Справа № 420/24135/25
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/24135/25

Перша інстанція: суддя Бабенко Д.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

при секретарі судового засідання - Марченко І.А.,

за участі представників апелянтів Согутовської О.В., Ясницької Т.С.,

представника позивача адвоката Лобанова Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Державної податкової служби України та Головного управління ДПС в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом приватного акціонерного товариства «Ізмаїльський виноробний завод» до Головного управління ДПС в Одеській області про скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

18 липня 2025 року приватне акціонерне товариство «Ізмаїльський виноробний завод» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними дії ГУ ДПС в Одеській області щодо складання рішення від 11.07.2025 №488/15-32-09-04-03 про припинення дії ліцензій на право провадження відповідного виду господарської діяльності;

- визнати протиправними дії ГУ ДПС в Одеській області щодо складання рішення від 11.07.2025 №489/15-32-09-04-03 про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності;

- визнати протиправними дії ГУ ДПС в Одеській області щодо складання акту про відсутність ліцензіата за місцезнаходженням від 30.01.2025 №515/15-32-09-05-11.

28 липня 2025 року приватне акціонерне товариство «Ізмаїльський виноробний завод» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить:

- зобов`язати ДПС України утриматися від вчинення дій щодо прийняття рішення про припинення дії ліцензії на виробництво алкогольних напоїв №00079 терміном дії з 09.11.2023 року до безстроково - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі;

- зупинити дію рішення Головного управління Державної податкової служби в Одеській області від 11.07.2025 №488/15-32-09-04-03 про припинення дії ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі без додання спирту №00077 від 28.08.2023 та ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, сидром та перрі (без додання спирту) №00064 від 28.08.2023;

- зупинити дію рішення Головного управління Державної податкової служби в Одеській області від 11.07.2025 №489/15-32-09-04-03 про припинення дії ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №2403921 (термін дії до 12.09.2025).

В обґрунтування заяви ПрАТ «Ізмаїльський виноробний завод» зазначило, що існує очевидна небезпека того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення його порушених прав та інтересів, оскільки основним видом діяльності позивача є виробництво та оптова торгівля алкогольними напоями. ПрАТ «Ізмаїльський виноробний завод» зазначило, що воно намагається зберегти не лише свої активи, ділову репутацію, але й робочі місця працівників та виконати свої зобов`язання щодо сплати податків до державного бюджету. Так, продукція ПрАТ реалізовується у національних мережах магазинів, зокрема, в таких як «АТБ» (Замовник ТОВ «АТБ Маркет). Співпраця із контрагентами здійснюється на дуже жорстких умовах, за порушення яких на постачальника покладаються особливо обтяжливі для підприємства штрафні санкції. Крім того, ПрАТ «Ізмаїльський винзавод» є роботодавцем для великої кількості працівників, що підтверджується штатним розписом. Таким чином, анулювання ліцензій спричинить зупинення господарської діяльності, невиконання зобов`язань перед контрагентами, руйнування ділової репутації перед контрагентами, застосування до позивача штрафних санкцій у великому розмірі за невиконання умов договорів із контрагентами, блокування формування доходу, як наслідок неможливість сплати позивачем податків, виплати заробітної плати.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року заяву ПрАТ «Ізмаїльський виноробний завод» про забезпечення позову задоволено.

Зупинено дію рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 11.07.2025 №489/15-32-09-04-03 про припинення дії ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №2403921 терміном дії до 12.09.2025 - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.

Зупинено дію Рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 11.07.2025 №488/15-32-09-04-03 про припинення дії ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту) №00077 від 28.08.2023 терміном дії до 28.08.2028 та ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, сидром та перрі (без додання спирту) №00064 від 28.08.2023 терміном дії до 28.08.2028 - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.

Зобов`язано Державну податкову службу України утриматися від вчинення дій щодо прийняття рішення про припинення дії ліцензії на виробництво алкогольних напоїв №00079 від 09.11.2023 терміном дії безстроково - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, ДПС України та ГУ ДПС в Одеській області подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на невірне застосування судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зокрема, апелянти зазначають, що позивачем не наведено будь-яких прийнятних та переконливих обґрунтувань того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі.

Позивач надав відзив на апеляційні скарги, в якому просив залишити апеляційні скарги без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянтів.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи заяву та забезпечуючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що застосування заходів забезпечення позову у світлі конкретних обставин даної справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За приписами ч.1, ч.2 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити встановлені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

З наведеного вбачається, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними. Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Відповідно до Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності позивача за КВЕД є 11.02 Виробництво виноградних вин; іншими видами діяльності є 46.34 Оптова торгівля напоями, 47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах тощо.

За обставинами справи, ПрАТ «Ізмаїльський виноробний завод» отримані наступні ліцензії:

- ліцензія на виробництво алкогольних напоїв №00079 від 09.11.2023 року, термін дії безстроково;

- ліцензія на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі без додання спирту №00077 від 28.08.2023, термін дії 28.08.2028 р;

- ліцензія на право оптової торгівлі алкогольними напоями, сидром та перрі (без додання спирту) №00064 від 28.08.2023, термін дії 28.08.2028р;

- ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №2403921, термін дії до 12.09.2025 року.

