Справа № 490/7040/25
Суддя: Саламатін О. В.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 490/7040/25
н/п 2-а/490/141/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участі секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

28.08.2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якій позивач просить суд: поновити строк на звернення до суду з позовом; визнати незаконною та скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_2 №484 від 07 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП; визнати незаконною та скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_2 №497 від 08 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП; справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.

В обґрунтування вимог в позовній заяві зазначено таке.

30 червня 2025 року, ОСОБА_1 був у відрядженні у місті Миколаїв та був зупинений поліцейськими, які доставили його до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що згідно з відомостями з інформаційного порталу Національної поліції обліковувався як особа, що порушила законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно ОСОБА_1 було складено протокол №494 про адміністративне правопорушення, у зв`язку з тим, що останній з урахуванням положень пп. 1 п. 41 Порядку ведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 №560 (у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки), будучи належним чином оповіщений, про що свідчить повістка № 7257 від 24.06.2025 про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 25.06.2025 у своїй сукупності та взаємозв`язку з актом відмови від отримання повістки та відеозаписом від 24.06.2025 року за номером NOR_000000_000000_4851_AA_N0001 про спробу вручити повістку, в порушення абз. 8 ч. 3 ст. 22 ЗУ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у зазначений в повістці №7257 від 24.06.2025 строк до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, про поважність причин неявки не повідомив, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 1 КУпАП.

На даний протокол ОСОБА_1 було надано пояснення щодо обставин справи, де від повідомив, що від повістки не відмовлявся, на вимогу працівників ЦК надав виписку з Резерв+, де мається помітка Дані уточнено вчасно. Прохав пояснити, причину повторного оновлення даних, хоча вони були оновлені. Пояснив, що працівники поліції 24 червня 2025 року зупинили його о 06:35 год ранку, а повістка була виписана (заповнена) о 08:00 год коли ОСОБА_1 перебував у Дніпропетровській області. В подальшому 08 липня 2025 року було винесено постанову №497 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненому в особливий період, та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.

Позивач зазначає, що про відсутність умислу щодо неявки до ІНФОРМАЦІЯ_5 для уточнення даних свідчить те, що ОСОБА_1 уточнив військово-облікові дані вчасно, про що свідчить витяг військово-облікового документу з застосунку Резерв+.

Згідно Закону України Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, текст статті 210 КУпАП було доповнено наступним: Примітка. Положення статті 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, адміністраторами) яких є державні органи. держателями (розпорядниками, Докази, про неможливість отримати персональні дані ОСОБА_1 шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно комунікаційними системами, реєстрами, базами даних, держателями яких є державні органи до протоколу №496 та постанови № 484 не долучено.

Крім того, в цей же день 30.06.2025 відносно ОСОБА_1 , заступником начальника - начальником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_6 , складено протокол №496 про адміністративне правопрушення. В протоколі викладено суть адміністративного правопрушення: 30.06.2025 о 20:15 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , було виявлено правопорушення вчинене гр. ОСОБА_1 , яке полягає у тому, що останній, в особливий період, в порушення ч. 1 ст. 22 ЗУ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію відмовився проходити медичний огляд для призначення стану придатності до військової служби згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зафіксовано на нагрудний відео-реєстратор №031201306, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

В протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 год 00 хв 07.07.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 кабінет № 7.

В подальшому 07 липня 2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 винесено постанову №484 по справі про адміністративне правопрушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненому в особливий період, та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

При цьому, в протоколі №496 про адміністративне правопорушення від 30 червня 2025 року, відсутні підписи позивача про ознайомлення його з протоколом, про відмову ним отримувати протокол та те що 07.07.2025 о 10 год 00 хв в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно нього буде розглядатися справа про адміністративне правопорушення.

Відповідач не мав процесуального права проводити розгляд справи без даних про вручення позивачу копії протоколу про правопорушення.

