняті на підставі поданих підприємством недостовірних документів, недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання підприємством всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначених рішень, що суттєво вплинуло на характер цих рішень.

Відповідно до ч.14 ст.354 МК України, в акті перевірки зазначаються факти заниження і факти завищення податкових зобов`язань підприємства. Рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, їх митної вартості та країни походження, підстав для звільнення від оподаткування окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті про результати перевірки.

Згідно із ч.12 ст.354 МК України, податкове повідомлення-рішення приймається керівником органу доходів і зборів або особою, яка виконує його обов`язки, з урахуванням розгляду заперечень до акта (у разі їх наявності) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення або надіслання підприємству акта про результати перевірки у порядку, передбаченому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень підприємства до акта про результати перевірки - приймається з урахуванням висновку за результатами розгляду заперечень до акта про результати перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді підприємству.

Відповідно до пп.54.3.6 п.54.3 ст.54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Отже, обов`язок визначення у відношенні товару коду класифікації покладається на декларанта товару, що поставляється на митну територію України, а орган доходів і зборів має перевірити правильність класифікації товару, поданого до митного оформлення.

У разі виявлення під час митного оформлення товару порушення правил класифікації орган доходів і зборів має самостійно класифікувати такий товар.

Про зміну класифікації заявленого до митного оформлення товару орган приймає відповідне рішення, яке може бути предметом оскарження до органу вищого рівня або до суду. Повноваженнями щодо прийняття рішення про класифікацію товару орган доходів і зборів наділений і після проведення митного оформлення товару.

Верховний Суд у постанові від 20 березня 2018 року, справа №814/978/17 зазначив, що класифікацію товарів за УКТЗЕД здійснює особа, яка подає декларацію. Орган доходів і зборів здійснює контроль за такою класифікацією, може самостійно визначити код задекларованого товару лише у тому разі, коли виявить порушення правил класифікації з боку декларанта. Повноваження податкового органу щодо самостійного визначення коду товару не є дискреційними та обумовлені виключно наявністю порушення правил класифікації з боку декларанта.

Під час розгляду справи судом встановлено, що з метою встановлення правильності класифікації при митному оформленні товарів за митною декларацією від 05.11.2024 №24UA29U4, митним органом проведено перевірку правильності класифікації згідно з УКТЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення.

Під час проведення перевірки Дніпровської митниці встановлено, що товар - «Колеса ходові, їх частини: сталеві колеса (без шин) для вантажних автомобілів…» декларантом класифіковано та заявлено за товарною підкатегорією , згідно з УКТЗЕД, із застосуванням при митному оформленні 5 % ставки ввізного мита.

При цьому, за аналогічним митним оформленням ТОВ «УКРТЕХНОПРОМ-ВОСТОК» 18.02.2025 подано до митного оформлення митну декларацію №25UA56U8 на ідентичний товар - «Колеса ходові (без шин): сталеві колеса для вантажних автомобілів, колір-матовий чорний RAL 9011, арт. 100435, 10.00-20 - 350 шт. Країна походження Туреччина, торговельна марка JANTSA, виробник - JANTSA JANT SANAYI ve TICARET A.S. Заявлений код товару згідно з УКТЗЕД , ставка ввізного мита - 5%.

Враховуючи зазначені вище обставини, посадовою особою підрозділу митного оформлення здійснено запит до управління контролю та адміністрування митних платежів (відділу контролю класифікації товарів далі ВККТ).

За результатами розгляду запиту, ВККТ винесено рішення про визначення коду товару від 20.02.2025 №КТ-UA-2025, відповідно до якого товар класифіковано за іншим, ніж заявлений кодом товару, а саме: згідно з УКТЗЕД (ставка ввізного мита - 10%).

Враховуючи характеристику поставленого товару, його класифікація здійснюється відповідно до Групи 87 розділу XVII «Засоби наземного транспорту, літальні апарати, плавучі засоби і пов`язані з транспортом пристрої та обладнання» Митного тарифу України.

Група 87 визначає засоби наземного транспорту, крім залізничного або трамвайного рухомого складу, їх частини та обладнання.

Під час митного оформлення у графі 33 митної декларації від 05.11.2024 №24UA29U4 заявлений код товарна позиція 8708 визначає частини та пристрої моторних транспортних засобів товарних позицій 8701-8705.

Митницею визначений код - товарна позиція 8716 визначає причепи та напівпричепи; інші несамохідні транспортні засоби; їх частини.

Згідно характеристикам, зазначеним у сертифікаті виробника JANTSA від 30.09.2024 - Колеса ходові (без шин) арт. 100435, 10.00-20 використовуються по шосе на вантажівках, автобусах та причепах-вільне переміщення. Вантажівки та автобуси класифікуються в товарних позиціях 8704 та 8702 згідно УКТЗЕД. Причепи і напівпричепи та інші несамохідні транспортні засоби класифікуються в товарній позиції 8716 згідно УКТЗЕД. Колеса ходові для вантажних автомобілів та автобусів класифікуються в товарній підкатегорії згідно УКТЗЕД.

Відповідно, колеса ходові для причепів класифікуються в товарній підкатегорії згідно УКТЗЕД.

Отже, товар «Колеса ходові (без шин): сталеві колеса, що призначені для вантажних автомобілів, автобусів та причепів. Колір-матовий чорний RAL 9011, арт. 100435, 10.00-20» можна віднести до двох чи більше товарних позицій, а саме до 8708 та 8716 згідно УКТЗЕД.

Відповідно до правила 3(с) Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, товар, класифікацію якого не можна здійснити відповідно до правила 3(a) або 3(b), повинен класифікуватися в товарній позиції з найбільшим порядковим номером серед номерів товарних позицій, що розглядаються.

На підставі розгляду сертифікату виробника JANTSA від 30.09.2024, враховуючи пояснення до товарних позицій 8708 та 8716 УКТ ЗЕД, відповідно правил 1, 3(c) та 6 Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, товар «Колеса ходові (без шин), що призначені для вантажних автомобілів, автобусів та причепів, арт. 100435, 10.00-20» класифікуються в товарній підкатегорії згідно УКТ ЗЕД.

Таким чином, за результатами перевірки митний орган дійшов висновку про неправомірне застосування позивачем коду товару, що призвело до заниження податкових зобов`язань за митною декларацією від 05.11.2024 №24UA29U4.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 01.08.2024 між ТОВ «УКРТЕХНОПРОМ-ВОСТОК» та компанією «JANTSA JANT SANAYI ve TICARET A.S.» (м. Умурлу, Туреччина) укладено контракт №2024-08-01.

Згідно додатку № UTP2408061 від 14.08.2024 до вказаного контракту сторони погодили продаж партії сталевих коліс торгової марки JANTSA, колір: сірий металік, 10,00-20, в кількості 350 шт.

До електронної митної декларації від 05.11.2024 № 24UA29U4 були надані наступні документи: сертифікат відповідності партії компонентів №UA.005.000032-24 від 28.10.2024, сертифікат якості б/н від 30.09.2024, пакувальний лист № Paking List від 25.10.2024, міжнародна автотранспортна накладна CMR б/н від 25.10.2025; декларація Т1 № 24ТR9902 від 25.10.2024, сертифікат походження № В 1602609 від 25.10.2024, рахунок-фактуру (комерційний інвойс) № JIH729 25.10.2024, декларація про походження товару №JIH729 25.10.2024, платіжні інструкції в іноземній валюті №1 від 21.08.2024, № 2 від 08.10.2024, лист-баланс № 25/10-02 від 25.10.2024, рахунок на оплату №114 від 28.10.2024 до договору-заявки №24-1/10-24 від 24.10.2024, довідка про транспортні витрати від 28.10.2024, e-Faktura від 25.10.2024, додаток № UTP2408061 від 14.08.2024 до контракту, контракт №2024-08-01 від 01.08.2024р, проформа-інвойс № UTP2408061, договір доручення (послуги митного брокера) № 222/СW від 03.07.2023, договір-заявка № 24-1/10-24 від 24.10.2024, договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні №23 від 03.01.2023, сертифікати виробника товару ISO 14001: 2015 від 07.03.2024, ISO 9001:2015 від 04.06.2024, IATF 16949 від 05.07.2024, фото від 04.11.2024,лЛист № 04/11-02 про надання до митної декларації додаткових документів від 04.11.2024, лист № 05/11-07 про надання до митної декларації додаткових документів від 05.11.2024, експортна декларація № 24353400ЕХ00004129 від 25.10.2024, яка складена виробником та експортером - компанією «JANTSA JANT SANAYI ve TICARET A.S.», відповідно до якої у країні експорту Туреччині здійснено митне оформлення експорту товару з відправленням на адресу позивача за кодом 87087099.

Судом встановлено, що позивачем при заповненні електронної митної декларації імпорту вказано код товару, який відповідав коду товару, зазначеному в митній декларації експорту, що визначено відправником товару та оформлено митним органом країни експорту.

Відповідно до позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 01.10.2015 р. у справі № К/800/9334/15, дії контролю за правильним визначенням митної вартості та сплатою митних платежів покладено саме на митний орган, а тому у нього після випуску товару у вільний обіг відсутні підстави нараховувати податкові зобов`язання зі сплати мита та податку на додану вартість.

Відповідно до позиції Верховного Суду висловленій у постанові від 08.05.2018 р. у справі № 818/1341/14 відсутність рішення про визначення коду товару та випущення товару у вільний обіг свідчить про класифікацію його митним органом відповідно до коду, заявленого у митній декларації.

Як зазначено позивачем, та не спростовано відповідачем, жодних зауважень на час митного оформлення товару за декларацією від 05.11.2024 №24UA29U4 до позивача з боку митниці не надходило, а відтак, митницею було визнано, що код, заявлений позивачем до митного оформлення, був визначений правильно.

При цьому, як зазначено вище, митні органи здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано всі наявні в нього відомості щодо товарів. При цьому, жодних інших документів митницею витребувано не було.

Законом України «Про митний тариф України» затверджено основні правила інтерпретації УКТЗЕД, так правилом 3 передбачено, що у разі якщо згідно з правилом 2 (b) або з будь-яких інших причин товар на перший погляд (prіma facіe) можна віднести до двох чи більше товарних позицій, його класифікація здійснюється таким чином:

(а) перевага надається тій товарній позиції, в якій товар описується конкретніше порівняно з товарними позиціями, де подається більш загальний його опис. Проте в разі коли кожна з двох або більше товарних позицій стосується лише частини матеріалів чи речовин, що входять до складу суміші чи багатокомпонентного товару, або лише частини товарів, що надходять у продаж у наборі для роздрібної торгівлі, такі товарні позиції вважаються рівнозначними щодо цього товару, навіть якщо в одній з них подається повніший або точніший опис цього товару.

Отже, виходячи з неведеного, враховуючи те, що відповідач, як контролюючий орган, не висловив жодних зауважень під час митного оформлення та наявні суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД відповідно до положень ч. 5 ст. 69 МК України, це є випадком класифікації товару, що, відповідно до ч. 6 ст. 69 МК України, виключає застосування штрафів та інших санкцій за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів.

Під час судового розгляду митницею не надано доказів подання заявником недостовірних документів, недостовірної інформації та/або ненадання позивачем всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття відповідного рішення.

Також, як вбачається з матеріалів справи, під час митного оформлення та після митного оформлення митними органами не приймалось рішення про визначення коду товарів, ввезених саме відповідачем, за його митними оформленнями.

У постанові від 20.03.2024 у справі №822/2718/17 Верховний Суд зазначив наступне: «..Колегія суддів враховує, що, як установлено судами, орган доходів і зборів не приймав рішення про класифікацію товару № 1, № 4, № 5, поставленого позивачем на митну територію України за митною декларацією від 21.06.2017 N UA400030/2017/009643, в тому числі, і після проведення митного оформлення товару відповідно до вимог підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, а фактично зміна класифікації вказаного товару, а відтак - і збільшення митних платежів і податку на додану вартість, відбулись на підставі інформації з відкритих джерел - інформації заводу-виробника, розміщеної у розділі "Finishing & Coating" (Полірування та покриття PVD) на офіційному веб-сайті фірми "D-M-E Europe" C.V.B.A. (http://www.dmeeu.com), а не у відповідності до положень частин 4, 7 статті 69 Митного кодексу України.

Крім того, колегія суддів враховує встановлені судовими інстанціями обставини, зокрема, щодо відсутності у відповідача будь-яких зауважень щодо неправильної класифікації згідно з УКТ ЗЕД під час ввезення позивачем на територію України товару № 1, № 4, № 5 за митною декларацією від 21.06.2017 N UA400030/2017/009643. Під час митного оформлення згаданих товарів порушень в оформлені чи недостовірних відомостей у ВДМ не встановлено.

Зазначені обставини свідчать про те, що визначення суми грошових зобов`язань згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень рішень відбулось за відсутності правових підстав.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.».

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із ч.5 ст.69 МК України, під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Відповідно до п.9 розділу ІІІ Порядку роботи відділу митних платежів №650, якщо для вирішення питання класифікації товару виникає потреба в спеціальних знаннях з різних галузей науки, техніки, мистецтвознавства тощо або у використанні спеціального обладнання і техніки, то митний орган може звернутися до спеціалізованого митного органу з питань експертного забезпечення або до іншої експертної установи (організації).

Залучення спеціалізованого митного органу з питань експертного забезпечення або іншої експертної установи (організації) здійснюється у разі:

виникнення необхідності ідентифікації або лабораторної перевірки характеристик товарів, визначальних для їх класифікації;

виникнення складних питань при класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує експертних досліджень.

Однак відповідачем було прийнято оскаржувані рішення без залучення експертної установи, чи звернення до спеціалізованого митного органу з питань експертного забезпечення.

Доводи відповідача в частині «відсутності зауважень стосовно заявленого коду товару з боку посадових осіб митниці під час здійснення митного оформлення товарів» зведені до цитування положень МК України щодо обсягу контролю та строку митного оформлення на підставі чого викладено висновок, що «саме проведення документальних перевірок і є тією формою контролю, яка забезпечує додержання законодавства з питань митної справи після завершення митного оформлення товарів».

Викладене, на переконання суду, не відповідає дійсності, оскільки законодавцем надано митниці достатньо повноважень для контролю визначення коду товарів як то огляд товарів, відібрання зразків, виставлення форми затримки, проведення лабораторних досліджень та інше.

Положеннями ст. 109 ПК України встановлено, що податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до ст. 112 ПК України, особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 112.2. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Слід зазначити, що акт перевірки не містить будь яких доказів, які б свідчили, що позивач вчинив умисні дії/бездіяльність, направлені на створення умов, які мали на меті неналежне виконання вимог податкового/митного законодавства.

Жодних зауважень до наданих документів під час митного оформлення так і після нього контролюючим органом викладено не було та у відзиві не зазначено.

Також, доказів порушень під час митного оформлення згаданих товарів в оформлені чи недостовірних відомостей у ВДМ відповідачем до суду не надано.

Відтак, наведені вище обставини спростовують висновки акту перевірки стосовно встановлення порушення ТОВ «УКРТЕХНОПРОМ-ВОСТОК» вимог законодавства України з питань митної справи.

На підставі викладеного, враховуючи, що зміна класифікації товару та, як наслідок, збільшення митних платежів і податку на додану вартість, фактично відбулися на підставі повторного аналізу раніше наданої під час митного оформлення інформації, а отже, не у відповідності до вимог частин 4, 7 статті 69 Митного кодексу України, суд доходить висновку, що нарахування грошових зобов`язань відбулось без належних правових підстав, з порушенням прав та законних інтересів позивача.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 09.05.2025 №UA49 та №UA50, прийняті відповідачем не обґрунтовано, у зв`язку з чим підлягають скасуванню.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 4 844,80 грн, що документально підтверджується квитанцією від 17.05.2025.

Враховуючи викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду в сумі 4 844,80 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно із частиною першою та другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Відповідно до частини п`ятої статті 134 цього Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частини дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачено відшкодування витрат на професійну правничу допомогу виключно адвокатам; заявлена до стягнення сума витрат має бути співмірною з наданими послугами, обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, ці витрати мають бути пов`язаними з розглядом справи та підтверджені відповідними доказами.

Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.09.2018 року у справі № 816/416/18.

Приписами пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) передбачено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону № 5076-VI визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до пунктів 6, 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно із ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та витрачений час.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23рп/2009, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

З аналізу викладеного вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

З метою отримання правової допомоги у цій справі позивачем укладено договір про надання правової допомоги № 1205/25 від 12.05.2025 з адвокатом Юрченко Ігорем Олексійовичем.

Відповідно до п.4.1. вказаного договору, вартість послуг адвоката є фіксованою та складає 3 500,00 грн.

Відповідно до п.4.2. оплата за даним договором здійснюється протягом 10 банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі наданих послуг, який у свою чергу має бути підписаний протягом 5 робочих днів з дати винесення судового рішення по суті спору.

Разом з тим, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у цій справі позивачем надано до суду лише ордер на надання правничої допомоги від 17.05.2025 серії АЕ №1387408, договір № 1205/25 про надання правничої допомоги від 12.05.2025.

При цьому, основним визначенням факту надання адвокатських послуг відповідно до договору є складання та підписання сторонами акту приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) та додатку до договору, який визначає розмір гонорару адвоката.

Проте, ані позивачем, ані його представником не було надано до матеріалів справи цих документів.

Наведені обставини унеможливлюють надання оціночного висновку щодо обсягу наданих послуг на виконання умов договору про надання професійної правничої допомоги, їх реальності та об`єму виконаних робіт.

Крім того, з договору про надання професійної правничої допомоги неможливо встановити, що предметом останнього є саме надання юридичної допомоги у межах справи, що розглядається судом, а не у будь-якій іншій.

За наведених обставин, враховуючи, що надані позивачем докази не доводять понесення ним витрат на правову допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача про розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 4 844,80 грн, що документально підтверджується квитанціє від 17.05.2025.

Враховуючи викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду в сумі 4 844,80 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТЕХНОПРОМ-ВОСТОК» (49107, м. Дніпро, пр. Науки, 115, ) до Дніпровської митниці (49083, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд. 22, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Дніпровської митниці №UA49 від 09.05.2025 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання на суму 267 745,45 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 66 936,37 грн, усього на суму 334 681,82 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Дніпровської митниці №UA50 від 09.05.2025 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання на суму 53 549,09 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 13 387,28 грн, усього на суму 66 936,37 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці (49083, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд. 22, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТЕХНОПРОМ-ВОСТОК» (49107, м. Дніпро, пр. Науки, 115, ) в рахунок відшкодування судових витрат зі сплати судового збору у сумі 4 844,80 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні вісімдесят копійок) грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець