Справа № 140/3421/24
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 140/3421/24

адміністративне провадження № К/990/46064/24, К/990/46313/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Яковенка М. М.,

суддів - Васильєвої І. А., Шишова О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 140/3421/24

за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬДОРБУД» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення,

за касаційними скаргами Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду (суддя Волдінер Ф. А.) від 20 травня 2024 року, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду (склад колегії суддів: Глушко І. В., Довга О. І., Запотічний І. І.) від 16 жовтня 2024 року та додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду (склад колегії суддів: Глушко І. В., Довга О. І., Запотічний І. І.) від 30 жовтня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬДОРБУД» (далі - ТОВ «ВОЛИНЬДОРБУД») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23 січня 2024 року № .

2. В обґрунтування позову позивач зазначав, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки Товариства стосовно недоведеності фактичного постачання товарів контрагентом позивача спростовуються первинними документами, які безумовно свідчать про реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Зокрема зазначає, що господарські операції між позивачем та ТОВ «ДРІАДА РІАЛ ІСТЕЙТ» підтверджені документально, у сторін наявна спеціальна податкова правосуб`єктність, розумні економічні причини для здійснення операцій і подальшого використання товару в межах господарської діяльності ТОВ «ВОЛИНЬДОРБУД». Вказує, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачання товару не мають впливу на дослідження факту господарських операцій між позивачем та його безпосередніми контрагентами. При цьому, покладання на позивача відповідальності за можливі порушення законодавства іншими суб`єктами господарювання суперечить принципу індивідуальної відповідальності, закріпленому у статті 61 Конституції України.

3. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС України у Волинській області від 23 січня 2024 року № .

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь ТОВ «ВОЛИНЬДОРБУД» судові витрати у розмірі 40 280 грн.

4. 18 жовтня 2024 року до Восьмого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення, в якій він просив стягнути з відповідача на його користь понесені позивачем у суді апеляційної інстанції судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000 грн.

5. Додатковою постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року заяву ТОВ «ВОЛИНЬДОРБУД» про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 140/3421/24 задоволено частково.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь ТОВ «ВОЛИНЬДОРБУД» судові витрати у розмірі 5 000 грн, понесені у суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу.

6. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 29 листопада 2024 року Головне управління ДПС у Волинській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року, і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

7. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02 грудня 2024 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.

8. Після усунення недоліків касаційної скарги, ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву. Витребувані матеріали справи.

9. 21 січня 2025 року до Верховного Суду від ТОВ «ВОЛИНЬДОРБУД» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останнє просить в задоволенні касаційної скарги Головного управління ДПС у Волинській області відмовити, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року залишити без змін.

10. Також, не погоджуючись з додатковою постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року, 02 грудня 2024 року Головне управління ДПС у Волинській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року, і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі.

11. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02 грудня 2024 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.

12. Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву.

13. Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2025 року касаційні скарги Головного управління ДПС у Волинській області об`єднано в одне провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.

14. 18 вересня 2025 року Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № № 1140/0/78-25 призначено повторний автоматизований розподіл справи, з підстави обрання до Великої Палати Верховного Суду судді Дашутіна І. В., що унеможливлює його участь у розгляді справи.

15. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18 вересня 2025 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Васильєва І. А., Шишов О. О.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

16. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 05 січня 2022 року по 11 лютого 2022 року Головним управлінням ДПС у Волинській області на підставі направлень від 23 грудня 2021 року № 4156 та № 4155 та наказу від 23 грудня 2021 року № 3781-п, керуючись пунктом 75.1 статті 75, підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (далі - ПК України) проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ВОЛИНЬДОРБУД» щодо дослідження питань відображення в податковому обліку із відповідним відображенням у податкових деклараціях з податку на додану вартість результатів фінансово-господарський операцій за період з 01 вересня 2020 року по 31 грудня 2020 року з ТОВ «ДРІАДА РІАЛ ІСТЕЙТ», за результатами якої складено акт від 08 грудня 2023 року № 20784/07-02/43196316.

