Справа № 240/18078/24
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/18078/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Окис Т.О.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

18 вересня 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Громадської організації "ЮАЕНІМАЛС" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом Громадська Організація "ЮАЕНІМАЛС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Контактний зоопарк Зверополіс", фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , Державної екологічної інспекції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року Громадська організація ЮАЕНІМАЛС звернулася у суду з адміністративним позовом через систему Електронний суд, у якому просить визнати діяльність з утримання диких тварин без передбаченого законом дозволу Товариством з обмеженою відповідальністю Контактний зоопарк Зверополіс (далі відповідач-1, ТОВ КЗ Зверополіс, Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (далі відповідач-2, ФОП ОСОБА_1 ) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (далі відповідач-3, ФОП ОСОБА_2 ) незаконною та зобов`язати Державну екологічну інспекцію України (далі відплвідач-4, Держекоінспекція України) вилучити диких тварин, які утримуються ТОВ КЗ Зверополіс, ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 з порушенням умов їх використання, та передати їх відповідно до договорів на тимчасове утримання до зоологічних парків державної та комунальної форми власності.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачі утримують та використовують у свій діяльності диких тварин без дотримання вимог передбачених Законом України Про захист тварин від жорстокого поводження, а саме: без дозволу, що видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища; без забезпечення відповідних умов утримання; дозволяють фотографуватися з тваринами. Така незаконна діяльність відповідачів порушує право на безпечне для життя і здоров`я довкілля передбачене статтею 293 Цивільного кодексу України, яка також передбачає право кожного вимагати припинення такої діяльності та яка може бути припинена за рішенням суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у вересні 2024 року Громадська організація ЮАЕНІМАЛС звернулася у суду з адміністративним позовом через систему Електронний суд, у якому просить визнати діяльність з утримання диких тварин без передбаченого законом дозволу Товариством з обмеженою відповідальністю Контактний зоопарк Зверополіс (далі відповідач-1, ТОВ КЗ Зверополіс, Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (далі відповідач-2, ФОП ОСОБА_1 ) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (далі відповідач-3, ФОП ОСОБА_2 ) незаконною та зобов`язати Державну екологічну інспекцію України (далі відплвідач-4, Держекоінспекція України) вилучити диких тварин, які утримуються ТОВ КЗ Зверополіс, ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 з порушенням умов їх використання, та передати їх відповідно до договорів на тимчасове утримання до зоологічних парків державної та комунальної форми власності.

Позивач стверджує про здійснення відповідачами - 1, 2 та 3 утримання диких тварин у контактних зоопарках Звірополіс за адресами: місті Києві ТРЦ Блокбастер на проспекті Степана Бандери 36, ТРЦ Cosmo Multimall вул.Вадима Гетьмана 6, ТРЦ Art Mall вул.Академіка Заболотного, 37, у місті Дніпрі ТРК Мост-Сіті вул.Глінки 2 та у місті Кривий Ріг ТК Терра, 5й мкр.Зарічний, 11к. у неволі без отримання дозволів, що видаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Посилаючись на порушення правил утримання диких тварин та вчинення дій, які прямо заборонені законодавством, позивач стверджує про необхідність зобов`язання відповідача-4 вчинити дії по вилученню таких і передати їх відповідно до договорів на тимчасове утримання до зоологічних парків державної та комунальної форми власності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача доказів на обґрунтування заявленого позову та встановлення судом передчасності подання розглядуваного позову.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Право ГО ЮАЕНІМАЛС на представництво в суді екологічних інтересів суспільства та окремих його членів з метою захисту порушених екологічних прав людини та громадянина або з метою усунення порушень вимог екологічного законодавства - відповідачем не оскаржується.

Зі змісту статті 1 Закону України Про тваринний світ від 13 грудня 2001 року №2894-ІІІ з наступними змінами та доповненнями, у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 2894-ІІІ) слідує, що відносини у галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, об`єкти якого перебувають у стані природної волі, у напіввільних умовах чи в неволі, на суші, у воді, ґрунті та повітрі, постійно чи тимчасово населяють територію України або належать до природних багатств її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, регулюються Конституцією України, цим Законом, законами України Про охорону навколишнього природного середовища, Про мисливське господарство та полювання та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 2 Закону України №2894-ІІІ завданнями законодавства України про охорону, використання і відтворення тваринного світу є:

регулювання відносин у галузі охорони, використання і відтворення об`єктів тваринного світу;

збереження та поліпшення середовища існування диких тварин;

забезпечення умов збереження всього видового і популяційного різноманіття тварин.

Згідно статті 3 цього Закону об`єктами тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону, є, зокрема, дикі тварини хордові, в тому числі хребетні (ссавці, птахи, плазуни, земноводні, риби та інші) і безхребетні (членистоногі, молюски, голкошкірі та інші) в усьому їх видовому і популяційному різноманітті та на всіх стадіях розвитку (ембріони, яйця, лялечки тощо), які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи в неволі.

Приписами статті 5 Закону України №2894-ІІІ закріплено, що право власності на об`єкти тваринного світу набувається та реалізується відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Об`єкти тваринного світу, які перебувають у стані природної волі і знаходяться в межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника об`єктів тваринного світу, які є природним ресурсом загальнодержавного значення, здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Кожний громадянин має право користуватися об`єктами тваринного світу об`єктами права власності Українського народу відповідно до цього Закону та інших законів України. Об`єкти тваринного світу в Україні можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Об`єкти тваринного світу в Україні знаходяться під охороною держави незалежно від права власності на них.

Статтею 7 Закону України №2894-ІІІ передбачено, що Об`єкти тваринного світу, вилучені із стану природної волі, розведені (отримані) у напіввільних умовах чи в неволі або набуті іншим не забороненим законом шляхом, можуть перебувати у приватній власності юридичних та фізичних осіб.

Законність набуття у приватну власність об`єктів тваринного світу (крім добутих у порядку загального використання) повинна бути підтверджена відповідними документами, що засвідчують законність вилучення цих об`єктів з природного середовища, ввезення в Україну з інших країн, факту купівлі, обміну, отримання у спадок тощо, які видаються в установленому законодавством порядку.

У передбаченому законом порядку права власників об`єктів тваринного світу можуть бути обмежені в інтересах охорони цих об`єктів, навколишнього природного середовища та захисту прав громадян.

Відповідно до частини 1 статті 8 названого Закону право приватної власності на об`єкти тваринного світу припиняється у разі, зокрема, жорстокого поводження з дикими тваринами.

Право приватної власності на об`єкти тваринного світу у випадках, передбачених частиною 1 цієї статті, може бути припинено в судовому порядку за позовами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до законів України Про тваринний світ, Про Червону книгу України, Про ветеринарну медицину, розпорядження Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року №1584-р Про затвердження переліку нормативно-правових актів з питань захисту тварин від жорстокого поводження та з метою утримання та розведення диких тварин, які перебувають у стані неволі або в напіввільних умовах, суб`єктами господарювання, Міністерством охорони навколишнього природного середовища України 30 вересня 2010 року прийнятий наказ №429 Про затвердження Порядку утримання та розведення диких тварин, які перебувають у стані неволі або в напіввільних умовах, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2010 року за №1384/18679.

Згідно пункту 3.1 розділу ІІІ названого Порядку у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Прядок №429) утримання диких тварин у неволі допускається, якщо:

створені умови, що відповідають їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям;

дотримані вимоги, встановлені Законом України Про захист тварин від жорстокого поводження;

наявні документи, що підтверджують законність набуття дикої тварини.

Пунктом 3.2 цього розділу закріплено, що утримання диких тварин у неволі без створення відповідних умов не допускається.

Розділом Х Порядку №429 закріплено, що контроль за дотриманням законодавства при утриманні та розведенні диких тварин, які перебувають у стані неволі або у напіввільних умовах, у тому числі і мисливських тварин, здійснюють посадові особи Держекоінспекції, Держлісагентства, Держрибагентства, Держпродспоживслужби в межах своєї компетенції та їх територіальних (міжрегіональних територіальних) органів, а також підприємств, установ і організацій, що здійснюють охорону, використання і відтворення тваринного світу.

У разі порушення умов цього Порядку дикі тварини, які утримуються та розводяться у стані неволі або в напіввільних умовах, підлягають вилученню Держекоінспекцією та її територіальними чи міжрегіональними територіальними органами і передачі відповідно до договорів на тимчасове утримання до зоологічних парків державної та комунальної форми власності.

Основним нормативно-правовим актом, що спрямований на захист від страждань і загибелі тварин унаслідок жорстокого поводження з ними, захист їх природних прав та укріплення моральності й гуманності суспільства є Закон України Про захист тварин від жорстокого поводження від 21 лютого 2006 року №3447-ІV з наступними змінами і доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №3447-ІV).

Згідно статті 8 зазначеного Закону утримання диких тварин у неволі допускається, якщо створені умови, що відповідають їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям.

Утримання диких тварин у неволі без створення відповідних умов не допускається.

Утримання диких тварин у неволі допускається за наявності дозволу, що видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до приписів статті 27 Закону України №3447-ІV державна політика у сфері захисту тварин від жорстокого поводження проводиться в таких основних напрямах:

контроль за дотриманням законодавства про захист тварин від жорстокого поводження;

установлення єдиних норм у сфері захисту тварин від жорстокого поводження;

пропаганда гуманного поводження з тваринами, розробка та впровадження освітніх програм з охорони та захисту тварин від жорстокого поводження;

установлення відповідальності за порушення законодавства про захист тварин від жорстокого поводження.

Згідно статті 28 названого Закону Кабінет Міністрів України через систему органів виконавчої влади забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту тварин від жорстокого поводження.

Управління у сфері захисту тварин від жорстокого поводження в межах своєї компетенції здійснюють, зокрема: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Положеннями статті 29 Закону України №3447-ІV закріплено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, у сфері захисту тварин від жорстокого поводження належить, зокрема, сприяння роботі громадських організацій з контролю у сфері захисту тварин від жорстокого поводження.

Згідно положення про Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України Деякі питання Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів від 25 червня 2020 року №614 з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин Міндовкілля є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує, зокрема, формування та реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, екологічної та в межах повноважень, передбачених законом, біологічної і генетичної безпеки.

Підпунктом 92 пункту 4 названого Положення закріплено, що Міндовкілля відповідно до покладених на нього завдань реалізує державну політику у сфері захисту диких, домашніх, безпритульних тварин від жорстокого поводження та координує інші органи виконавчої влади у сфері захисту тварин від жорстокого поводження, а також сприяє роботі громадських організацій з контролю у цій сфері.

Стаття 292 Закону України №3447-ІV також закріплює, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері захисту тварин від жорстокого поводження належить, зокрема, контроль за утриманням та розведенням диких тварин, які перебувають у стані неволі або в напіввільних умовах.

Згідно Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року №275, з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Підпунктом д підпункту 2 пункту 4 названого Положення передбачено, що Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами нерезидентами вимог законодавства про раціональне використання, відтворення і охорону об`єктів тваринного світу, зокрема щодо: утримання та розведення диких тварин, які перебувають у стані неволі або в напіввільних умовах; наявності документів, що підтверджують законність набуття диких тварин, у тому числі тих, що занесені до Червоної книги України; наявності дозвільних документів на утримання та розведення диких тварин; захисту диких тварин від жорстокого поводження; законності набуття у приватну власність об`єктів тваринного світу.

Згідно підпункту 7 пункту 6 зазначеного Положення Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право вилучати в осіб знаряддя добування об`єктів тваринного світу (в тому числі водних живих ресурсів), транспортні (в тому числі плавучі) засоби, обладнання та предмети, що є знаряддям добування об`єктів тваринного світу (в тому числі риби та інших водних живих ресурсів), незаконно добуті природні ресурси і продукцію, що з них вироблена, незаконно набуті об`єкти тваринного світу або які утримуються з порушенням умов їх використання, та передавати їх відповідно до договорів на тимчасове утримання до зоологічних парків державної та комунальної форми власності, а також вилучати відповідні документи (ліцензії, дозволи тощо).

Аналіз наведених вище положень чинних нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що саме до повноважень Держекоінспекції належить здійснення державного нагляду (контролю) за додержання юридичними та фізичними особами вимог законодавства про охорону об`єктів тваринного світу, якими також є дикі тварини, та, у разі встановлення незаконності набуття таких або утримання їх з порушенням умов їх використання, наділена правом їх вилучення.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів статті 34 Закону України №3447-ІV контроль у сфері захисту тварин від жорстокого поводження може здійснюватися громадськими організаціями, статутною метою яких є захист тварин від жорстокого поводження.

Проте, положення названої правової норми закріплюють, що громадські організації у сфері захисту тварин від жорстокого поводження:

беруть участь у проведенні державними органами управління у сфері захисту тварин від жорстокого поводження перевірок виконання підприємствами, установами та організаціями планів і заходів, пов`язаних із захистом тварин від жорстокого поводження;

ставлять перед відповідними органами державної влади питання про конфіскацію тварин та відповідальність осіб, які їх утримують, відповідно до чинного законодавства, у разі виявлення фактів жорстокого поводження з тваринами;

подають до суду позови про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про захист тварин від жорстокого поводження, в тому числі здоров`ю громадян і майну громадських організацій.

Громадські організації, статутною метою яких є захист тварин від жорстокого поводження, мають право одержувати від органів державної влади та органів місцевого самоврядування інформацію, необхідну для реалізації ними своїх статутних цілей і завдань.

Отже наведеними положеннями законодавець надав громадським організаціям повноваження виключно ставити перед відповідальними органами державної влади питання про конфіскацію тварин та відповідальності осіб, які їх утримують, відповідно до чинного законодавства, у разі виявлення фактів жорстокого поводження з тваринами, які (державні органи) наділені відповідним правом та реалізують таке повноваження.

Держава покладає повноваження саме на відповідні органи влади і, з цією метою, наділяє їх можливостями на підставі зібраних під час відповідних перевірок доказів: встановити коло осіб, якими допускаються порушення природоохоронного законодавства; видати обов`язкові для виконання приписи; притягувати винних осіб до відповідальності; встановити наявність або відсутність підстав для вжиття заходів, пов`язаних із вилученням у відповідних суб`єктів документів та або тварин тощо.

Колегія суддів погоджується із тим, що на час звернення до суду державним органом суду не надано документів, які можна б було визнати такими, що дають підстави для висновку про вжиття відповідальним органом усіх визначених законодавцем заходів для припинення правопорушень, як і на підтвердження самого факту порушення визначеними позивачем суб`єктами вимог чинного законодавства. Наведене унеможливлює вжиття судом заходів для припинення правопорушень, а також здійснення судом повної перевірки обставин, пов`язаних із зазначеними у позовній заяві порушеннями, на підставі достатніх і достовірних доказів.

Громадська організація, звертаючись до суду із цим позовом не надала будь-яких підтверджень реалізації нею права отримувати від Держекоінспекції України чи Міндовкілля України інформації, достатньої для встановлення всіх обставин стверджуваних нею правопорушень, а також щодо вжиття державними органами дій, спрямованих на фіксацію правопорушень і їх припинення.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що звертаючись до суду з даним позовом до реалізації наданого положеннями Закону України №3447-ІV права поставити перед Держекоінпекцією України питання про конфіскацію диких тварин, що утримуються, за твердженням позивача ТОВ КЗ Зверополіс, ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 в контактних зоопарках Зверополіс, ГО ЮАЕНІМАЛС реалізувала надане їй Орхуською конвенцією право передчасно.

Реалізуючи право громадського контролю позивач наділений повноваженнями поставити питання щодо належного виконання органом державного нагляду (контролю) покладених на нього повноважень.

Саме під час розгляду такої справи суд зможе надати правову оцінку діями органу державного контролю, вчиненим під час виконання покладених на нього повноважень.

Колегія суддів погоджується із тим, що передчасність звернення ГО ЮАЕНІМАЛС з цим позовом позбавляє суд можливості перевірити твердження про належність диких тварин, що утримуються в контактних зоопарках Зверополіс, відповідачам-1, 2 та 3, їх утримання без дотримання визначених законодавством умов та допущення жорстокого поводження з такими тваринами, у тому числі на момент звернення до суду з відповідним позовом та розгляду справи судом.

При цьому суд наголошує, що під час розгляду цієї справи Держекоінспекція України не надала доказів на підтвердження вчинення дій, направлених на реалізацію наданих та закріплених у законодавстві повноважень, що, на переконання суду, свідчить про недотримання такою принципу належного урядування у межах розглядуваних спірних правовідносинах.

З урахуванням зазначеного, з огляду на відсутність у позивача доказів на обґрунтування заявленого позову та встановлення судом передчасності подання розглядуваного позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Громадської організації "ЮАЕНІМАЛС" залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 червня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.