Справа № 644/6039/25
Суддя: Бугера О. В.
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/6039/25
Провадження № 2-а/644/183/25
РІШЕННЯ

Іменем України

18 вересня 2025 року Індустріальний районний суд м. Харкова, у складі:

Головуючого судді Бугери О.В.,

За участю секретаря судового засідання Радченко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови №543-1П від 07.01.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності, -

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить суд скасувати постанову №543-1П по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, винесену 07.01.2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП закрити, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 гривень 20 копійок та витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що за змістом оскаржуваної постанови, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності слугувало те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду (ВЛК), від отримання повістки та ставити свій особистий підпис про отримання повістки, про що складений відповідний акт, чим порушив вимоги абз. 3 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а відтак, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Разом з тим вважає, що оскаржувана постанова взагалі не містить посилання на докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення (відмови від проходження ВЛК з метою встановлення ступеня придатності для проходження військової служби, вручення повістки № 1500, відомості про складання протоколу про адміністративне правопорушення), на підставі яких суб`єктом владних повноважень було прийнято рішення у формі постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Вказані обставини свідчать про те, що відповідачем взагалі не було зібрано доказів вчинення адміністративного правопорушення, що суперечить як положенням КУпАП, так і Конституції України. Згідно статті 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь

Враховуючи викладене, вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи та недоведеністю вини позивача, а також через процедурні порушення при формуванні матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема, при складанні протоколу, а також при вирішенні справи та складанні постанови.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 07.07.2025 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Позивачем подано заяву про підтримання позову та проведення розгляду справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву, заяви про ввідкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

07.01.2025 року постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 за № 543-1П, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17000 грн.

За даними складеної постанови ОСОБА_1 , відмовився від проходження медичного огляду (ВЛК), від отримання повістки та ставити свій особистий підпис про отримання повістки, про що складений відповідний акт, чим порушив вимоги абз. 3 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Оцінюючи прийняту постанову суд зазначає.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (у т.ч. передбачені ст.ст. 210, 210-1 КУпАП).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Як встановлено статтею 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а частиною 3 цієї статті за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Відповідно до абз. 3 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції, чинній з 18.05.2024 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку`від 11.04.2024 № 3633-ІХ) під час мобілізації громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Резерв+ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації м. Зміїв, РНОКПП: НОМЕР_1 , військовозобов`язаний, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , дані оновлені вчасно 12.11.2024 року. Відстрочка до 11.06.2026 року. Тип відстрочки бронювання. У вказаному витягу відсутні відомості щодо обліку ОСОБА_1 як порушника військового обліку.

Окрім того, ОСОБА_1 є співробітником підприємства ТОВ «Укртрансміст», яке визначено, як підприємство критично важливе у галузі транспорту та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, на посаді геодезиста, та своєчасно уточнив свої військово-облікові дані та товариством було 12.11.2024 року за №477 направлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 лист про продовження бронювання. Виходячі із змісту даних додатку Резерв+ відповідний лист був отриманий.

Норма ст. 210-1 КУпАП є бланкетною, та відсилає до іншого законодавства, яке зокрема регулює порядок проведення мобілізації.

В тексті постанови зазначено, що факт порушення правил військового обліку було встановлено 25.12.2024 року о 19.20 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 нібито відмовився від отримання повістки, від проходження медичного огляду (ВЛК). Враховуючи перебування ОСОБА_1 на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , наявність оновлених даних, в тому числі про бронювання ОСОБА_1 , будь-яких даних щодо підстав його перебування в ІНФОРМАЦІЯ_6 в ході розгляду справи не встановлено та зміст складеної постанови таких даних не містить. ОСОБА_1 при подачі позову стверджував, що його фактично незаконно затримали та доставили в ІНФОРМАЦІЯ_7 , не зважаючи на перебування на обліку в іншому органі, наявності бронювання, та змушували пройти ВЛК, на прохання направити його, у разі потреби, для проходження ВЛК за місцем обліку, з наданням медичної документації, представники не реагували.

Окрім того, надана копія постанови не містить даних про отримання ОСОБА_1 її копії, чи відмови в її отриманні. Доказів отримання копії, відмови в її отриманні стороною відповідача не надано. З долученої до позовної заяви копії відповіді ІНФОРМАЦІЯ_5 на запит адвоката Карпауха Д.Ю., на адерсу ОСОБА_1 була направлена постанова засобами зв`язку. Позивач стверджував, що копії постанови він не отримував, про інсування постанови ОСОБА_1 дізнався лише після відкриття виконавчого провадження.

У той же час в матеріалах справи відсутні відомості, що підтверджують отримання ОСОБА_1 повістки, його відмову від її отримання та відмову від проходження ВЛК. Відповідачем такі докази також не надані.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи викладене, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази, на підставі яких відповідач дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. З огляду на викладене, суд вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_8 не доведено наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Суду не надано доказів що підтверджують отримання ОСОБА_1 повістки, його відмову від її отримання та відмову від проходження ВЛК.

Тобто, позовні вимоги до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що постанова підлягає скасуванню та відповідно до вимог пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України провадження у справі за ст. 210-1 ч.3 КУпАП підлягає закриттю.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 у тексті позовної заявим посилався на те, що звертався за допомогою до адвоката Карпауха Д.Ю., яким надавалась правнича допомога. До позовної заяви позивачем додано копію укладеного ним договору про наданя правової допомоги/юридичних послуг з ТОВ «ЦЕНТР ПРАВОВОЇ ДОПОМОГИ «ДОПОМОГА ЮРИСТА», за підписом директора Дзісь М.Р., відповідно до умов договору товариство за КВЕД здійснює діяльність у сфері права. Відповідно до предмету договору позивачу було надано послуг загальною вартістю 21000 грн., які просив стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Згідно з п.п. 6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Таким чином, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Правову допомогу можуть надавати адвокати, а також органи державної влади, місцевого самоврядування та спеціалізовані установи, що надають безоплатну правову допомогу. У судах представництвом інтересів особи можуть займатися виключно адвокати, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 131-2 Конституції Українидля надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Враховуючи, що із долучених позивачем доказів понесення витрат на правову допомогу саме отриманих від адвоката Карпауха Д.Ю. не надано, відсутні договір, ордер, акт виконаний робіт, квитанції про перехування коштів тощо, а також договір про надання правової допомоги / юридичних послуг не містить даних про надання такої допомоги саме адвокатом, адвокатським об`єднанням, органом, що надає безоплатну правову допомогу, суд вважає, що вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на на правничу допомогу задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 139 КАС України у зв`язку із задоволенням позову суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 судових витрат по сплаті судового збору у сумі 605,60 гривень.

Керуючись статтями 2, 6-9, 72-77, 139, ч.4 ст.229, ст.ст.241-246, 250, 255, 268, 269, 271, 286 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №543-1П від 07.01.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності, - задовольнити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_2 від 07 січня 2025 року № 543-1П про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн., скасувати, та провадження у справі закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асігнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

У стягненні витрат на правову допомогу, - відмовити

Повний текст рішення виготовлений та проголошений 18.09.2025 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: суддя О.В. Бугера