17. Згідно висновків вказаного акта, перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 44.1, статті 44, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 ПК України, в результаті чого занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за період з 01 вересня 2020 року по 31 грудня 2020 року (рядок 9 - рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету (показник рядка 18 Декларації) всього в сумі 7 720 140 грн, в т. ч. за грудень 2020 року в сумі 7 720 140 грн.

18. Висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що в ході перевірки встановлено неможливість підтвердити реальність здійснення господарських операцій між ТОВ «ВОЛИНЬДОРБУД» та ТОВ «ДРІАДА РІАЛ ІСТЕЙТ» із придбання бітуму нафтового дорожнього, емульсії бітумної дорожньої, піску, щебню, щебеневої суміші та мінерального порошку за період з 01 вересня 2020 року по 31 грудня 2020 року ПДВ в сумі 7 720 140 грн, в т.ч. за вересень 2020 року в сумі 964 390 грн, листопад 2020 року в сумі 1 768 210 грн, за грудень 2020 року в сумі 4 987 540 грн.

19. На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 23 січня 2024 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 8 492 154 грн.

20. Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

21. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходили з того, що контролюючий орган в ході здійснення перевірки дійшов помилкових висновків щодо недотримання позивачем норм податкового законодавства, у зв`язку з чим відповідачем було винесено протиправні податкові повідомлення-рішення, які підлягають скасуванню.

22. Зокрема суди виснували, що господарські операції між позивачем та ТОВ «ДРІАДА РІАЛ ІСТЕЙТ» є реальними, підтверджені документально, у сторін наявна спеціальна податкова правосуб`єктність, розумні економічні причини для здійснення операцій і подальшою використання товару у межах господарської діяльності ТОВ «ВОЛИНБДОРБУД». Факт поставки товарів, їх найменування та кількість на користь позивача підтверджується усіма первинними документами, наявними в матеріалах справи.

23. Суди зауважили, що податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента позивача, як доказ нереальності здійснення господарських операцій, є безпідставною, оскільки остання носить виключно інформативний характер, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

24. Щодо наявності недоліків у товарно-транспортних накладних (далі також ТТН) суди попередніх інстанцій зауважили, що в даному випадку поставка товару здійснюється згідно з правилами «Інкотермс» у редакції 2010 року на умовах поставки DDP, відповідно до яких продавець бере на себе відповідальність за ризики псування/втрати вантажу і витрати, пов`язані з транспортуванням і митним оформленням, до того моменту, коли покупець отримає вантаж у пункті призначення і вивантаження, у тому числі, включає зобов`язання продавця доставити вантаж до місця призначення. Відтак, позивач, який не є учасником господарської операції з транспортування товару, отриманого від контрагента, не може нести відповідальність за недоліки, наявні у товарно-транспортних накладних.

25. Крім того, товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують придбання та/або продаж товарно-матеріальних цінностей (товару). Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом. Відтак, товарно-транспортна накладна не може використовуватися в якості документа, що містить інформацію для визначення об`єкта оподаткування ПДВ.

26. Щодо покликань Головного управління ДПС у Волинській області на ненадання ТОВ «ВОЛИНЬДОРБУД» паспортів/сертифікатів якості/відповідності суди попередніх інстанцій зауважили, що сертифікаційні документи на товар, які не містять відомостей про учасників та умови господарської операції з поставки, не можуть слугувати підтвердженням або спростуванням реальності господарської операції, оскільки вони не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів, і тому, неподання платником сертифікаційних документів на придбаний товар не може слугувати спростуванням реального виконання господарської операції. Також відсутність окремих документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних можливо встановити, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

27. Також суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими висновки контролюючого органу про те, що контрагент позивача не має придбання послуг з транспортування ТМЦ до м. Ковеля, також відсутність виплат фізичним особам, на кого згідно даних МРЕО зареєстровані автомобілі, зазначені у ТТН на транспортування, оскільки юридична відповідальність носить індивідуальний характер.

