Справа № 400/11107/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/11107/24
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Єщенка О.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2024 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 61 від 29.05.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, як матері дитини-інваліда з дитинства;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком як матері дитини-інваліда з дитинства відповідно до статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 19.04.2024 року;

- судовий збір на користь ОСОБА_1 стягнути з відповідача.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 61 від 29.05.2024. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком з 20.04.2024 відповідно до 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV. В решті вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Не погоджуючись з таким рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області надали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове законне та обґрунтоване рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що для призначення пенсії на підставі Закону № 1058-IV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Апелянт зазначає, що у довідці ЛКК 12 січня 2024 року № 10, видану Комунальним некомерційним центром Єланецьким центром первинної медико-санітарної допомоги яку надала ОСОБА_2 зазначено, що за станом здоров`я дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , могла бути визнана інвалідом дитинства до 6 років, однак вказане заключення не містить підстав видачі та обґрунтування висновку. З урахуванням відсутності доказів, що ОСОБА_4 мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до шестирічного віку, на думку апелянта, позивач немає права на призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачкою до суду не надано.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_2 - є матір`ю ОСОБА_3 , особи з інвалідністю з дитинства.

Відповідно до виписки з Акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 10 ААБ №540011 ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства та їй встановлено другу групу інвалідності з 20.09.2013.

Також, згідно довідки ЛКК від 12 січня 2024 року № 10, виданої Комунальним некомерційним центром Єланецьким центром первинної медико-санітарної допомоги, ОСОБА_3 могла бути інвалідом дитинства до 6 років. Діагноз дитини: епілепсія, генералізована форма, часті приступи.

22.05.2024 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з заявою про призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства відповідно до статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV.

Заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області та рішенням № 61 від 29.05.2024 р. відмовлено гр. ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства згідно статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки довідка ЛКК не містить підстав видачі.

В рішенні зазначено, що відповідно до пункту 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846, визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Вказано, що згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 страховий стаж складає 19 років 4 місяці 18 днів. Вказано, що для зарахування періоду роботи в КСП «Нове життя» рекомендовано залучити уточнюючу довідку, оскільки в трудовій книжці некоректні записи.

Також, зазначено, що для визначення права до ЕПС долучено довідку ЛКК № 10 від 12.01.2024 року на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка не містить підстав видачі.

Не погодившись із вказаним рішенням позивач звернулась до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що документи, які підтверджують встановлення у віці до 16 років інвалідності дитині позивача, були надані відповідачу із заявою про призначення пенсії. У даному випадку позивачем було надано до органу Пенсійного фонду всі передбачені чинним законодавством документи, необхідні для призначення їй дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства, а саме документи, які підтверджують, що інвалідність її доньки настала до досягнення вісімнадцятирічного віку та підпадає під категорію інвалід з дитинства до 16 років.

В зв`язку з наведеним, суд вважав, що доводи відповідача є необґрунтованими, а вказана відповідачем підстава для відмови у призначенні пенсії - не ґрунтується на приписах чинного законодавства. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірне рішення підлягає скасуванню, а належним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити позивачу достроково пенсію за віком на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону України № 1058-IV як матері дитини-інваліда з дитинства.

Разом із тим, суд вважав помилковими твердження позивачки, що дії стосовно призначення пенсії мають бути здійснені ГУПФ України у Миколаївській області, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Також, суд першої інстанції зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Волинській області, яке прийняло оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії позивачці, є уповноваженим органом, який має право приймати рішення про призначення позивачці пенсії за віком, а прийнявши таке рішення, має передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду у Миколаївській області за місцем проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Щодо дати, з якої належить призначити пенсію, суд першої інстанції виходив про наявність підстав для призначення позивачці пенсії за віком з дня набуття нею 50-річного віку, з 20.04.2024 (позивачка ІНФОРМАЦІЯ_2 , заяву подано 22.05.2024).