Рішенням ГУ ДПС в Одеській області від 11.07.2025 №488/15-32-09-04-03 припинено дію ліцензій:

- ліцензія на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі без додання спирту №00077 від 28.08.2023;

- ліцензія на право оптової торгівлі алкогольними напоями, сидром та перрі (без додання спирту) №00064 від 28.08.2023.

Рішенням ГУ ДПС в Одеській області від 11.07.2025 №489/15-32-09-04-03 припинено дію ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №2403921 (термін дії до 12.09.2025).

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» № 3817-IX від 18 червня 2024 року.

Відповідно до статті 1 Закону № 3817-IX, припинення дії ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання права на провадження відповідного виду (видів) господарської діяльності, на який (які) йому надано ліцензію, у порядку, визначеному цим Законом.

За приписами ч.1 ст.46 Закону № 3817-IX, дія ліцензії припиняється шляхом прийняття органом ліцензування, який надав відповідну ліцензію, рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.

Частиною 2 цієї статті визначено, що підставами для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності є, зокрема, факт відсутності ліцензіата за місцезнаходженням та/або за місцем провадження діяльності, що зазначені в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального та/або Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, факт відсутності уповноваженої особи за місцем зберігання, яке внесено до Єдиного реєстру місць зберігання за договорами про надання послуг із складського зберігання, встановлений контролюючим органом у ході перевірки та зафіксований у відповідному акті про відсутність ліцензіата та/або його уповноважених осіб.

Колегія суддів враховує, що основним видом господарської діяльності позивача є виробництво виноградних вин, яке реалізується ПрАТ шляхом оптової та роздрібної торгівлі, ліцензії на які зупинено оскаржуваними у цій справі рішеннями.

На момент прийняття податковим органом рішення про припинення дії ліцензій, діючим є договір поставки, укладений позивачем з ТОВ «АТБ Маркет» 20.11.2024 року, строком дії по 31.12.2025 року.

Згідно графіку поставок товару, який є додатком до цього договору, позивач зобов`язаний поставляти партії товару три рази на тиждень у строк до 31.12.2025 року на кожний з 8 розподільчих центрів ТОВ «АТБ Маркет», які знаходяться у Дніпропетровській, Київській, Одеській, Львівській, Харківській та Хмельницькій областях (а.28 матеріалів оскарження).

Тобто, припинення ліцензій, зокрема на оптову торгівлю, буде мати наслідком заподіяння фінансової шкоди заявнику (втрата прибутку від здійснення господарської діяльності), заподіяння працівникам позивача матеріальної шкоди у вигляді оплати заробітної плати у меншому розмірі або неможливість виплати заробітної плати взагалі, неможливість сплати податків, неможливість виконання зобов`язань перед третіми особами щодо виконання вже укладених правочинів, зокрема з ТОВ «АТБ Маркет».

Неможливість відпуску продукції покупцям за укладеними договорами та існуючими зобов`язаннями призведе до підриву ділової репутації заявника, розірвання контрактів з покупцями та до численних судових процесів з приводу сплати штрафних санкцій на користь контрагентів.

Також, неможливість здійснення діяльності у сфері реалізації алкогольних напоїв впливає на права та інтереси третіх осіб, які відповідно до штатного розпису задіяні у такій діяльності заявника, які фактично позбавляються гарантованого Конституцією України права на працю.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішень ГУ ДПС в Одеській області про припинення ліцензій ускладнить ефективний захист прав та інтересів підприємства від порушень з боку суб`єкта владних повноважень у сфері господарської діяльності, зокрема, до неможливості здійснення господарської діяльності через зупинення повного циклу виробництва; неможливості сплачувати заробітну плату та податки, можливого розірвання ділових відносин з контрагентами та погіршення ділової репутації підприємства, зокрема, а забезпечення позову на час судового розгляду справи відновить право підприємства на здійснення господарської діяльності та надасть можливість підприємству, до остаточного вирішення даного спору, реалізовувати свої права як суб`єкта господарювання та виконувати обов`язки перед Державою та третіми особами.

Викладене спростовує доводи апеляційних скарг, що задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про очевидну ознаку протиправності оскаржуваного розпорядження.

Оскільки основним видом діяльності позивача є виробництво виноградних вин, то припинення дії ліцензії на реалізацію виробленої продукції (інших видів діяльності позивача) призведе до зупинення господарської діяльності, що очевидно потягне за собою такі неминучі наслідки як розірвання договірних відносин, вивільнення працівників, що матиме наслідком утруднення або неможливості відновлення господарської діяльності, а відтак для відновлення прав та інтересів позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Правомірність вжиття заходів забезпечення позову у цій категорії спорів вже була предметом розгляду Верховним Судом, який у постановах від 14 грудня 2021 року по справі №240/16920/21, від 15 квітня 2022 року по справі №440/6755/21, від 13 липня 2022 року по справі №240/26736/21, від 21 грудня 2022 року по справі № 160/11995/22 дійшов висновків, аналогічних до викладених колегією суддів у цій справі.