28. При цьому судами зауважено, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкового кредиту платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

29. Водночас суд апеляційної інстанції задовольняючи частково вимоги позивача про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, виходив з того, що виходячи з критеріїв співмірності, обґрунтованості і пропорційності, зв`язку витрат із конкретною справою, а також виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, витрати на правничу допомогу адвоката, надану в суді апеляційної інстанції, підлягають задоволенню в загальному розмірі 5 000 грн.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ

1) Касаційна скарга Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року

30. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

31. Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

32. Зокрема в доводах касаційної скарги відповідач зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень у цій справі застосували статтю 44, пункти 198.1, 198.3 статті 198 ПК України без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 21 липня 2020 року по справі № 820/4149/15, від 02 липня 2020 року по справі № 816/945/16, від 28 жовтня 2022 року по справі № 160/9227/19.

33. З посиланням на правові висновки Верховного Суду, викладені у перелічених вище постановах, скаржник вказує про помилковість висновків судів попередніх інстанцій про реальність господарських операцій позивача з його контрагентом ТОВ «ДРІАДА РІАЛ ІСТЕЙТ», з огляду на те, що:

- в порушення пункту 2.4 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88, пунктів 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в наявних видаткових накладних відсутні записи щодо місця їх складання, відсутні записи щодо посади особи відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; прізвище та посади особи, відповідальної за дозвіл господарської операції, відсутні записи щодо посади особи, що здійснила відвантаження ТМЦ та прізвище і посада особи, що їх отримала;

- в наданих до перевірки товарно-транспортних накладних перевізником зазначено ТОВ «ДРІАДА РІАЛ ІСТЕЙТ», однак аналізом податкового кредиту з ПДВ встановлено відсутність придбання транспортних послуг на перевезення вантажів до м. Ковеля;

- в наданих до перевірки ТТН не ідентифіковано фактичну адресу розвантаження товару, зазначено лише Ковель АБЗ та наявні недоліки в частині відсутності довіреностей на отримання товару, а також ідентифікації підписів осіб, які отримували продукцію;

- невідповідність номенклатури поставленої продукції зазначеної у видаткових та податкових накладних та ТТН (ЕКП - 60 - емульсія катіонна повільнорозкладна та ЕКШ - 60 - емульсія катіонна швидкорозкладна);

- аналізом Єдиного реєстру податкових накладних по ланках постачання товару у податковому кредиті не прослідковується походження товару до виробника/імпортера;

- розрахунки за отриманий товар, постачальником якого згідно наданих документів зазначено ТОВ «ДРІАДА РІАЛ ІСТЕЙТ», проведено частково, у безготівковій формі;

- відсутність виплат фізичним особам, на кого згідно даних МРЕО зареєстровані автомобілі, зазначені у ТТН на транспортування придбаних бітуму нафтового дорожнього, емульсії бітумної дорожньої та емульсії бітумної ЕКШ-50, піску, щебню 20*40, щебеневої суміші 0*40 мм. та мінерального порошку у ТОВ «ДРІАДА РІАЛ ІСТЕЙТ».

34. Враховуючи вище вказані обставини, на переконання скаржника, неможливо підтвердити операції з придбання ТОВ «ВОЛИНЬДОРБУД» у ТОВ «ДРІАДА РІАЛ ІСТЕЙТ» бітуму нафтового дорожнього, емульсії бітумної дорожньої та емульсії бітумної ЕКШ-50, піску, щебню 20*40, щебеневої суміші 0*40мм. та мінерального порошку. Перевіркою встановлено, що господарські операції між ТОВ «ВОЛИНЬДОРБУД» у ТОВ «ДРІАДА РІАЛ ІСТЕЙТ» не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, які економічно необхідні для здійснення такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської та економічної діяльності.

35. Додатково скаржник зауважує, що на необґрунтованість визначеної судами попередніх інстанцій суми правничої допомоги її нечіткість та недоведеність. Вказує, що визначений судами розмір відшкодування витрат на правову допомогу, є надмірним та неспівмірним з фактичним обсягом наданих адвокатських послуг.

2) Касаційна скарга Головного управління ДПС у Волинській області на додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року

36. Головне управління ДПС у Волинській області у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції в частині вирішення питання про стягнення судових витрат, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі.

37. Зокрема в доводах касаційної скарги відповідач з посиланням на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, від 22 грудня 2020 року по справі № 520/8489/19, від 07 травня 2020 року по справі № 320/3271/19, від 10 березня 2020 року по справі № 520/8489/19 зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що гонорар, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

38. Скаржник наголошує, що актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 17 жовтня 2024 року підтверджується понесення позивачем витрат за надані адвокатом послуги у загальній сумі 15 000 грн Зі змісту опису виконаних робіт слідує, що адвокатом виконані, зокрема, такі роботи: підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу, участь у судових засіданнях 09 жовтня 2024 року та 16 жовтня 2024 року. При цьому, дослідивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката, їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, конкретні обставини справи, слід прийти до висновку, що сума заявлена до відшкодування у розмірі 15000 грн є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг. В наданих документах відсутній розрахунок оцінки послуг адвоката а визначена лише сума за вчинення всіх дій адвокатом.

39. Суд апеляційної інстанції встановивши суму правничої допомоги в розмірі 5 000 грн, яка підлягає відшкодуванню, не вказав мотивів такого визначення та неврахував наведені обставини безпідставності заявлених вимог.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

40. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.

41. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

42. Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

43. Підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

44. Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

45. Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

46. Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 вказаного Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 зазначеного Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

47. Пунктом 187.1 статті 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

48. Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

49. Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

50. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

51. Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

52. Згідно з пунктом 198.6. статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

53. Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV.

54. Статтею 1 Закону № 996-XIV визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

55. Бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах, зокрема, повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону).

56. Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

57. Аналіз наведених норм свідчить, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

58. Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону № 996-XIV, так само характеризує і податковий облік.

59. Проте якщо ж господарська операція фактично не відбулась, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або зменшення оподатковуваного доходу на суму витрат.

60. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних та/чи трудових ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг (відсутність управлінського, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів тощо); нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.

61. Отже, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності зі встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.

62. Такі висновки зроблені Верховним Судом у низці постанов, до прикладу (але не виключно) у постановах від 24 січня 2018 року у справі № 2а-19379/11/2670, від 28 жовтня 2019 року у справі № 280/5058/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 826/1308/18, від 06 травня 2020 року у справі № 640/4687/19.

63. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 зроблено висновки про те, що під час вирішення спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (пункт 66 Постанови).

64. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (пункт 67 Постанови).

65. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. За своєю правовою суттю господарською операцією є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.

66. Отже, оцінюючи обґрунтованість заявленої податкової вигоди адміністративний суд має оцінити обставини вчинення відповідних господарських операцій в їх сукупності та дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

67. Судами попередніх інстанцій установлено, що 01 жовтня 2019 року між ТОВ «ДРІАДА РІАЛ ІСТЕЙТ» (Постачальник) та ТОВ «ВОЛИНЬДОРБУД» (Покупець) укладено Договір поставки № 01/10, за умовами якого Постачальник на умовах цього Договору зобов`язується передавати у власність Покупцеві бітум нафтовий, емульсію бітумну, мінеральний порошок, щебенево-піщану суміш (товар), а Покупець зобов`язується приймати і оплачувати вартість вказаного товару на умовах цього Договору (пункт 1.1. Договору).

68. Відповідно до зазначеного договору ТОВ «ДРІАДА РІАЛ ІСТЕЙТ» поставило позивачу товар, а саме бітум нафтовий дорожній, мінеральний порошок, емульсія бітумна дорожня, пісок, , щебінь 20*40, емульсія бітумна ЕКШ-50, щебенева суміш 0-40 мм, емульсія бітумна ЕКШ-60.

69. На підтвердження реальності виконання вищевказаного договору позивачем надано: видаткові накладні, платіжні інструкції, ТТН, сертифікати відповідності, атестати виробника, паспорти якості.

70. Оцінивши первинні документи бухгалтерського обліку та податкову звітність ТОВ «ВОЛИНЬДОРБУД», суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про правомірність формування позивачем даних податкового обліку за результатом господарських операцій з вказаним контрагентом з огляду на те, що факт вчинення спірних операцій підтверджується належними первинними документами складеними за результатом дійсних, реально виконаних правочинів. Оцінюючи облікові документи, надані позивачем щодо цих операцій, суди визнали їх достовірними та достатніми доказами, що підтверджують як спірні операції, так і задекларовані позивачем показники податкового обліку.

71. Водночас колегія суддів Верховного Суду вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними та такими, що потребують додаткової перевірки з огляду на таке.

72. Верховний Суд наголошує, що при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

73. Обставини щодо придбання Товариством товарів, суми ПДВ в ціні яких були включені в податковому обліку до сум податкового кредиту, встановлені судами на підставі оцінки доказів у справі, а саме: договорів, податкових накладних, видаткових накладних, платіжних доручень, товарно-транспортних накладних.

74. Водночас під час розгляду даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не було досліджено відомості щодо способу налагодження господарських зв`язків між позивачем та контрагентом щодо здійснених поставок та про осіб, які персонально брали у цьому участь. Фактичний рух активів по ланцюгу постачання товару - від міста його навантаження до міста розвантаження судами не перевірено.

75. Суди першої та апеляційної інстанцій, приймаючи позицію Товариства, в мотивувальній частині постанови зазначає про доведеність факту перевезення товару від ТОВ «ДРІАДА РІАЛ ІСТЕЙТ» та встановлення факту його придбання, посилаючись здебільшого на наявність окремих первинних документів та встановлення факту розрахунків між сторонами.

76. Водночас, як свідчать матеріали справи, доводячи відсутність реального змісту операцій між позивачем і вказаним вище контрагентом, контролюючий орган посилався, зокрема на те, що в наявних видаткових накладних відсутні записи щодо місця їх складання, відсутні записи щодо посади особи відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; прізвище та посади особи, відповідальної за дозвіл господарської операції, відсутні записи щодо посади особи, що здійснила відвантаження ТМЦ та прізвище і посада особи, що їх отримала.

77. Однак суди фактично не здійснили належного дослідження цих обставин і доводів, якими контролюючий орган обґрунтовував свою позицію, порушивши при цьому принцип офіційного з`ясування обставин справи, закріплений у статті 9 КАС України.

78. Як свідчать матеріали справи в судових рішеннях лише зазначено про укладання договорів між позивачем та переліченими вище контрагентами, натомість судами дійсно не надано правову оцінку змісту укладених угод між позивачем та його контрагентом та не досліджено обставин фактичного виконання вказаних угод в кожному окремому випадку. Зокрема, не з`ясовано того факту, чи насправді зазначені в договорах товари були отримані від указаного у первинних документах контрагента, які саме особи персонально брали участь в цих операціях.

79. Важливо також перевірити факт використання замовлених послуг (робіт) у господарській діяльності платника.

80. Судам необхідно дослідити, чи був обачним позивач при укладенні договору на постачання ТМЦ та чим керувався при виборі контрагента, який, як доводить відповідач, не має необхідних умов для постачання відповідних товарів.

81. Також контролюючий орган у цій справі і в акті перевірки, і в ході судового розгляду справи обґрунтовував свою позицію податковою інформацією щодо обсягу наявних у ТОВ «ДРІАДА РІАЛ ІСТЕЙТ» трудових і матеріальних ресурсів для здійснення поставки ТМЦ, а також розбіжностями по номенклатурних позиціях товарів в розрізі обсягу придбаних контрагентом ТМЦ і поставлених в подальшому позивачу.

82. Колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що сама по собі зібрана податкова інформація не є виключною підставою для висновку про неможливість реального здійснення господарських операцій, про що неодноразово вказував Верховний Суд і така позиція в подальшому була підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19.

83. Разом з тим, відповідно до норм ПК України податкова інформація є одним із джерел інформації, яке податкові органи можуть використовувати для здійснення своїх повноважень та функцій. При цьому, така інформація має бути підтверджена належними і допустимими доказами, зокрема, документами бухгалтерського і податкового обліку платника податку, його контрагента. Отримана відповідачем податкова інформація повинна оцінюватися у співвідношенні з первинною документацією.

84. У справі, що розглядається, контролюючий орган в акті перевірки привів детальний аналіз на підтвердження висновку про те, що ТОВ «ДРІАДА РІАЛ ІСТЕЙТ» у періоді, що перевірявся, не придбавались ТМЦ чи придбавались не у тій кількості, що були в подальшому реалізовані позивачу. Крім того, податковий орган в акті перевірки навів відповідний перелік об`єктів оподаткування, які декларував означений контрагент у спірному періоді та виснував про неможливість здійснення діяльності із придбання, виробництва і, відповідно, реалізації позивачу ТМЦ.

85. В свою чергу, позивач впродовж судового розгляду справи наполягав на тому, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачання товару не мають впливу на дослідження факту господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

86. Натомість, судові рішення лише містять узагальнений висновок про те, що наявна у контролюючого органу податкова інформація не є беззаперечною підставою для висновку про нереальність господарських операцій. Будь-якої правової оцінки саме в розрізі наведених вище доводів сторін оскаржувані рішення не містять, хоча у спорах цієї категорії такі доводи контролюючого органу (за умови підтвердження належними доказами) входять до предмета доказування. В порушення закріпленого у статті 9 КАС України принципу офіційного з`ясування обставин справи суди не вжили заходів задля витребування належного у розумінні приписів статті 73 КАС України доказу, а саме відповідних податкових накладних, за результатами аналізу яких податковий орган дійшов наведених вище висновків.

87. Суд касаційної інстанції також визнає, що неналежне ведення податкового обліку контрагентом платника податків не може бути поставлене у провину такому платнику, проте, такі обставини у сукупності з іншими доказами у справі можуть свідчити на користь позиції контролюючого органу про відсутність реального характеру вчинення господарської операції.

88. Крім того, у порушення принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, судами не було належним чином досліджено факт укладання та виконання договорів перевезення, їх належне документальне оформлення за документами податкового та бухгалтерського обліку, та інше, що пов`язане з цим питанням.

89. Зокрема, відхиляючи доводи відповідача щодо недоліків наданих до перевірки товарно-транспортних накладних, суди вказали, що вказані документи, не є документами первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують обставини щодо придбання товару (послуг), а тому не можуть бути доказами цих обставин. Також послалися на те, що відсутність вказаного документу ще не свідчить про безумовний безтоварний характер господарської операції у цілому.

90. Колегія суддів зазначає, що у спорах, що стосуються встановлення реальності господарської операції, наявність та належне оформлення ТТН може бути додатковим свідченням того, що господарська операція дійсно мала місце. Це стосується й інших документів, які повинні супроводжувати поставку відповідно до правових норм, умов договору або загальної практики. Отже, за наявності відповідних доводів сторін наявність та належність складення товарно-транспортної накладної може свідчити у сукупності з іншими доказами на користь висновку про реальність досліджуваної господарської операції, і навпаки.

91. Оскільки у межах цього спору сторони висловлювали протилежні за змістом доводи щодо доказової сили товарно-транспортних накладних, що були долучені позивачем до матеріалів справи, у судів відповідно до вимог статті 72 КАС України виник обов`язок із надання належної правової оцінки таким доказам. Разом з тим, суди здійснили поверхневе дослідження означених доказів, внаслідок чого сформовано передчасні висновки по суті доводів сторін в цій частині.

92. Крім того, суд касаційної інстанції визнає таким, що не відповідає дійсним обставинам справи висновок судів попередніх інстанцій, що ТОВ «ВОЛИНЬДОРБУД» не виступало замовником послуг перевезення, наданих ТОВ «ДРІАДА РІАЛ ІСТЕЙТ», а таким замовником було саме ТОВ «ДРІАДА РІАЛ ІСТЕЙТ». Так, відповідно до матеріалів справи у товаро-транспортних накладних, замовником указано саме ТОВ «ВОЛИНЬДОРБУД».

93. Поверхневий підхід судів до встановлення обставин справи призвів до того, що надана судами першої та апеляційної інстанцій оцінка не в повній мірі відповідає змісту долучених до матеріалів справи первинних документів.

94. Ще однією з обставин, з якими Головне управління ДПС у Волинській області пов`язувало правомірність свого висновку про безтоварність господарських операцій між позивачем та ТОВ «ДРІАДА РІАЛ ІСТЕЙТ», було: невідповідність номенклатури поставленої продукції зазначеної у видаткових та податкових накладних та ТТН (ЕКП - 60 - емульсія катіонна повільнорозкладна та ЕКШ - 60 - емульсія катіонна швидкорозкладна); аналізом Єдиного реєстру податкових накладних по ланках постачання товару у податковому кредиті не прослідковується походження товару до виробника/імпортера; розрахунки за отриманий товар, постачальником якого згідно наданих документів зазначено ТОВ «ДРІАДА РІАЛ ІСТЕЙТ» проведено частково. Також доводячи нереальність спірних господарських операцій, контролюючий орган посилається на відсутність у справі сертифікатів відповідності продукції.

95. Однак такі доводи контролюючого органу судами попередніх інстанцій взагалі залишено поза увагою та їм відповідне правове обґрунтування не надавалося.

96. Відтак, колегія суддів дійшла висновку про те, що у цій справі суди не дотримались обов`язку із безпосереднього, всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та надання правової оцінки кожному доводу учасників справи, застосувавши формальний підхід до її вирішення.

97. Таким чином, враховуючи наведене колегія суддів касаційної інстанції не може стверджувати у цій справі про повне і всебічне з`ясування судами її обставин, зокрема, про таке, яке б повною мірою спростувало доводи й докази контролюючого органу щодо вчинення позивачем податкового правопорушення.

98. Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або; 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

99. Частиною четвертою зазначеної статті встановлено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

100. Ураховуючи те, що порушення норм процесуального права допустили обидві судові інстанції при скасуванні податкового повідомлення-рішення від 23 січня 2024 року № , судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

101. Під час нового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи, зокрема, встановити і перевірити висновки контролюючого органу, висловлені в акті перевірки, з урахуванням предмета доказування у цій справі, з перевіркою їх належними та допустимими доказами, надати належну правову оцінку кожному доказу окремо та у їх сукупності. Судове рішення, з урахуванням встановлених обставин та зібраних доказів, повинно містити обґрунтування, чому суд приймає або відхиляє той чи інший доказ на підтвердження висновків контролюючого органу, висловлених в акті перевірки, надавши правову оцінку усім доводам сторін в межах заявленого позову.

102. При цьому враховуючи, що за результатами розгляду цієї справи Суд дійшов висновку, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року (щодо вирішення справи по суті позовних вимог) підлягають скасуванню, то з урахуванням приписів статей 139, 252 КАС України додаткова постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року (якою вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу) також має бути скасована як невід`ємна частина рішення про вирішення справи по суті позовних вимог.

103. Водночас з огляду на те, що Суд дійшов висновку про скасування додаткової постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року (якою вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу) з мотивів скасування рішення, яким справу вирішено по суті позовні вимоги, доводи Головного управління ДПС у Волинській області, наведені ним в касаційній скарзі на підтвердження протиправності вказаного рішення, оцінці не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року та додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 140/3421/24 скасувати, а справу направити до Волинського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. А. Васильєва

О. О. Шишов