Справа № 440/9751/25
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 19 вересня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/9751/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Великобагачанської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Великобагачанської селищної ради, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати Рішення 68 сесії Великобагачанської селищної ради Миргородського району Полтавської області восьмого скликання від 26.06.2025 року Про скасування рішення виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради від 28.02.2017 року № 25 Про видачу ордера на квартиру.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішення 88 сесії Великобагачанської селищної ради Миргородського району Полтавської області восьмого скликання від 26.06.2025 року Про скасування рішення виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради від 28.02.2017 року № 25 Про видачу ордера на квартиру є незаконним, оскільки Великобагачанська селищна рада скасувала рішення свого виконавчого органу, яке останній прийняв на реалізацію делегованих повноважень в галузі житлово-комунального господарства, відповідно до вимог Закону №280/97-ВР. На підтвердження цієї позиції посилається на постанову Верховного Суду від 23.02.2024 у справі № 300/2289/23.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач у своєму відзиві заперечував проти задоволення позовної заяви в повному обсязі. Посилався на те, що Великобагачанська селищна рада, як власник квартири АДРЕСА_1 беручи до уваги той факт, що рішення виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради від 28.02.2017 року № 25 прийняте всупереч норм чинного законодавства щодо забезпечення службовим приміщенням ОСОБА_1 , який мав у власності частину трикімнатної квартири у селищі Велика Багачка, а також у зв`язку зі звільненням з Національної поліції України, прийняла оскаржуване рішення правомірно. Крім того, вказує, що у зв`язку з відсутністю договору найму та закінченням трудових відносин з органами Національної поліції України безпідставно користувався службовою квартирою.

Позивач надіслав до суду відповідь на відзив, в якому повністю підтримував свої позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Відповідно до рішення №25 виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради Полтавської області від 28 лютого 2017 року «Про видачу ордера на квартиру» позивачу видано спеціальний ордер на вселення в службову квартиру АДРЕСА_1 , як працівнику Національної поліції.

На момент вселення сім?я позивача складалась з чотирьох осіб: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Перебуваючи на службі в Миргородському ВП ГУНП в Полтавській області, позивач брав безпосередню участь в АТО з 08.06.2014 р. по 11.07.2014 р. та рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 02.10.2015 року № 18/1.1/XVII/27,- йому надано статус учасника бойових дій.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 436 від 06.10.2020 року позивача звільнено зі служби в Національній поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 ЗУ «Про Національну поліцію» (через хворобу). Вислуга років станом на 06.10.2020 року складає 17 років 02 місяці 02 дні, у пільговому обчисленні - 19 років 02 місяці 16 днів.

26 червня 2025 року на 68 сесії Великобагачанської селищної ради Миргородського району Полтавської області восьмого скликання було прийнято рішення «Про скасування рішення виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради від 28.02.2017 року № 25 «Про видачу ордера на квартиру». В цьому рішенні селищна рада вирішила: ???Скасувати рішення виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради від 28 лютого 2017 року № 25 «Про видачу ордера на квартиру», у зв`язку з тим, що дане рішення було прийняте з порушенням чинного законодавства, ОСОБА_1 припинив трудові відносини з ГУНП в Полтавській області та за відсутністю договору найму. ???Скасувати ордер на службове жиле приміщення № 1 від 28.02.2017 року, виданого ОСОБА_1 на службову квартиру АДРЕСА_1 . ???Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити найману квартиру за адресою АДРЕСА_2 до 27.07.2025 року включно. ???Доручити секретарю селищної ради Чорнусі Ользі Василівні зняти з реєстрації місця проживання всіх зареєстрованих осіб за адресою АДРЕСА_2 . ???Контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію з питань регламенту, депутатської етики, законності, соціальної політики, освіти культури, спорту, молоді, охорони здоров`я та навколишнього середовища (голова постійної комісії - ОСОБА_5 ).

З вказаним рішенням Великобагачанської селищної ради позивач ОСОБА_1 не погоджується, вважає його не законним, тому таким, що підлягає скасуванню, відтак звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Велика Палата Верховного Суду зазначала, зокрема і у постанові від 20.09.2018 у справі № 521/17710/15-а, що аналіз наведених положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

Водночас у ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення й у ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 16.04.2009 №7-рп/2009, закріплені у ст. 144 Конституції України і ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" норми про акти органів місцевого самоврядування, крім юридичної форми реалізації завдань і функцій, визначають порядок прийняття і перевірки рішень органів місцевого самоврядування. В Законі встановлено, що ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України та законами України до їх відання, і що рішення відповідної ради може бути внесене на повторний розгляд цієї ж ради (ст.25, ч.4 ст.59). У Законі передбачено, що рішення виконавчого комітету ради з питань, які належать до компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою, і що раді належить право скасовувати акти виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень (ч.9 ст.59, п.15 ч.1 ст.26).

Відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Аналіз наведених положень свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема:

а) відсутність факту виконання рішення, що скасовується;

б) відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

Натомість ключовим питанням у контексті можливості скасування органом місцевого самоврядування свого владного управлінського рішення, є визначення того, яким за своєю правовою природою є відповідний акт: нормативним чи ненормативним.

Слід зазначити, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Отже, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Відповідно пункту 21 Положення на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в дане службове жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.

Згідно пункту 23 Положення при вселенні в надане службове жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Пунктом 26 Положення встановлено, на підставі спеціального ордера (пункт 21 Положення) між наймодавцем (житлово-експлуатаційною організацією, а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого виданий ордер, укладається договір найму службового жилого приміщення.

Відповідно до пункту 34 Положення робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Виселення провадиться в судовому порядку

Разом з тим встановлено, що на виконання рішення Великобагачанської селищної ради від 28.02.2017 №25 позивачу було видано ордер №1 від 28.02.2017 на службове житло, однак він не вчинив передбачених законом дій, необхідних для набуття прав користування таким житлом, а саме: не уклав у передбачений законом строк договір найму службового житлового приміщення відповідно до вимог Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37. Даний факт не оспорюється позивачем.

Ордер, виданий позивачу, був дійсний лише протягом 30 днів, однак після закінчення цього строку він втратив чинність.

Таким чином, у позивача не виникло правовідносин найму службового житла та, відповідно, не сформувалося суб`єктивного права чи охоронюваного законом інтересу, який підлягав би захисту. Фактичне самовільне вселення та подальше користування квартирою, у тому числі після звільнення позивача зі служби в органах Національної поліції 06.10.2020 року, не може вважатися законною підставою для збереження за ним права на службове житло.

Отже, Великобагачанська селищна рада мала належні правові підстави для скасування свого попереднього рішення від 28.02.2017 №25 « Про видачу ордера на квартиру», а саме на службове житло, оскільки правовідносини, що створювали б для позивача суб`єктивні права та охоронювані законом інтереси, не виникли.

З огляду на це, скасовуючи своє рішення, орган місцевого самоврядування діяв в межах та спосіб наданих йому повноважень.

Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 344/16763/17.

Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Початок форми

Відтак, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Великобагачанської селищної ради (вул. вул. Шевченка, 73, сел. Велика Багачка, Миргородський район, Полтавська область, 38300, код ЄДРПОУ 4183044) про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.О. Чеснокова