Судова колегія також враховує доводи заявника, що на даний час ПрАТ «Ізмаїльський виноробний завод», незважаючи на військову агресію та діючий воєнний стан, сумлінно сплачує податки та вносить плату за ліцензії, також зберігає робочі місця для своїх працівників.

Отже, судова колегія погоджується з доводами суду, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті та спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Судова колегія враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 240/26736/21 та від 23 травня 2025 року у справі № 420/31410/24, відповідно до яких анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним з моменту її отримання суб`єктом господарювання позбавляє його права на подальше здійснення такої діяльності, та може призвести до ухвалення судом рішення по суті спору до розриву відповідних господарських зв`язків, вивільнення працівників, що матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності взагалі у випадку ухвалення позитивного рішення суду. Таким чином, наведені обставини дійсно впливають на здійснення ефективного способу захисту порушеного права, який, насамперед, спрямований на поновлення такого права, і лише у разі неможливості такого поновлення - гарантування особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Колегія суддів вважає, що застосування заходів забезпечення позову у світлі конкретних обставин даної справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Доводи ДПС України, що встановлений фактичною перевіркою занедбаний стан території та виробничих приміщень, відсутність виробництва та самого підприємства за адресою ліцензії на виробництво алкогольних напоїв є прямим і беззаперечним доказом порушення ліцензійних умов, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки виробництво алкогольних напоїв та реалізація вже виготовленої продукції є різними видами господарської діяльності та здійснюється позивачем за різними адресами.

Як вірно зазначив ПрАТ «Ізмаїльський виноробний завод», суд першої інстанції правильно оцінив баланс інтересів сторін. Для позивача наслідки невжиття заходів це повне зупинення основної діяльності, масові звільнення працівників і втрати для державного бюджету. Для ДПС - ця тимчасова заборона не створює жодних невиправних наслідків, оскільки не позбавляє орган права на здійснення подальшого контролю. Скаржник у своїх доводах фактично визнає, що ухвала перешкоджає реалізації рішень ДПС щодо анулювання ліцензій. Проте, це і є метою заходів забезпечення позову запобігти діям, які можуть зруйнувати діяльність підприємства до того, як суд перевірить законність цих рішень.

У постанові від 18.03.2025 по справі № 380/18610/24 Верховний Суд наголосив, що невжиття заходів може призвести до таких наслідків, відновлення яких потребуватиме значних зусиль і витрат. Саме така ситуація має місце у даній справі, адже відновлення виробництва та ринкових позицій після припинення ліцензій буде фактично неможливим.

Додатково на вірність вищенаведених доводів вказують обставини прийняття оскаржуваних по цій справі рішень податковим органом.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Ізмаїльський виноробний завод» у справі № 420/3389/25 оскаржує наказ ГУ ДПС в Одеській області від 20.01.2025 №393-п «Про проведення фактичної перевірки ПрАТ «Ізмаїльський винзавод» та у даній справі - дії ГУ ДПС в Одеській області щодо складання акту від 30.01.2025 №515/15-32-09-05-11 «Про відсутність ліцензіата ПрАТ «Ізмаїльський винзавод».

Під час розгляду справи № 420/3389/25, Одеським окружним адміністративним судом задоволено заяву ПрАТ «Ізмаїльський виноробний завод» про забезпечення позову та ухвалою від 05 лютого 2025 року суд заборонив Головному управлінню Державної податкової служби в Одеській області вчиняти дії із анулювання ліцензії на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додавання спирту) №00077 терміном дії з 28.08.2023 року до 28.08.2028 року - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі; заборонив Головному управлінню Державної податкової служби в Одеській області вчиняти дії із анулювання ліцензії на право Оптової торгівлі алкогольними напоями - сидру та перрі (без додавання спирту) №00064 терміном дії з 28.08.2023 року до 28.08.2028 року - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі; заборонив Державній податковій службі України вчиняти дії із анулювання ліцензії на виробництво алкогольних напоїв №00079 терміном дії з 09.11.2023 року до безстроково - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.

Однак, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2025 року по справі № 420/3389/25 скасовано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 року та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ПрАТ «Ізмаїльський виноробний завод» про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову відмовлено.

Після ухвалення постанови П`ятим апеляційним адміністративним судом від 16 червня 2025 року по справі № 420/3389/25, а саме 11.07.2025 року, ГУ ДПС в Одеській області прийняла оскаржувані у даній справі рішення про анулювання ліцензій, що додатково свідчить про можливість прийняття ДПС України аналогічних розпоряджень при скасуванні ухвали суду першої інстанції в частині зобов`язання Державну податкову службу України утриматися від вчинення дій щодо прийняття рішення про припинення дії ліцензії на виробництво алкогольних напоїв №00079 від 09.11.2023 з терміном дії безстроково - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.

З наведеного слідує існування визначених у статті 150 КАС України обставин для вжиття заходів забезпечення позову на підставі того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.150, 151, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Головного управління ДПС в Одеській області та Державної податкової служби України - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений та підписаний колегівєю суддів 18 вересня 2025 року.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко