Справа № 744/775/25
Суддя: Гнип О. І.
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 744/775/25
Провадження № 2-а/744/32/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року в місті Семенівка Чернігівської області Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Гнипа О. І.,

при секретарі Кекух А. А.,

розглянувши адміністративну справу № 744/775/25 за позовом

представника позивача: ОСОБА_1

в інтересах

позивача: ОСОБА_2

до

відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1

про

вимоги позивача: визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

у відкритому судовому засіданні, проведеному за відсутності представника позивача Голика Є. В., позивача ОСОБА_2 , а також за неприсутності представника відповідача,-

В С Т А Н О В И В:

За позовом сторона позивача просить визнати протиправною та скасувати постанову № 218 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) від 07 серпня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , якою на позивача накладено штраф в розмірі 17000 гривень, а справу про адміністративне правопорушення відносно позивача закрити. В обґрунтування наведених вимог у позові зазначено про те, що 07 серпня 2025 року позивач в ІНФОРМАЦІЯ_2 особисто отримав копію постанови № 218 від 07 серпня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , згідно якої на позивача накладено штраф у розмірі 17000 гривень. Позивача визнано винним у тому, що він порушив ряд нормативно-правових актів про мобілізацію, оборону та військову службу, а саме позивач не з`явився по повістці про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 10:00 год. 28 березня 2025 року. Позивач вважає, що постанова про адміністративне правопорушення від 07.08.2025 року є протиправною та підлягає скасуванню за наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП. Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушенню здійснюється на основі суворого додержання законодавства. Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови (ст. 245 КУпАП). Згідно зі ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю. За приписами ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Згідно зі ст. 279 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) роз`яснює особі, яка притягається до адміністративної відповідальності її права і обов`язки, заслуховує її пояснення, за її участю досліджує докази та вирішує клопотання. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Окрім того, слід зазначити, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. З ст. 210-1 КУпАП, що полягає в наступному. В березні 2025 року позивач отримав повістку про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 25.03.2025 року та в призначений день і час прибув туди. 25.03.2025 року позивачу в ІНФОРМАЦІЯ_2 було видано направлення для проходження ВЛК, а також вручена повістка про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 28.03.2025 року з результатами ВЛК. Тобто позивачу було надано для проходження ВЛК 3 (три) дні. Позивач проходив кожного дня ВЛК, медичні документи возив з собою у власному автомобілі. 27.03.2025 року неповнолітній син позивача (13 років) під час прибирання салону автомобіля через необізнаність викинув у сміття направлення на ВЛК, яке лежало в той час у салоні автомобіля. 28.03.2025 року о 10.00 годині позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 та повідомив про вказану вище подію і попросив видати йому повторне направлення для проходження ВЛК. Проте, посадовими особами було повідомлено позивачу, що видати направлення цього дня не вийде з технічних причин, оскільки не працює відповідний реєстр, та сказали, що повідомлять коли до них прибути. Таким чином, твердження про те, що позивач не з`явився 28.03.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 є таким, що не відповідає дійсності. Пізніше позивач пройшов ВЛК та в подальшому отримав відстрочку від призову за мобілізацією від роботодавця. Таким чином, щодо позивача відсутня подія вказаного адміністративного правопорушення. Адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях (рішення Конституційного Суду України от 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010). Однією з таких правових презумпцій є закріплена у ст.62 Конституції України презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У зв`язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, посадова особа якого виявила факт адміністративного правопорушення, повинна довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, присутність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Крім того, відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Слід також зазначити, що стягнення на позивача було накладено поза межами строку його накладення. Так, згідно ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Адміністративне правопорушення щодо позивача (якщо навіть припустити, що воно було вчинено) було виявлено 28.03.2025 року, тобто в день потенційного нез`явлення останнього до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Саме цього дня посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 зафіксували або мали зафіксувати факт неявки позивача за повісткою про виклик, і тому саме 28.03.2025 є і днем вчинення правопорушення, і днем його виявлення. Окрім того, 03.04.2025 другим відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 було сформовано електронне звернення № Е1845112 до органів Національної поліції щодо доставления позивача як такого, що не з`явився 28.03.2025 по повістці. Тобто вже 03.04.2025 посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_3 було достеменно відомо, що позивач не з`явився по повістці, тому і було сформовано електронне звернення до поліції про його доставления. Таким чином, станом на 07.08.2025 провадження щодо позивача мало бути закрите на підставі закінчення на момент його розгляду строку накладення адміністративного стягнення, який закінчився 29.06.2025. Виходячи з викладеного вище, постанова по справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності і накладення на позивача адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Позивач ОСОБА_2 та його представник, адвокат Голик Євген Валерійович, у судове засідання не прибули, за підписом представника позивача Голика Євгена Валерійовича до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_4 , у судове засідання свого повноважного представника не направив, про причини неявки представника суд не сповістив, заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не подав, але як суб`єкт владних повноважень був повідомлений належним чином про час і місце судового засідання.

Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Більше того, ч. 4 ст. 159 КАС України передбачає, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Суд, вивчивши матеріали адміністративної справи та наявні матеріали щодо справи про адміністративне правопорушення, вважає за необхідне позов задовольнити за наступних обставин.

07 серпня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач) полковником ОСОБА_3 винесено постанову № 218 по справі про адміністративне правопорушення, якою позивача ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивача визнано винним у тому, що він, порушивши законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, не з`явився за повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 10 годину 00 хвилин 28 березня 2025 року.

Позивач, не погоджуючись із вказаною постановою, звернувся до суду з даним позовом через свого представника, в якому просить визнати постанову протиправною, скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, свого представника в судове засідання не направив, відзив на позовну заяву та будь-які докази на спростування доводів позивача суду не надав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності регулюється КУпАП.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно зі ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд критично оцінює бездіяльність відповідача щодо ненадання відзиву та доказів, оскільки саме на нього, як на суб`єкта владних повноважень, покладено обов`язок довести правомірність свого рішення.

Щодо відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Позивач стверджує, що 28 березня 2025 року він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , як того вимагала повістка, та повідомив уповноважених осіб про втрату направлення на проходження військово-лікарської комісії (ВЛК), яке було випадково викинуте його неповнолітнім сином. Позивач просив видати йому дублікат направлення, однак отримав відмову через технічні проблеми з відповідним реєстром та вказівку очікувати на подальший виклик.

Ці твердження позивача відповідачем у встановленому законом порядку не спростовані. До матеріалів справи не надано ані одного доказу, який би підтверджував факт неявки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 28 березня 2025 року.

Сама по собі оскаржувана постанова не може бути беззаперечним доказом вини особи, оскільки вона є саме тим рішенням, правомірність якого перевіряється судом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, що відповідає загальноправовій презумпції, закріпленій у ст. 62 Конституції України, застосовуваній і при провадженні по справах про адміністративні правопорушення.

Оскільки відповідач не виконав свого процесуального обов`язку та не довів наявності в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, суд дійшов висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягало закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Закриття справи на цій підставі є реабілітуючим, оскільки констатує факт невинуватості особи у вчиненні правопорушення.

Щодо строків накладення адміністративного стягнення.

Суд також вважає за необхідне надати оцінку доводам позивача щодо порушення відповідачем строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Днем вчинення правопорушення, яке ставиться до вини позивачу, є 28 березня 2025 року. Ця ж дата є і днем його виявлення, оскільки саме в цей день посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 мали можливість зафіксувати факт неявки особи за викликом. Крім того, як вбачається з позовної заяви, 03 квітня 2025 року відповідачем було сформовано електронне звернення №Е1845112 до органів Національної поліції щодо доставлення позивача, що беззаперечно свідчить про те, що на вказану дату відповідачу було достеменно відомо про факт (як він вважав) порушення.

Таким чином, тримісячний строк для накладення адміністративного стягнення, обчислюваний з 28 березня 2025 року, сплив 28 червня 2025 року.

Оскаржувану постанову було винесено 07 серпня 2025 року, тобто поза межами встановленого ст. 38 КУпАП строку.

Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу, є обставиною, що виключає провадження у справі (п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП). Ця підстава є нереабілітуючою, оскільки не спростовує факту вчинення правопорушення, а лише констатує неможливість застосування стягнення через сплив строку.

Підсумкові висновки суду.

Аналізуючи наведені обставини в сукупності, суд робить остаточний висновок, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законом.

Першочерговими та основними підставами для скасування постанови є недоведеність відповідачем як суб`єктом владних повноважень наявності в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення. Відсутність доказів вини позивача є безумовними підставами для закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, що є реабілітуючими обставинами, які в повній мірі поновлюють права позивача.

Порушення відповідачем строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, є додатковою, самостійною підставою для скасування постанови, однак суд наголошує на пріоритетності саме реабілітуючих підстав, оскільки вони встановлюють відсутність самого факту порушення з боку позивача як людини і громадянина.

З огляду на викладене, суд переконаний, що у справі є всі підстави для повного задоволення позовних вимог, визнання оскаржуваної постанови відповідача протиправною, скасування її та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення за відсутністю у діях позивача саме складу вказаного адміністративного правопорушення як найбільш пріоритетної підстави, враховуючи приведене й зважаючи також на приписи п. 3 ч. 1 ст. 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п. 3 ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 5, 77, 244-246, 286 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов представника позивача ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 до відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю з усіх заявлених вимог.

Постанову № 218 по справі про адміністративне правопорушення від 07 серпня 2025 року за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_3 , якою на ОСОБА_2 накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень визнати протиправною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 закрити за відсутністю у його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання згідно даних позову: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце знаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя: О. І. Гнип