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.ст.22, 64 Конституції України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991№ 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі і вище -Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV, право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Пункт 3 Розділу Прикінцеві положення Закону № 1058-IV передбачає, що матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Аналогічні приписи містяться і у статті 17 Закону № 1788-ХІІ, відповідно до якої жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Отже, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали інвалідів з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу).

За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства.

Закон України від 21.03.1991 № 875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні » (далі Закон №875-ХІІ) визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Відповідно до статті 2 Закону №875-ХІІ особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Стаття 3 Закону №875-ХІІ визначає, що інвалідність повнолітній особі встановлюється за результатами оцінювання повсякденного функціонування особи, проведеного експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Інвалідність дитині встановлюється лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я за результатами проведеної медико-соціальної експертизи дитини у порядку, визначеному законодавством.

Окрім цього Закон України від 06.10.2005 №2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон №2961-IV), згідно його преамбули, визначає основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності.

Відповідно до абзацу другого статті 1 Закону №2961-IV, яка визначає терміни, які вживаються у цьому Законі дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.

Абзац 3 статті 1 Закону №2961-IV визначає, що інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав на рівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до частини 12 статті 7 Закону №2961-IV Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України.

Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 № 917, визначено надання висновку, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1) встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини 1 статті 115 Закону).

Пункти 2.17, 2.18 Порядку №22-1 визначають, що при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акту огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Тобто, такий висновок дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону №1058-IV.

Колегія суддів враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 330/2181/16-а зазначила, що Верховний Суд України у постанові від 27.05.2014 у справі № 21-133а14 висловив обґрунтовану позицію про те, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України № 1058-IV, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Водночас Велика Палата Верховного Суду визнала помилковим висновок Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про тлумачення поняття «інвалід з дитинства» як статус дитини-інваліда, який ця дитина набуває по досягненню нею 18 років, оскільки визначальною умовою для призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства є виховання до шестирічного віку саме дитини-інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань. Тобто при вирішенні питання про наявність права на призначення такого виду пенсії враховується не тлумачення поняття інваліда з дитинства, а момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.

Згідно матеріалів справи, зокрема, свідоцтва про народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).

Як вбачається з довідки КНП «Єланецький центр первинної медико-санітарної допомоги» від 02.08.2024 р. № 274 ОСОБА_3 була визнана дитиною інвалідом на основі медичного висновку від 08 липня 2005 р., виданого Єланецькою ЦРЛ Миколаївської області (а.с. 16).

У довідці КНП «Єланецький центр первинної медико-санітарної допомоги» від 12 січня 2024 року № 10 зазначено, що За станом здоров`я ОСОБА_3 могла бути інвалідом дитинства до 6 років (а.с. 17).

Згідно виписки із Акта огляду МСЕК є інвалідом другої групи, причина інвалідності з дитинства. Дата огляду 20.09.2013 (а.с. 18).

Як вбачається з протоколів Єланецького УПСЗН 602218 від 20.12.2006, від 15.08.2007 ОСОБА_1 була призначена державна соціальна допомога відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» (а.с. 20, 22).

Також, в матеріалах справи наявний медичні висновки про дитину-інваліда віком до 16 років (а.с.19, 21, 23, 25); рішення про призначення допомоги інвалідам (а.с. 24, 26, 27).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 18 липня 2016 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 20 років (а.с. 30).

Наведене свідчить про те, що хвороба дитини позивачки, була в неї з дитинства і постійно розвивалась.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що наявними в матеріалах справи доказами, підтверджуються ті обставини, що позивачка є матір`ю дитини з інвалідністю з дитинства, яку вона виховала, та яка на час звернення до територіального органу Пенсійного фонду досягла 50 років і має не менше 15 років страхового стажу.

Крім того, наявними у справі доказами в повній мірі підтверджено, що хвороба дитини позивача мала вроджений характер. Зазначене, на переконання колегії суддів, доводить той факт, що дитина позивача мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Таким чином, на підставі зазначених вище і досліджених судами документів і за відсутності інших доказів на підтвердження того, що дитина позивача не мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 61 від 29.05.2024; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком з 20.04.2024 відповідно до 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко