Справа № 320/9955/25
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2025 року справа №320/9955/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківського міськрайонного суду Київської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Васильківського міськрайонного суду Київської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ Васильківського міськрайонного суду Київської області №09-К від 13.02.2025 «Про припинення трудових відносин ОСОБА_1 із Васильківським міськрайонним судом Київської області», прийнятий на підставі Рішення Вищого антикорупційного суду від 13.07.2022 у справі №991/366/22 та Вироку Вищого антикорупційного суду від 05.02.2024 у справі №991/503/23, з урахуванням змін згідно наказу Васильківського міськрайонного суду Київської області №09/1-к від 19.02.2025 «Про внесення змін до наказу від 13.02.2025 №09-К»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді судді Васильківського міськрайонного суду Київської області із зарахуванням у штат суду з 13.02.2025;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області нарахувати і виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.02.2025 по дату поновлення на посаді судді Васильківського міськрайонного суду Київської області.

Ухвалою суду від 06.03.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що він працював на посаді судді Васильківського міськрайонного суду Київської області з 15.12.2012. Позивач вважає спірний наказ №09-к від 13.02.2025 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а він поновленню на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки вирок Вищого антикорупційного суду від 05.02.2023 у справі №991/503/23 та рішення Вищого антикорупційного суду від 13.07.2022 у справі №991/366/22 не можуть бути підставою для припинення повноважень судді згідно частини сьомої статті 126 Конституції України.

Від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області (ТУ ДСА в Київській області) надійшов відзив на позовну заяву, згідно змісту якого, на думку відповідача позовні вимоги є необґрунтованими. Вказано, що Територіальне управління, діючи в межах повноважень, лише здійснює нарахування та виплату суддівської винагороди суддям відповідно до наказів місцевих судів та не наділене правом надавати оцінку таким наказам. Видання та скасування наказів належить до виключної компетенції голови місцевого суду в порядку пункту першого частини першої, другої статті 24, 125 Закону «Про судоустрій і статус суддів».

У відповіді на відзив ТУ ДСА в Київській області представник позивача зазначив, що ТУ ДСА України в Київській області не наводить жодних нових обставин чи доказів, які б спростовували позицію позивача. Вважає, що відповідач невірно посилається на положення законодавства, та ігнорує норми Конституції України стосовно припинення повноважень судді. Наголошує, що Рішення Вищого антикорупційного суду від 13.07.2022 року у справі №991/366/22 жодним чином не може бути підставою для прийняття оскаржуваного наказу, оскільки не є підставою для припинення повноважень судді згідно Конституції України.

Васильківський міськрайонний суд Київської області надав суду відзив, в якому висловив незгоду із заявленими позовними вимогами. Правова позиція обґрунтовується тим, що повноваження судді припиняються в силу закону у разі настання (установлення) певного юридичного факту, серед яких законодавець визначив набрання законної сили судовими рішеннями, зазначеними у статтях 122-1, 124 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», без оформлення будь-яким органом окремого рішення щодо припинення статусу судді. Своєю чергою, настання (установлення) визначених статтями 122-1, 124 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» юридичних фактів у силу статті 125 цього Закону зумовлює імперативний обов`язок голови суду видати наказ про припинення трудових відносин судді із відповідним судом. Також наголосив, що положення статей 122-1, 124 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є чинними, у визначеному порядку такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), не визнавались.

На вказаний відзив представником позивача надано до суду Клопотання про повернення відзиву Васильківського міськрайоного суду Київської області від 20.03.2025 в якому зазначається, що повноваження судді припиняються виключно з підстав визначених ч.7 ст.126 Конституції України, а відтак Рішення Вищого антикорупційного суду від 13.07.2022 року у справі №991/366/22 та Вирок Вищого антикорупційного суду від 05.02.2023 року у справі №991/503/23 жодним чином не можуть бути підставами для прийняття оскаржуваного наказу, оскільки не є підставами для припинення повноважень судді згідно Конституції України.

Крім цього, представник позивача зазначає, що є незрозумілими обставини надходження відзиву до суду з огляду на невідповідність опису матеріалів справи, непослідовність реєстрації документів, відсутність відповідних елементів способів подання документів до суду (конверт, електронний лист тощо). Крім того, в матеріалах відзиву відсутні документи, які підтверджують повноваження відповідної особи підписувати відзив на позов.

У зв`язку з чим, представник позивача просить суд відзив Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2025 року на позовну заяву ОСОБА_1 від 20.02.2025 року у справі №320/9955/22 повернути без розгляду.

Суд вважає, що вказане клопотання представника позивача задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як вбачається з пояснень секретаря судового засідання Ставничого Н.В. від 19.09.2025 року, ним під час оформлення адміністративної справи № 320/9955/25 допущено помилку, а саме підшито відзив Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2025 не в хронологічному порядку та не вказано його в внутрішньому описі справи.

Щодо тверджень, що даний документ не підписано Електронним цифровим підписом уповноваженою особою Васильківського міськрайонного суду, то воно є необґрунтованим. Відповідно до Протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису сформованого працівником Відділу правової, аналітично-статистичної роботи та узагальнення практики Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 від 18.09.2025, відзив Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2025, підписаний 20.03.2025 о 17:23:59 уповноваженою особою Васильківського міськрайонного суду Поповичем О.В.

Перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Відповідно до Указу Президента України від 15 червня 2012 року №394/2012 та Указу Президента від 19 грудня 2018 року №429/2018, ОСОБА_1 призначено на посаду судді Васильківського міськрайонного суду Київської області.

Наказом голови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2012 року №60-к ОСОБА_1 зараховано до штату Васильківського міськрайонного суду Київської області. З 17.01.2022 року по 16.01.2025 року позивач обіймав посаду голови Васильківського міськрайонного суду Київської області.

Наказом голови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2025 року №09-K «Про припинення трудових відносин ОСОБА_1 із Васильківським міськрайонним судом Київської області», відповідно статей 24, 122-1, 124, 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», беручи до уваги інформаційні повідомлення Вищої рад правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, Вищого антикорупційного суду, враховуючи вимоги статті 116 Кодексу законів про працю України, наказано:

1) припинити трудові відносини ОСОБА_3 з Васильківським міськрайонним судом Київської області у зв`язку з припиненням повноважень судді та відрахувати його зі штату суду з 13 лютого 2025 року;

2) виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану частину щорічно основної відпустки за період роботи з 20 червня 2024 року по 19 червня 2025 року тривалістю 7 (сім) календарних днів.

Підставами вказаного наказу зазначено:

1) рішення Вищого антикорупційного суду від 13.07.2022 у справі №991/366/22;

2) вирок Вищого антикорупційного суду від 05.02.2024 у справі №991/503/23.

У подальшому Наказом Васильківського міськрайоного суду Київської області №09/1-к від 19.02.2025 року «Про внесення змін до наказу від 13.02.2025 №09-к», на підставі Листа Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області №06-10/317/25 від 14.02.2025 року, було внесено зміни до наказу голови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2025 року №09-к, а саме:

- пункт 1 наказу голови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2025 року №09-к викладено в такій редакції:

«Припинити трудові відносини судді ОСОБА_1 з Васильківським міськрайонним судом Київської області у зв`язку з припиненням повноважень судді та відрахувати його зі штату суду 13 лютого 2025 року, відповідно до статей 122-1 та 124 «Про судоустрій і статус суддів».

- пункт 2 наказу голови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2025 року №09-к викладено в такій редакції:

«Виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період роботи з 20 червня 2024 року по 13 лютого 2025 року тривалістю 7 робочих днів (11 календарних днів) та частину додаткової відпустки за стаж роботи на посаді судді за 2025 рік тривалістю 2 календарних дні».

На думку позивача, спірний наказ не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та суперечить засадам Основного закону, у зв`язку із чим він звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Предметом розгляду даної справи є правомірність та законність наказу Васильківського міськрайонного суду Київської області №09-к від 13.02.2025. Суд зазначає, що не надає правової оцінки законності наявності/відсутності статусу судді у ОСОБА_1 у рамках обставин даної справи.

Так, підставами для видачі наказу від 13 лютого 2025 року №09-К визначено:

- рішення Вищого антикорупційного суду від 13.07.2022 у справі №91/366/22;

- вирок Вищого антикорупційного суду від 05.02.2024 у справі №991/503/23.

Судом встановлено, що Рішенням Вищого антикорупційного суду від 13.07.2022 у справі №991/366/22 позов задоволено частково. Визнано необґрунтованим активом квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 142,3 м2.; стягнуто з ОСОБА_1 частину вартості активу, визнаного необґрунтованим, в сумі 3621326 грн.

Згідно з ст. 122-1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, який ухвалив рішення про визнання активів судді або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави, негайно повідомляє про це Вищу раду правосуддя, Вищу кваліфікаційну комісію суддів України та Державну судову адміністрацію України. Повноваження судді припиняються з дня набрання таким рішенням законної сили.

При цьому, відповідно до ст.119 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повноваження судді припиняються виключно з підстав, визначених частиною сьомою статті 126 Конституції України.

Частина 7 статті 126 Конституції України містить вичерпний перелік підстав для припинення повноважень судді:

1) досягнення суддею шістдесяти п`яти років;

2) припинення громадянства України або набуття суддею громадянства іншої держави;

3) набрання законної сили рішенням суду про визнання судді безвісно відсутнім або оголошення померлим, визнання недієздатним або обмежено дієздатним;

4) смерті судді;

5) набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину.

Суд звертає увагу, що положення ст. 126 Основного Закону України не містять такої підстави для припинення повноважень судді, як набрання законної сили рішенням про визнання активів, набутих за дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 ЦПК України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави.

Конституційний Суд України у рішенні №б-рп/2016 від 08.09.2016 року наголосив, що норми Конституції України мають пряму дію. Пряма дія норм Конституції України означає, що ці норми застосовуються безпосередньо. Законами України та іншими нормативно-правовими актами можна лише розвивати конституційні норми, а не змінювати їх зміст. Закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються лише у частині, що не суперечить Конституції України.

Отже, на переконання суду, Рішення Вищого антикорупційного суду від 13.07.2022 у справі №991/366/22, не може бути підставою для прийняття оскаржуваного наказу, оскільки не є підставою для припинення повноважень судді згідно Конституції України.

Судом також встановлено, що вироком Вищого антикорупційного суду від 05.02.2024 у справі №991/503/23, залишеним без змін Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 17.12.2024, за обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000211 від 10.08.2022, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366-2 Кримінального кодексу України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 2600 (дві тисячі шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 44 200 (сорок чотири тисячі двісті) грн, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані зі здійсненням функцій представника влади в органах судової влади, строком на 1 (один) рік.

Так, пунктом 5 частини 7 статті 126 Конституції України та статтею 124 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що повноваження судді припиняються на підставі набрання законної сили обвинувальним вироком щодо судді за вчинення ним злочину.

Тобто, визначальним для застосування відповідачем пункту 5 частини 7 статті 126 Конституції України та статті 124 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є доведеність вчинення суддею злочину.

Законом України від 22.11.2018 №2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (в редакції від 03.07.2020) статті 11 та 12 викладено в такій редакції: Так, в редакції Кримінального кодексу України від 01.07.2020, кримінальні правопорушення поділено на кримінальні проступки та злочини.

При цьому, визначено, що кримінальним проступком є передбачене Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

У той же час, злочини поділено на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Нетяжким злочином є передбачене Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі строк не більше п?яти років.

Аналізом означених норм права формується висновок, що кримінальним проступком є діяння із штрафною санкцією до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а злочином (нетяжким) є діяння із штрафною санкцією від трьох до тисяч десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається із вироку Вищого антикорупційного суду від 05.02.2024 у справі №991/503/23, до позивача застосовано санкцію у виді штрафу у розмірі дві тисячі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вказана обставина свідчить про те, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, а не злочину.

Доводи Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області про те, що вироком Вищого антикорупційного суду від 05.02.2024 у справі №991/503/2 не визначено чим саме є діяння позивача, проступком, чи злочином, суд вбачає необґрунтованим, оскільки розмежування означених кримінальних діянь прямо визначено профільним законодавством.

Отже, вирок Вищого антикорупційного суду від 05.02.2023 у справі №991/503/23 не може бути підставою для прийняття оскаржуваного наказу, оскільки не є підставою для припинення повноважень судді згідно Конституції України.

Щодо тверджень позивача, що оскаржуваний наказ та зміни до нього було прийнято в період перебування ОСОБА_1 на лікарняному, що є додатковою підставою для визнання його протиправним та скасування, то воно є необґрунтованим. Суд вважає, що загальні положення трудового законодавства щодо неможливості звільнення працівника з роботи у період тимчасової непрацездатності не можуть бути поширені на спірні (в межах даної адміністративної справи) публічно-правові правовідносини.

Відповідно до статті 7 КАС суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Основними принципами щодо незалежності правосуддя, що були прийняті Генеральною Асамблеєю ООН у листопаді 1985 року, передбачено, що незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані поважати незалежність судових органів і дотримуватися її.

Незалежність суддів забезпечує важливу роль судової гілки влади в механізмі захисту прав і свобод громадян та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого статтею 55 Основного Закону України. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права громадян на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить статті 55 Конституції України.

Таким чином, Конституцією для суддів встановлюється така гарантія незалежності як особливий порядок призначення та припинення повноважень.

При розгляді цієї справи суд враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Беручи до уваги вищенаведене, наказ Васильківського міськрайонного суду Київської області №09-К від 13.02.2025 «Про припинення трудових відносин ОСОБА_1 із Васильківським міськрайонним судом Київської області» підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позивачу належить нарахувати і виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Водночас, суд констатує, що національне законодавство не містить правового механізму поновлення особи на посаді судді у разі незаконного припинення його повноважень і не передбачає прийняття уповноваженим органом (посадовою особою) повторного рішення про призначення на посаду судді або про поновлення на посаді судді у разі скасування рішення про припинення його повноважень. Тому дане рішення не відноситься до категорії рішень які підлягають до негайного виконання.

Виходячи із конституційної гарантії захисту особи від незаконного звільнення, зважаючи на скасування судом наказу про припинення повноважень позивача і відсутність у законодавстві вимоги повторного прийняття рішення про призначення на посаду судді або поновлення на посаді судді у разі скасування наказу про припинення повноважень, а також, беручи до уваги повноваження голови місцевого суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування позивача у штат суду.

Враховуючи встановлені судом обставини і наведені мотиви, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позову і наявність підстав для його задоволення у зазначеній вище судом частині. В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 90, 134, 242-246, 250, 251 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Васильківського міськрайонного суду Київської області №09-К від 13.02.2025 «Про припинення трудових відносин ОСОБА_1 із Васильківським міськрайонним судом Київської області», прийнятий на підставі Рішення Вищого антикорупційного суду від 13.07.2022 у справі №991/366/22 та Вироку Вищого антикорупційного суду від 05.02.2024 у справі №991/503/23, з урахуванням змін згідно наказу Васильківського міськрайонного суду Київської області №09/1-к від 19.02.2025 «Про внесення змін до наказу від 13.02.2025 №09-К».

3. Зарахувати ОСОБА_1 до штату суддів Васильківського міськрайонного суду Київської області з 13.02.2025.

4. Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.02.2025 по дату зарахування до штату суддів Васильківського міськрайонного суду Київської області.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.