30.06.2025 представником відповідача, ОСОБА_1 було виписано та вручено повістку № 9/5401 від 30.06.2025, дослівно Вам належить з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 , 14.06.2025 о 14 год 00 хв. для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Позивач звертає увагу, що на момент вручення повістки, ОСОБА_1 не мав при собі необхідних медичних документів, оскільки перебував у відрядженні у м. Миколаїв, не за місцем реєстрації АДРЕСА_2 (до 30 червня 2025 року перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 ) та був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що унеможливлювало надання об`єктивної оцінки стану здоров`я ОСОБА_1 під час проходження ВЛК.

Позивач прохав представників ІНФОРМАЦІЯ_3 направити повістку для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби за місцем його реєстрації та перебування на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , але в цей же день, без відома ОСОБА_1 його було поставлений на облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач зазначає, що пунктами 3, 5 "Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, встановлено, що під час проходження медичного огляду факти лікування військовозобов`язаного повинні бути підтверджені медичними документами, військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою №025/о, виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ. Позивач не міг виконати свій обов`язок надання медичної картки та виписки з медичної документації, тому і просив направити повістку про проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби на адресу його реєстрації, за місцем перебування його на обліку, де він зможе надати повний пакет медичних документів для всебічного розгляду комісією стану його здоров`я.

Крім того, позивач зазначає, що частина 2 статті 36 КУпАП регулює порядок накладення адміністративних стягнень у випадках, коли особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом особою (посадовою особою). У таких випадках стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Натомість, ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 07.07.2025 та 08.07.2025 відносно ОСОБА_1 було складено дві постанови №484 та №497 за правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Відповідач, виносячи дві окремі постанови відносно позивача, допустив порушення ч. 2 ст. 36 КУпАП, внаслідок чого розгляд справи відбувся з порушенням законодавства, що є, на думку позивача, беззаперечною підставою для скасування постанов.

Також позивач посилається на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Щодо поновлення строку на звернення до суду з позовом, позивач зазначає, що постанова №484 від 07 липня 2025 року та постанова №497 від 08 липня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення були ухвалені без участі позивача, на адресу його реєстрації не направлялися. Про дані постанови стало відомо лише з відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20.08.2025 № 13/13468 на адвокатський запит (№ 5 від 25.07.2025), які були направлені на електронну адресу адвоката 20 серпня 2025 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

28.08.2025 року матеріали справи передано судді.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 02.09.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

17.09.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача зазначає, що вважає твердження сторони позивача необґрунтованими та безпідставними, а також такими, що побудовані на спотворенні змісту наявних у справі письмових доказів (додатків) та діючого законодавства, а тому не заслуговують на увагу суду.

Щодо оскарження постанови №497 від 08.07.2025 представник відповідача вказує, що стосовно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення №494 від 30.06.2025 з якого убачається, що 30.06.2025 близько 09:00 год. до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_7 ), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на запрошення поліцейських прибув гр. ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що останній згідно з відомостями з інформаційного порталу Національної поліції обліковувався як особа, що порушила законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 було встановлено, що гр. ОСОБА_1 , вчинив адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 2101 КУпАП, яке полягає у тому, що останній, з урахуванням положень пп. 1 п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 № 560 (далі Порядок № 560) (у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки), будучи належним чином оповіщений, про що свідчить повістка №7257 від 24.06.2025 про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 25.06.2025 у своїй сукупності та взаємозв`язку з актом відмови від отримання повістки та відеозаписом № «NOR_000000_000000_4851_AA_N0001» від 24.06.2025 про спробу вручити повістку, в порушення абз. 8 ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зазначений в повістці № 7257 від 24.06.2025 строк до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, про поважність причин неявки не повідомляв, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 2101 КУпАП. На підставі наведеного протоколу у своїй сукупності та взаємозв`язку із зібраними доказами відносно позивача було винесено оскаржувану постанову № 497 від 08.07.2025.

Стосовно письмових пояснень ОСОБА_1 , про те, що акт було складено пізніше ніж подія зафіксована на відеозаписі та останній не міг прибути по повістці оскільки її не отримував, то на думку представника відповідача, зазначене не є суттєвим в контексті допущеного правопорушення, оскільки саме процесуальна поведінка позивача (сперечання та подальша відмова від спілкування, а саме те, що він сів у транспортний засіб та покинув місце події) слугувала причинно-наслідковим зв`язком того, що він не отримав повістку, не був обізнаний про дату та час прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_8 та не був присутнім при складенні акту відмови від отримання повістки.

Тобто, для доведення провини ОСОБА_1 були використані хоча й самостійні, проте взаємопов`язані між собою докази, зокрема подія інкримінованого останньому правопорушення від моменту його початку, була зафіксована шляхом безперервного відеозапису на боді-камеру, зі змісту якого убачається сперечання та подальша відмова ОСОБА_1 від спілкування з приводу отримання повістки, а вже починаючи від того моменту, коли правопорушник покинув місце події, це слугувало підставою для складання окремого доказу його провини у вигляді акту відмови від отримання повістки від 24.06.2025, встановленого зразку, що не давало змогу відповідній посадовій особі корегувати його зміст, що додатково підтверджує наявність складу правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП

Стосовно постанови №484 від 07.07.2025 року представник відповідача зазначає, що позивачу було запропоновано отримати направлення на медичний огляд, ознайомлено з вимогами законодавства, запропоновано поставити підписи про це в журналі. Від вказаного позивач категорично відмовився.

Звертає увагу суду на те, що відмова позивача від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби не була пов`язана із відсутністю у нього медичних документів, які він «бажав» надати для ВЛК. Окрім того, позивач не проходив медичний огляд на час спірних правовідносин і не пройшов його на час розгляду справи, а відтак зібрані в матеріалах справи докази свідчать, що відповідачем належними і допустимими доказами доведено порушення позивачем вимог абзацу четвертого статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та як наслідок, факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Стосовно аргументів позивача, що відповідач не мав процесуального права проводити розгляд справи без даних про вручення позивачу копії протоколу про правопорушення, представник відповідача зазначив, що отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення є правом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. В даному випадку позивач був ознайомлений зі змістом протоколу, проте відмовився від його підписання та отримання відповідного примірника. В іншому випадку відмова від отримання копії/примірника протоколу унеможливлювала б розгляд справ про адміністративні правопорушення та дозволяла б уникати покарання за їх вчинення.

Стосовно того, що відповідач, виносячи дві окремі постанови відносно позивача, допустив порушення ч. 2 ст. 36 КУпАП, внаслідок чого розгляд справи відбувся з порушенням законодавства, що є беззаперечною підставою для скасування постанов, то з вказаним твердженням представник відповідача не погоджується з наступних підстав. Так, ч. 2 ст. 36 КУпАП, визначено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Разом із тим, позивач достеменно розумів, що розгляд справ по відповідним протоколам йому було назначено на різний час та різні дати. Тобто, такі протоколи не розглядалися одночасно. Разом із тим, позивач не був позбавлений можливості заявити відповідне клопотання про відкладення розгляду першої справи та заявити клопотання про розгляд обох справ одночасно об`єднавши їх в одне провадження. При цьому, позивач ухилився від участі у розгляді відповідних справ, не виконавши жодних юридично значущих дій, що перелічені у ст. 268 КУпАП, тим самим підтвердивши відсутність будь-якої зацікавленості у результатах розгляду останніх. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 07.07.2025 була прийнята оскаржувана постанова №484 та 08.07.2025 була прийнята ще одна оскаржувана постанова №497 у справі про порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, відповідно до яких позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, що полягає у неявці за повісткою та відмові від проходження медичного огляду за рішенням ТЦК та СП.

Тобто позивачем вчинено два порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, які кваліфікуються за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, щодо різних характерів правовідносин та в різний період часу (за вчинення правопорушення, яке полягає у неявці 25.06.2025 за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_8 та за відмову 30.06.2025 від проходження ВЛК згідно з рішенням ТЦК та СП), тому в даному випадку положення частини другої статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на думку представника відповідача, не підлягають застосуванню.

Враховуючи наведене вище представник відповідача просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд зазначає, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені статею 286 КАС України § 2. «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Глави 11 « Особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ».

Відповідно до ч.2 ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Сторони не скористалися своїм процесуальним правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_9 , проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вбачається з повістки №7257 від 24.06.2025 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 належить з`явитися до Олександрійського ТЦК 25.06.2025 року о 08:00 для уточнення облікових данних.

Як вбачається з Акту відмови від отримання повістки від 24.06.2025 ОСОБА_1 відмовився від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Текст повістки про явку о 08:00 25.06.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 було доведено (озвучено) громадянину ОСОБА_1 . Акт відмови від отримання повістки від 24.06.2025 підписано двома особами стрільцем ОСОБА_3 та інспектором СРПП Лошаком Є.А.

Відмова позивача від отримання повістки також підтверджується дослідженим судом відеозаписом №«NOR_000000_000000_4851_AA_N0001» від 24.06.2025 року.

Як вбачається з протоколу №494 про адміністративне правопорушення від 30.06.2025 року, 30.06.2025 близько 09:00 год. до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_7 ), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на запрошення поліцейських прибув гр. ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що останній згідно з відомостями з інформаційного порталу Національної поліції обліковувався як особа, що порушила законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 було встановлено, що гр. ОСОБА_1 , вчинив адміністративне правопорушення, що передбачене ч. 3 ст. 2101 КУпАП, яке полягає у тому, що останній, з урахуванням положень пп. 1 п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 № 560 (далі Порядок № 560) (у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки), будучи належним чином оповіщений, про що свідчить повістка №7257 від 24.06.2025 року про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 25.06.2025 у своїй сукупності та взаємозв`язку з актом відмови від отримання повістки та відеозаписом від 24.06.2025 року «NOR_000000_000000_4851_AA_N0001» про спробу вручити повістку, в порушення абз. 8 ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зазначений в повістці № 7257 від 24.06.2025 строк до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, про поважність причин неявки не повідомляв, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Крім того в даному протоколі зазначено, що громадянину ОСОБА_1 , роз`яснено його права передбачені статтею 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП; повідомлено що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 11:00 08.07.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 кабінет №7, а також містяться підписи позивача у відповідних графах про отримання другого примірника протоколу та міститься виконаний позивачем текст про те що він ознайомлений з протоколом та надав пояснення на окремому аркуші.

Також в протоколі зазначено про додатки до нього: копія повістки №7257 від 24.06.2025 року, копія відмови від отримання повістки від 24.06.2025 року, відеозапис від 24.06.2025 року «NOR_000000_000000_4851_AA_N0001».

Зі змісту постанови №497 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адмінінстративні правопорушення від 08 липня 2025 року вбачається, що тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майор ОСОБА_4 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 установив, що останній у визначену у повістці дату до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, про поважність причин неявки не повідомляв, що є порушенням положень визначених ч. 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та враховуючи що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Зазначена постанова підписана тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_5 .

Як вбачається з Направлення від 30 червня 2025 року за №4259075 ОСОБА_1 направляється для визначення придатності до військової служби. ВЛК відбудеться на абізі закладу охорони здоров`я КНП "Міськ лікарня №3" ММР за адресою: м. Миколаїв, вул Космонавтів, 95. Дата початку медичного огляду 30 червня 2025 року.

30.06.2025 року застіпником начальника - начальником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 - майором ОСОБА_6 , складено Протокол №496 про адміністратвине правопорушення.

Зі змісту протоколу вбачається, що 30.06.2025 року о 20:15 год у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_7 ), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено правопорушення вчинене громадянином ОСОБА_1 , яке полягає у тому, що останній в порушення ч.1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію" відмовився проходити медичний огляд для визначення стану придатності до військової служби згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор №031201306, чим вчинив правопорушення передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Як вбачається зі змісту Постанови №484 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.07.2025 року, 30.06.2025 року громадянин ОСОБА_1 відмовився отримувати відповідне направлення та проходити медичний огляд для визначення стану придатності до військової служби, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке полягає у відмові впроходити медичний огляд ВЛК для визначення придатності до військової служби, вчинене в особливий період. Визнано ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненому в особливий період та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25500,00 гривень.

Вказана постанова підписана тимчасово виконуючим обов`язки наачальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_5 .

Суд погоджується з аргументами позивача щодо наявності підстав для поновлення строку на звернення до суду з позовом, оскільки оскаржувані постанови 484 від 07 липня 2025 року та №497 від 08 липня 2025 року по справам про адміністративні правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення були ухвалені без участіпозивача - ОСОБА_1 , на адресу його реєстрації не направлялися. Про дані постанови позивачу стало відомо лише з відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20.08.2025 №13/13468 на адвокатський запит (№5 від 25.07.2025), які були направлені на електронну адресу адвоката 20 серпня 2025 року.

За такого строк звернення до суду з позовом підлягає поновленню.

Суд зазначає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Положеннями частини 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тобто за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Об`єктивною стороною вказаного правопорушення є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин в особливий період, відмова від отримання повісток, проходження медичного огляду, тощо.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу вимог статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до приписів ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду вказаної адміністративної справи, як і на момент вчинення позивачем вищенаведених дій та винесення оскаржуваної постанови, правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Так, частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Також частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що у разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Частиною 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України, тобто Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ № 560 від 16.05.2025 (далі Постанова №560).

Цією ж нормою визначено, що Постанова №560 визначає, зокрема, порядок оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил України, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України чи відповідного підрозділу розвідувальних органів України.

Відповідно до п. 21 Порядку №560, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Тобто, вказаними нормами визначено обов`язок громадянина прибувати за викликом відповідного ТЦК та СП саме у строки зазначені в повістці, або ж у разі неприбуття у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Відповідно до пункту 35 Порядку №560 представники, уповноважені вручати повістки, здійснюють оповіщення громадян як самостійно, так і у складі груп оповіщення. Вручення повісток резервістам та військовозобов`язаним здійснюється цілодобово за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання, роботи, навчання, у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, на пунктах пропуску (блок-постах), пунктах пропуску через державний кордон України.

Згідно з положеннями п. 38. Порядку № 560, у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, на пунктах пропуску (блок постах), пунктах пропуску через державний кордон України резервісти та військовозобов`язані можуть бути оповіщені: представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки; групами оповіщення, до складу яких можуть включатися представники районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та поліцейські.

Згідно з положеннями п. 41 Порядку №560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

Тобто, вказаними вище нормами визначено обов`язок громадянина прибувати за викликом відповідного ТЦК та СП саме у строки зазначені в повістці. Разом із тим, гр. ОСОБА_1 , у визначену в повістці дату до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибував та про поважність причин неявки не повідомляв, що є порушенням положень визначених ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Як встановлено з матеріалів справи, уповноважена особа ІНФОРМАЦІЯ_4 намагалася вручити під відео-фіксацію повістку ОСОБА_1 , разом із тим, останній своєю поведінкою вказував на відмову від її отримання та подальшу відмову від спілкування з особою, уповноваженою вручати повістки, що відповідно до положень п. 41 Порядку №560, вважається належним оповіщенням.

При цьому, зазначення в Акті відмови від отримання повістки від 24.06.2025 про доведення (озвучення) громадянину ОСОБА_1 тексту повістки о 08:00 24.06.2025 року не спростовує встановленого судом факту відмови позивача від отримання повістки та вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Частиною першою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що громадяни зобов`язані, крім іншого, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до абзаців другого та четвертого пункту 69 Порядку №560, особи, які не проходили медичний огляд, або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) направляються на військово лікарську комісію. У разі проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду під час мобілізації та/або воєнного стану строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік.

Положеннями пункту 74 Порядку №560 передбачено, що військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, в тому числі ті, які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю), за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видаються направлення на військово лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформовані відповідно до пункту 74-1 цього Порядку.

Особам віком до 45 років у направленні для проходження медичного огляду зазначається про необхідність визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті. Військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та виявили бажання проходити військову службу під час мобілізації у вибраній ними військовій частині, командиром військової частини або начальником центру рекрутингу Збройних Cил видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11, яке реєструється у письмовій формі у журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається військовозобов`язаному та резервісту під особистий підпис. Відповідно до вимого п. 74-1 Порядку № 560, для формування направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в електронній формі за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на таке направлення кваліфікований електронний підпис у день його формування (крім направлення, зазначеного у пункті 74-3 цього Порядку).

Направлення, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, може бути роздруковане. У такому разі його паперова форма повинна містити придатний для зчитування QR-код з відповідною інформацією. Роздруковане направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту, військовозобов`язаному під особистий підпис. Під час вручення роздрукованого направлення військовозобов`язаним та резервістам під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Так, як слідує з матеріалів справи, та відповідно до тексту позовної заяви, позивачу було запропоновано отримати направлення на медичний огляд, ознайомлено з вимогами законодавства, запропоновано поставити підписи про це в журналі. Від вказаного позивач категорично відмовився. Окрім того, позивач не проходив медичний огляд на час спірних правовідносин і не пройшов його на час розгляду справи, а відтак зібрані в матеріалах справи докази свідчать, що відповідачем належними і допустимими доказами доведено порушення позивачем вимог частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Аргументи позивача про відсутність у нього при собі медичних документів, не скасовують обов`язок позивача пройти медичний огляд для визначення придатності до військової служби, під час якого позивач міг надати вказані ним документи, а також пройти інші необхідні обстеження, а також оскаржити відповідне рішення ВЛК, у разі незгоди з ним.

Статтею 235 КУпАП визначено, що адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином оскаржувані постанови винесені повноважною посадовою особою.

Відповідно до ст. 245 КупАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із частин 1 та 2 ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Стаття 280 КпАП України встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-8 цього Кодексу.

На виконання ст. 254 КУпАП України про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст. 283 КУпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, дослідивши оскаржувані постанови, встановлено що вони відповідають вимогам законодавства, оскільки містить всі елементи, що повинні міститися в постанові відповідно до ст. 283 КпАП України, а відповідач при прийнятті оскаржуваних рішень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини кожної справи, розглянув справи про адміністративні правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, які відповідають вимогам Закону, а тому суд вважає прийняті рішення законними та обґрунтованими, а підстав для задоволення позовних вимог і скасування оскаржуваних рішень суд не вбачає.

При цьому, судом не приймаються доводи позивача про необхідність скасування оскаржуваних постанов у зв`язку з порушенням відповідачем приписів частини другої статті 36 КУпАП, з огляду на таке. Так, позивачем було вчинено два порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, які кваліфікуються за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, щодо різних правовідносин та в різний період часу (за вчинення правопорушення, яке полягає у неявці 25.06.2025 за повісткою до ТЦК та СП та за відмову 30.06.2025 від проходження ВЛК згідно з рішенням ТЦК та СП), тому в даному випадку положення частини другої статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення не підлягають застосуванню.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

У відповідності до положень ст. 139 КАС України суд відносить судові витрати за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 9, 77, 90 139, 241-246, 255, 257, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовом.

Постанову №484 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07 липня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі однієї тисячі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25000,00 гривень та Постанову №497 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 08 липня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ), без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Саламатін