Справа № 460/5924/24
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/5924/24 пров. № А/857/3505/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Ільчишин Н.В.
Гуляка В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі № 460/5924/24 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

місце ухвалення судового рішення м.Рівне
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїНор У.М.
дата складання повного тексту рішення17 грудня 2024 року
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі № 460/5924/24 позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завдану шкоду державі в розмірі 64516,13 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не врахував витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №77 від 15.03.2023, в якому підтверджується, що він був виключений із продовольчого забезпечення через отримане поранення під час виконання бойових завдань у районі оперативно-тактичного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Травма була отримана під час артилерійського обстрілу позицій у районі населеного пункту АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №222/с/406А від 23 березня 2023 року. Згідно цієї довідки, травма не пов`язана з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, а відповідач перебував у засобах захисту. Апелянт вважає, що зазначені обставини в апеляційній скарзі підтверджують правомірність отриманих коштів і відсутність підстав для їх повернення.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлявся шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу зазначену позивачем, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлений шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені до стягнення кошти були отримані відповідачем, як додаткова винагорода за участь у виконанні бойового завдання, натомість відповідач відмовився від виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , а відтак в супереч підпункту 9.7 пункту 9 окремого доручення Міністра Оборони України від 23.06.2022 №912/3/29 отримав грошову винагороду за виконання бойового завдання не обґрунтовано.

У зв`язку із звільненням зі служби відповідача та невідшкодуванням ним в добровільному порядку зайво виплачених сум грошової винагороди за виконання бойового завдання, суд дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.01.2023 №9, старшого сержанта за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09 січня 2023 року №11-РС на посаду командира відділення розвідувального взводу 2-го механізованого батальйону, який прибув з військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , з 09 січня 2023 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення і вважати таким, що з 09 січня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.01.2023 №11, старший сержант ОСОБА_1 , вибув у відрядження, в район виконання бойових завдань на території України, з 11 січня 2023 року до особливого розпорядження.

Командиром військової частини НОМЕР_1 призначено проведення службового розслідування за фактом відмови відповідачем виконувати бойове розпорядження командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

В ході проведення службового розслідування, яке оформлене актом службового розслідування №324А від 04.04.2023 було встановлено, що 15 березня 2023 року заступник начальника штабу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 в присутності заступника командира 2 механізованого батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , перед строєм довів в усній формі бойове розпорядження командира НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 від 12 березня 2023 року № 138 ДСК.

Бойове розпорядження полягало про передачу особового складу розвідувального взводу НОМЕР_3 механізованого батальйону в тимчасове підпорядкування командира 5 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Однак, старший сержант ОСОБА_1 , висловив відкриту усну відмову від виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

За результатами службового розслідування командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ від 05.04.2023 № 1274А, про результати службового розслідування в якому вказано, що командиром військової частини НОМЕР_1 встановленим порядком, за фактом невиконання бойового розпорядження підготовлена та скерована заява-повідомлення про кримінальне правопорушення до Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил від 17 березня 2023 року №873А для розгляду та прийняття в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 18 наказової частини зазначеного наказу, - командира відділення безпілотних авіаційних комплексів розвідувального взводу НОМЕР_3 механізованого батальйону, старшого сержанта ОСОБА_1 за грубе порушення військової дисципліни, що виразилась у відкритій відмові від виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 вчинене в умовах воєнного стану, порушення вимог статей 11, 16, 17, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, притягнути до дисциплінарної відповідальності, на підставі статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних сил України та наклалити стягнення, передбачене пунктом «в» статті 48 - СУВОРА ДОГАНА.

Відповідно, до підпункту 9.7 пункту 9 Окремого доручення Міністра Оборони України від 23.06.2022 №912/3/29 до наказів про виплату в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень не включати військовослужбовців, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснили таке правопорушення, оголошене наказом командира (начальника).

Додаткова винагороди за минулий місяць нараховується та видається до 5 числа поточного місяця, в той час службове розслідування по факту невиконання бойового розпорядження було завершене 05.04.2023, отож старший сержант ОСОБА_1 за період з 01 березня 2023 року по 20 березня 2023 року отримав без наявних на те підстав додаткову винагороду, яка передбачена рішенням Міністра оборони України № 912/3/29 від 23.06.2022.

Підтвердженням отримання старшим сержантом ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно до рішення Міністра оборони України № 912/3/29 від 23.06.2022, за період з 01.03.2023 по 20.03.2023, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2023 №600, в сумі 64516 гривень 13 копійок є роздавальна відомість № 222, про виплату додаткових видів грошового забезпечення.

З огляду на викладене слідує, що старший сержант ОСОБА_1 отримав додаткову винагороду на час дії правового режиму воєнного стану, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року та відповідно до Рішення Міністра оборони України № 912/3/29 від 23.06.2022 за березень 2023 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.06.2023 № 173, старшого сержанта за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , звільненого наказом командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 14 червня 2023 року № 252- РС з військової служби у запас згідно підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (через такі сімейні обставини або інші поважні причини) з 14 червня 2023 року виключено із списків особового складу частини.

З рапорту начальника фінансово-економічної служби головного бухгалтера військової частини від 18.01.2024 року вбачається, що при звільненні з військової служби старшого сержанта ОСОБА_1 виникла переплата додаткової винагороди у розмірі 64516,13 грн. Подальше стягнення неможливе у зв`язку з виключенням зі списків ВЧ НОМЕР_1 , залишок до утримання складає 64516,13 грн.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно зі ст. 3 Закону № 2232-ХІІ, правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 №1075-XIV (далі Закон №1075-XIV) військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону №1075-XIV Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-ХІV (далі Статут).

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За приписами статей 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, та військовослужбовці одержують грошове та речове забезпечення за рахунок держави.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» №160-ІХ.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03 жовтня 2019 року №160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність (ч. 1).

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом (ч. 4).

Особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України (ч. 5).

Завдана особою шкода, не пов`язана з виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, відшкодовується в порядку, передбаченому законами України (ч. 6).

Статтею 4 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" визначено, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Частиною 4 ст. 8 названого Закону також установлено, що розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Відповідно до статті 12 Закону №160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Наявними у справі доказами підтверджується, що загальна сума прямої дійсної шкоди, завданої державі становить 64516,13 грн за період, протягом якого відповідач відмовився виконувати бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , позаяк виплату обумовленої додаткової винагороди за виконання бойового завдання проведено в супереч підпункту 9.7 пункту 9 окремого доручення Міністра Оборони України від 23.06.2022 №912/3/29 як за виконання бойового завдання.

З рапорту начальника фінансово-економічної служби головного бухгалтера військової частини від 18.01.2024 та пояснень позивача, а також виплатних відомостей убачається, що при звільненні з військової служби старшого сержанта ОСОБА_1 виникла переплата додаткової винагороди у розмірі 64516,13 грн.

У зв`язку із звільненням зі служби відповідача та невідшкодуванням ним в добровільному порядку зайво виплачених сум грошової винагороди, як за виконання бойового завдання в місяці в якому відповідач відмовився виконувати таке бойове завдання, суд дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст.139 КАС України розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі № 460/5924/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Н. В. Ільчишин
В. В. Гуляк