Справа № 194/959/25
Суддя: Корягін В. О.
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 194/959/25
Номер провадження № 2-а/194/5/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді Корягіна В.О.

за участю секретаря судового засідання Клімової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Тернівки адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення. Зазначив, що на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4937344 від 10.06.2025 року, його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.2 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 10.06.2025 року його було зупинено працівниками поліції, без роз`яснення причин зупинки. На його питання, щодо причин зупинки повідомили, що ніби то він перебуває в стані алкогольного сп`яніння та запропонували пройти тест на вміст алкоголю за допомогою приладу «Драгер», пройшовши який було отримано результат тесту «0,00‰». Вказаний результат не задовольнив працівників поліції та вони почали стверджувати, що ніби то він перебуває під впливом наркотичних речовин, світили в очі ліхтариком, погрожували доставкою на експертизу та повідомили, що назад повертатись прийдеться самостійно. Ці дії чинили на нього психологічний тиск та спонукали до відмови від проходження огляду. Він надав їм посвідчення водія, з яким працівники поліції пішли до службового автомобілю і повернулися вже з складеною відносно нього постановою та запропонували підписатися за її отримання, змісту вказаної постанови йому не було роз`яснено та працівники поліції залишили місце події. Після ознайомлення з постановою він виявив, що вона складена за відсутність шолома та відсутність водійського посвідчення відповідної категорії. Фактично, працівники поліції використали посвідчення водія для складання постанови. Просить скасувати постанову серії ЕНА №4937344 від 10.06.2025 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Представник відповідача ГУНП в Дніпропетровській області надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволені позову, оскільки постанова винесена законно та з урахуванням норм діючого законодавства. Долучили письмове повідомлення начальника ВП №1 Павлоградського РВП в Дніпропетровській області, щодо неможливості надання відеозапису події, яка сталася 10.06.2025 року за участю ОСОБА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав письмову заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиві просили розгляд справи проводити за відсутності їх представника.

Згідно вимог ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

В пункті 2 розділу ІІІ наказу №1395 від 07 листопада 2015 року затвердженого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» зазначено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.125, ч. 2 ст.126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

У відповідності до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені у тому числі ч.5 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частиною першою другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Згідно принципу законності накладення адміністративного стягнення, підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності та застосування до неї заходів адміністративного стягнення є протиправність діяння (стягнення може бути накладено тільки тоді, коли в діянні особи встановлений склад правопорушення), а також протиправні діяння особи ознак правопорушення, передбачених конкретною правовою нормою, і кваліфікація цих діянь за відповідною статтею).

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою не спростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Приписами ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Аналіз зазначених правових норм вказує на те, що Національна поліція України уповноважена через своїх працівників притягувати учасників дорожнього руху до адміністративної відповідальності за вчинення ними визначених законом адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами та з порушенням правил користування мотошоломами.

При цьому, частиною 2 статті 77 КАС України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, в постанові про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №4937344 від 10.06.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеною поліцейським ВП №l (м.Тернівка) Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області сержантом поліції Черкашиним Олегом Віталійовичем, зазначено, що «10.06.2025 о 12:01 в м.Тернівка водій керував мопедом без мотошолома ст.121 ч.5 та не маючи права керування транспортними засобами і не має посвідчення водія відповідної категорії ст.126 ч.2 КУпАП. Згідно ст.36 КУпАП об`єднано та винесено штраф за більш серйозне правопорушення. Чим порушив п.2.1 а ПДР керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ. Стаття, частина статті КУпАП: ст.126 ч.2».

Тобто, фактично дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані за ч.5 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП та на підставі ст.36 КУпАП його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн за більш серйозне правопорушення передбачене ч.2 ст.126 КУпАП.

Відповідно до п. 2.1.(а) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з частиною 2 статтею 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Крім того, з оскаржуваної постанови вбачається, що вона складена також за порушення правил користування мотошоломами, та дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковано за ч.5 ст.121 КУпАП.

Проте, в оскаржуваній постанові виявлено суперечності, а саме з наданої копії постанови серії ЕНА №4937344 від 10.06.2025 року позивачемОСОБА_1 , вбачається, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.125, ч.2 ст.126, ст.36 КУпАП. З копії постанови серії ЕНА №4937344 від 10.06.2025 року наданої відповідачем, вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.2 ст.126, ст.36 КУпАП.

З долученої до матеріалів справи постанови серії ЕНА №4937344 від 10.06.2025 року вбачається, що в графі 7 постанови «до постанови додаються» відсутні будь-які посилання на докази по справі.

У даному випадку для підтвердження порушення позивачем вимог п.2.1 а Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, письмові показання свідків правопорушення, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів.

Сам лише опис адміністративного правопорушення у постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Лише фіксація вчинення особою адміністративного правопорушення, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/ розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення та дотримання останніми процедури розгляду ними справ.

Крім того, доказів керування позивачем транспортним засобом без застебнутого мотошолому, відповідачем суду не надано та нічим не підтверджено. Також без наявності відеозапису суд позбавлений можливості встановити причину зупинки транспортного засобу.

Так, сам факт зупинки транспортного засобу без виявлення та документування правопорушення, а також вимога надати документи - є неправомірними, оскільки якщо поліцейським не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм Правил дорожнього руху, то вимога інспектора до водія про пред`явлення документів є неправомірною (правові позиції Верховного Суду у постановах від 15 березня 2019 року, справа №686/11314/17, адміністративне провадження №К/9901/15541/18, а також від 22 жовтня 2019 року, справа №161/7068/16-а, адміністративне провадження №К/9901/24499/18).

Пунктом 2 ч. 1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідач, на якого покладено обов`язок доказування, не надав суду жодного доказу (пояснення позивача або свідків, відео- чи фотофіксації, тощо), на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.5 ст.121, ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Тобто, у даному випадку відповідачем, в порушення вимог ст.72 КАС України не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що в свою чергу не дає можливості встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відтак, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі № 357/10134/17.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Зважаючи на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом скасування постанови серії ЕНА № 4937344 від 10 червня 2025 року з підстав недоведеності суб`єктом владних повноважень факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

В той же час, ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на даний час складає 605,60 грн.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 висловлено правовий висновок про те, що «З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб».

Відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2025 року складає 3028,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, за подання позовної заяви позивачу в даному випадку належало сплатити судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок (3028 х 0,2).

Враховуючи той факт, що позов задоволено в повному обсязі, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як особа з інвалідністю ІІ групи, суд стягує на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції України в Дніпропетровській області.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 244, 246, 268, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити повністю.

Скасувати постанову серії ЕНА № 4937344 від 10 червня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч.2 ст.126 КУпАП - закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави (на р/р UA0026001 в Казначействі України (ЕАП), , отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу: судовий збір) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду, у відповідності до ст.ст. 286, 297 та пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень КАС України, подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у відповідності до ч. 2 ст. 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 19 вересня 2025 року.

Головуючий суддя В.О. Корягін