Справа № 460/27623/23
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2025 року м. Рівне №460/27623/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання протиправним та скасування наказу,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.08.2023 №4269 про результати службового розслідування виявлення нестачі майна речової служби, яке обліковане за мотопіхотним батальйоном.

Позов обґрунтовано тим, що службове розслідування було проведено відповідачем з порушенням встановленого порядку, а оспорюваний наказ не містить інформації щодо обставин неправомірних дій позивача, причинного зв`язку між правопорушенням та виконанням позивачем обов`язків військової служби, порушень нормативно-правових актів, причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, причин виникнення шкоди, її розміру, винних осіб, ступеня вини та розміру заподіяної шкоди.

Ухвалою суду від 11.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву тривалістю 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 22.01.2024 продовжено відповідачу строк для подання доказів та відзиву на позовну заяву.

06.02.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який містить клопотання про залишення позову без розгляду з підстав непідтвердження повноважень представника позивача, адвоката Крутня І.В.

Позивачем подано відповідь на відзив, згідно з якою підстави для залишення позову без розгляду відсутні, оскільки повноваження представника позивача підтверджені належним чином.

Ухвалою суду від 08.04.2025 було витребувано у позивача додаткові докази.

Ухвалою суду від 12.09.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.

Розглянувши позовну заяву та відзив, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на військовій службі у Збройних Силах України із грудня 2020 року. На момент виникнення спірних правовідносин мав військове звання старшого лейтенанта та обіймав посаду офіцера штабу мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується посвідченням офіцера серії НОМЕР_2 , витягами з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.03.2021 №58 та від 05.03.2021 №59, довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2023 №16539 (а.с.24-27, 95-96).

Командиром Військової частини НОМЕР_1 на підставі рапорту заступника командира з тилу мотопіхотного батальйону майора ОСОБА_2 видано наказ від 27.07.2023 №6065 "Про призначення службового розслідування за фактом виявлення нестачі майна речової служби, яке обліковане за мотопіхотним батальйоном", яким наказано провести службове розслідування за фактом виявлення нестачі майна речової служби, яке обліковане за мотопіхотним батальйоном Військової частини НОМЕР_1 та відповідно до накладної було здане старшому лейтенанту ОСОБА_1 , офіцеру штабу мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 (а.а.с.74-75).

Зазначеним наказом проведення службового розслідування доручено капітану ОСОБА_3 , заступнику командира з морально-психологічного забезпечення мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 .

За наслідками проведеного службового розслідування заступником командира з морально-психологічного забезпечення мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_3 15.08.2023 складено акт службового розслідування за фактом виявлення нестачі майна речової служби, яке обліковане за мотопіхотним батальйоном, згідно з яким старший лейтенант ОСОБА_1 , в порушення вимог ст.ст.4, 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст.11, 12, 16, 30, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, внаслідок ігнорування ним вищевказаних вимог законів та несумлінного виконання своїх службових обов`язків, старшому командиру про отримування речового майна від військовослужбовців, які виключались зі списків частини, не доповів. Майно до речової служби Військової частини НОМЕР_1 не здав. Вказана бездіяльність старшого лейтенанта ОСОБА_1 спричинила втрату майна речової служби і завдала збитки державі Загальна вартість необлікованого майна речової служби згідно з довідками-розрахунками на втрачене майно становить 114572,14грн (а.а.с.65-73).

У зазначеному акті службового розслідування запропоновано притягнути старшого лейтенанта ОСОБА_1 за порушення вимог ст.ст.11, 12, 16, 30, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України , ст.ст.4, 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього одне з дисциплінарних стягнень, передбачених пунктами "а" - "г" ст.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

На підставі акта службового розслідування від 15.08.2023 командиром Військової частини НОМЕР_1 винесено наказ від 25.08.2023 №4269 (з основної діяльності) "Про результати службового розслідування за фактом виявлення нестачі майна речової служби, яке обліковане за мотопіхотним батальйоном" (а.а.с.58-64).

Зазначеним наказом від 25.08.2023 №4269 командир Військової частини НОМЕР_1 наказав, зокрема:

1. За завдану пряму дійсну шкоду державі, у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків із старшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнути до повної матеріальної відповідальності згідно із ст.5 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 №160-ІХ у розмірі 114572,14грн.

2. За порушення вимог ст.ст.11, 12, 16, 30, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.4, 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення "сувора догана" на підставі ст.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

3. Начальнику відділу персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 накладене дисциплінарне стягнення на старшого лейтенанта ОСОБА_1 занести до службової картки військовослужбовця.

4. Помічнику командира з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби Військової частини НОМЕР_1 :

- 4.1 занести в Книгу грошових стягнень і нарахувань Військової частини НОМЕР_1 суму у розмірі 114572,14грн на винну особу, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , для відшкодування завданої дійсної шкоди державі, що виникла внаслідок втрати майна речової служби, закріпленого за 1 мотомотопіхотною ротою та 2 мотомотопіхотною ротою мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 ;

- 4.2 списати з обліку майно та занести Книги обліку нестач по речовій службі суму завданої шкоди у розмірі 114572,14грн;

- 4.3 щомісячно проводити стягнення з грошового забезпечення та додаткової винагороди на період дії воєнного стану із старшого лейтенанта ОСОБА_1 у розмірі 20 відсотків до погашення суми завданої шкоди, відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Вважаючи наказ від 25.08.2023 №4269 протиправним, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (Закон - №2232-XII).

Зазначений Закон №2232-XII визначає також загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до преамбули Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 №160-ІХ (далі - Закон №160-ІХ), цей Закон визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону №160-ІХ, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Частиною першою статті 3 Закону №160-ІХ передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до статті 8 Закону №160-ІХ, у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника). Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань. За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності. Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Стаття 14 Закону №160-ІХ передбачає, що наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством. Старший за службовим становищем командир (начальник) не рідше одного разу на квартал перевіряє законність і обґрунтованість притягнення осіб до матеріальної відповідальності та розмір сум, які підлягають стягненню. У разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.

Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України.

Відповідно до Вступної частини Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до пункту 26 розділу 1 "Обов`язки, права та відповідальність військовослужбовців" частини І Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Відповідно до статті 6 Дисциплінарного статуту, право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

Згідно із статтею 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статті 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно із статті 85 Дисциплінарного статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Відповідно до статті 87 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок №608).

Пунктом 7 розділу І Порядку №608 встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Частина 3 розділу ІІ Порядку №608 передбачає, що службове розслідування проводиться для встановлення, зокрема, причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Розділом VIII Порядку №608 визначено особливості проведення службового розслідування за фактами завданої державі матеріальної шкоди. Так, у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати: наявність шкоди; протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду. До матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.

Отже, військовослужбовець може бути притягнутий до матеріальної відповідальності за результатами службового розслідування, проведеного з дотриманням вимог Закону №160-ІХ і Порядку №608.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку №608, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі особи, які проводять службове розслідування).

Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.

Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців (п.13 Розділу III Порядку №608).

Відповідно до частини шостої статті 8 Закону №160-ІХ, за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Згідно з пунктом 1 розділу V Порядку №608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Пунктом 3 розділу ІV Порядку №608 передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Відповідно до пункту 5 розділу V Порядку №608, акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Пунктом 6 розділу V Порядку №608 встановлено, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додається всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до пункту 3 розділу VIII Порядку №608, до матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про те, що про наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.08.2023 №4269 "Про результати службового розслідування за фактом виявлення нестачі майна речової служби, яке обліковане за мотопіхотним батальйоном" йому та його представнику стало відомо 12.11.2023 під час судового засідання в Новоград-Волинському міськрайонному суді Житомирської області у справі №285/5500/23.

Зазначені твердження позивача відповідачем під час розгляду справи спростовані не були.

Так, до відзиву на позовну заяву відповідачем долучено копії матеріалів службового розслідування (а.а.с.58-102).

Дослідивши подані відповідачем докази, суд встановив, що на останньому аркуші наказу від 25.08.2023 №4269 "Про результати службового розслідування за фактом виявлення нестачі майна речової служби, яке обліковане за мотопіхотним батальйоном" міститься підпис старшого лейтенанта ОСОБА_4 про ознайомлення з наказом, проте дати ознайомлення не зазначено.

За таких обставин у суду відсутня можливість ідентифікувати, коли саме та за яких обставин позивач ознайомився із оспорюваним наказом від 25.08.2023 №4269.

Крім того, відповідач не надав суду жодних доказів ознайомлення позивача з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.07.2023 №6065 "Про призначення службового розслідування за фактом виявлення нестачі майна речової служби, яке обліковане за мотопіхотним батальйоном", іншими документами, на підставі яких здійснювалося службове розслідування, та актом службового розслідування від 15.08.2023.

Поряд з цим, матеріали службового розслідування містять пояснення ОСОБА_1 від 03.08.2023 (а.с.78).

У поясненнях від 03.08.2023 позивач зазначає про те, що під час його перебування у постійному пункті дислокації Військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 йому була поставлена задача отримувати майно особового складу мотопіхотного батальйону, військовослужбовців, які звільняються та переводяться в іншу військову частину.

Зі слів ОСОБА_1 , йому було доведено вищим командуванням, що майно особового складу закріплюють за ротою, в якій проходив службу військовослужбовець. Коли військовослужбовець прибував у постійний пункт дислокації без інвентарного майна та зброї, так як залишав її у підрозділі після поранення, лікування тощо, наявність інвентарного майна у підрозділі передавалася у телефонному режимі командиром роти чи його заступниками, які підтверджували факт наявності інвентарного майна.

У зазначених поясненнях позивач просив долучити до матеріалів службового розслідування "форми 100 та евакуаційні листи військовослужбовців", у яких він списував -передавав майно на підрозділ".

Встановлені обставини спростовують посилання позивача на порушення відповідачем його права на надання пояснень, зауважень, клопотань та додаткових документів.

Водночас, право позивача на ознайомлення з актом службового розслідування, передбачене, пунктом 3 розділу ІV Порядку №608, відповідачем не дотримано.

Отже, відповідач частково порушив вищенаведені норми Закону №160-ІХ та Порядку №608, зокрема, в частині урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Крім того, відповідно до частини першої статті 3 Закону №160-ІХ, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Згідно з пунктом 2 розд.VIII Порядку №608, під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати: наявність шкоди; протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду.

Суд звертає увагу на те, що у матеріалах службового розслідування відсутні будь-які докази покладення на позивача обов`язку вести облік майна речової служби, яке обліковане за мотопіхотним батальйоном Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 23 розд.V "Організація, ведення обліку та документальне оформлення руху військового майна у військовій частині" Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2021 №440, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.09.2017 за №1192/31060, (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), облік військового майна на складі (у сховищі) військової частини ведеться начальником складу (сховища) або особою, яка відповідно до наказу командира військової частини тимчасово виконує обов`язки за штатною посадою начальника складу (сховища) і на яку покладаються обов`язки з приймання (видавання) зберігання та ведення обліку військового майна на складі (у сховищі).

Як встановлено, судом, старший лейтенант ОСОБА_1 обіймав посаду офіцера штабу мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідачем суду не надано жодних доказів покладення на ОСОБА_1 обов`язків за штатною посадою начальника складу (сховища), на якого покладаються обов`язки з приймання (видавання) зберігання та ведення обліку військового майна на складі (у сховищі).

Визнання позивачем у поясненнях від 03.08.2023 фактів поставлення йому задачі отримувати майно особового складу та доведення вищим керівництвом, що майно особового складу закріплюють за ротою, в якій проходив службу військовослужбовець, не спростовують встановлених судом обставин щодо відсутності будь-яких розпорядчих документів відповідача щодо покладення на старшого лейтенанта ОСОБА_1 обов`язків з приймання (видавання) зберігання та ведення обліку військового майна.

За таких обставин, відсутня можливість встановити наявність протиправної поведінки позивача у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням ним обов`язків військової служби, причинного зв`язку між протиправною поведінкою позивача і завданою шкодою, умисності чи необережності його дій чи бездіяльності.

Відтак, покладення на позивача дисциплінарної відповідальності за втрату майна речової служби за відсутності покладених на нього обов`язків зі збереження такого майна вказує на протиправну поведінку відповідача та протиправність відповідного наказу.

Щодо розміру матеріальної відповідальності, суд зазначає таке.

Згідно з п.1 оспорюваного наказу від 25.08.2023 №4269, позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності згідно із ст.5 Закону №160-ІХ у розмірі 114572,14грн.

Суд звертає увагу на те, що стаття 5 Закону №160-ІХ передбачає обмежену матеріальну відповідальність.

Так, згідно з частиною першою цієї статті, особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб (ч.2 ст.5 Закону №160-ІХ).

Згідно з частиною третьою статті 5 Закону №160-ІХ, розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.

Поряд з цим, повна матеріальна відповідальність визначена частиною першою статті 6 Закону №160-ІХ, відповідно до якої особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Відповідач, вказуючи в наказі про притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, посилається на статтю 5 Закону №160-ІХ (обмежена матеріальна відповідальність), при цьому розмір відповідальності визначає як для повної відповідальності.

Відтак, оспорюваний наказ в цій частині містить суперечливу інформацію та не відповідає вимогам правової визначеності.

У сукупності викладеного, суд дійшов висновку про те, що оспорюваний наказ прийнято відповідачем без з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з порушенням принципу добросовісності, розсудливості, без дотримання принципу рівності перед законом та пропорційності (дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Отже, належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправними та скасування наказу від 25.08.2023 №4269 (з основної діяльності) "Про результати службового розслідування за фактом виявлення нестачі майна речової служби, яке обліковане за мотопіхотним батальйоном", в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Згідно із ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не спростовано відповідачем. Натомість, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Отже, позов підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Від сплати судового збору за подання позовної заяви позивач звільнений у силу вимог пункту 12 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI.

Щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

За змістом ч.3 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають сплаті в порядку компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги.

Згідно з ч.5 ст.134 КАС Кодексу адміністративного судочинства, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частини 6, 7 статті 134 КАС України передбачають, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Підстави та порядок укладення договору про надання правової допомоги, а також порядок обчислення гонорару врегульовано розділом ІV Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VІ (далі - Закон №5076-VІ).

Зокрема, ст.30 Закону №5076-VІ передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що правову допомогу позивачу у цій справі надавав адвокат Крутень І.В. згідно з ордером серії ВК №1100486 (а.с.7), виданим на підставі договору про надання правничої допомоги від 03.04.2023 (далі Договір) (а.с.133).

Відповідно до п.1.1 цього Договору, за дорученням Клієнта (Дрозда С.В.) Виконавець (Адвокатське бюро "КРУТЕНЬ І ПАРТНЕРИ") зобов`язується надати професійну правничу допомогу Клієнту, а саме: представництво/захист прав та інтересів Клієнта у всіх без виключення питань, що стосуються проходження ним військової служби, зокрема, але не виключно, представництво Клієнта в усіх судових інстанціях.

Зважаючи на складність справи, очікувану тривалість її розгляду та важливість її результатів для Замовника, загальна вартість визначених у попередньому розрахунку (міститься у позовній заяві) судових витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою становить 43600грн, з них: 3000грн консультація клієнта (6 год), 10000грн вивчення та аналіз наданих документів Клієнтом для узгодження правової позиції та заходів представництва інтересів Клієнта в суді (8 год); 10000грн підготовка, написання позовної заяви до Рівненського окружного адміністративного суду (8 год); 10000грн представлення прав та інтересів Клієнта у справі в приміщенні Рівненського окружного адміністративного суду (5 год); 10000грн підготовка, написання відповіді на відзив (8 год); 600грн- фактичні витрати адвоката, необхідні для виконання договору про надання професійної правової допомоги (інше) (2 год).

Поряд з цим, пункт 4.2 Договору передбачає, що розмір гонорару, який Клієнт сплачує Виконавцю за надану в межах цього Договору правову допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Позивач жодної додаткової угоди, яка б визначала розмір гонорару адвоката за надання правничої допомоги у цій справі, суду не надав.

Відтак, не зважаючи на попередній розрахунок, який міститься в позовній заяві, суд вважає недоведеним розмір судових витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, оскільки відсутня визначена п.4.2 Договору додаткова угода.

Отже, підстави для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на правничу допомогу відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.08.2023 №4269 (з основної діяльності) "Про результати службового розслідування за фактом виявлення нестачі майна речової служби, яке обліковане за мотопіхотним батальйоном" в частині, що стосується старшого лейтенанта ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_4 ).

Рішення складено 22 вересня 2025 року.

Суддя О.М. Дудар