Справа № 320/17737/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2025 року справа №320/17737/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у письмовому провадження за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду м. Києва адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , США, паспорт громадянина НОМЕР_1 , дійсний до 24.03.2029, адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Державної служби України у справах дітей (адреса: 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Представник позивача Живаги Олега Вікторовича звернувся у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Державної служби України у справах дітей, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, у якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Державної служби України у справах дітей від 31 березня 2025 року № 1499/07-12/Ж-197 про відмову громадянину Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1 у взятті на облік кандидатів в усиновлювачі;

-зобов`язати Державну службу України у справах дітей взяти на облік громадян України, які проживають за межами України, та іноземців, які бажають усиновити дитину, що проживає в Україні, громадянина Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1 для усиновлення дитини-сироти, яка є громадянином України - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.06.2025 клопотання представника ОСОБА_1 про розгляд адміністративної справи № 320/17737/25 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін задоволено.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 постановлено перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 09.12.2024 року його представник, діючи на підставі довіреності, подав до Державної служби України у справах дітей заяву про усиновлення разом із пакетом документів, у якій просив взяти його на облік кандидатів в усиновлювачі дитини-сироти - ОСОБА_3 , 2018 року народження, який є його родичем. Заяву прийнято та зареєстровано за № Ж-344. У подальшому, 19.12.2024 року відповідач відмовив у взятті позивача на облік, пославшись на відсутність у законодавстві поняття "двоюрідна баба". ОСОБА_1 вказав, що інших зауважень, у тому числі щодо нього, не зазначено. 18.03.2025 року представник позивача повторно подав заяву про взяття позивача на облік кандидатів в усиновлювачі (№ Ж-197), а 19.03.2025 року направив лист-обґрунтування на адресу Державної служби України у справах дітей. При цьому вимоги пп. 33- 35 постанови КМУ № 905 дотримано в повному обсязі, що підтверджується відсутністю зауважень при прийнятті документів. Однак 31.03.2025 року відповідач повторно відмовив у взятті на облік, але вже з інших підстав (повідомлення № 1499/07-12/Ж-197). Позивач вважає, що такі дії свідчать про упередженість Державної служби України у справах дітей.

Позивач зазначає, що він є родичем ОСОБА_3 . Рідною матір`ю останнього була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її матір`ю є ОСОБА_2 (третя особа), яка доводиться позивачу двоюрідною сестрою. Позивач є двоюрідним дідом ОСОБА_3 , а отже, на його думку, належить до кола родичів, передбачених пунктом 135 постанови № 905.

Крім того, позивач є українцем за походженням, володіє українською мовою, має задовільний стан здоров`я, не притягувався до кримінальної відповідальності, працевлаштований, отримує стабільний дохід і орендує житло, придатне для проживання дитини.

Таким чином, на думку ОСОБА_1 , оскаржуване рішення Державної служби України у справах дітей є протиправним, порушує його права та інтереси дитини і підлягає скасуванню, тому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

04.06.2025 року від уповноваженого представника Державної служби України у справах дітей надійшов письмовий відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що останній просить суд заявлені позовні вимоги позивача залишити без задоволення.

Так, сторона відповідача зазначила, що відповідно до п. 135 Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, під час воєнного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування діяльність з усиновлення іноземцями та громадянами України, які проживають за кордоном, не здійснюється, крім випадків усиновлення родичами, братів/сестер раніше усиновленої дитини або дитини одного з подружжя. Чинне законодавство не містить визначення терміна "родичі" та не врегульовує відносин між далекими родичами (тіткою, дядьком, племінниками тощо). Закон "Про запобігання та протидію домашньому насильству" не встановлює родинних відносин і не може застосовуватися для визначення ступеня спорідненості. Документи, які підтверджують факт спорідненості ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , до Служби не надані. Позивачу вже повідомлялося про відмову у взятті його на облік кандидатів в усиновлювачі (листи від 19.12.2024 і 31.03.2024). Подані документи перевірялися лише на відповідність формальним вимогам переліку, зміст не перевірявся. Таким чином, вимоги позивача фактично спрямовані на втручання у дискреційні повноваження Служби щодо взяття на облік кандидатів в усиновлювачі. Таке рішення є виключною компетенцією центрального органу виконавчої влади у сфері захисту прав дітей та усиновлення.

12.05.2025 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 на адресу Київського окружного адміністративного суду надійшли письмові пояснення щодо позовної заяви.

Із змісту вказаних пояснень вбачається, що ОСОБА_2 підтримує позов до Державної служби України у справах дітей про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії у повному обсязі та просить суд його задовольнити. ОСОБА_2 зазначила, що вона є двоюрідною сестрою позивача та рідною бабусею ОСОБА_3 , 2018 року народження, якого позивач має намір усиновити. Рішенням Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради від 16.08.2023 № 326 ОСОБА_3 надано статус дитини-сироти. Подальшим рішенням цього ж органу від 20.09.2023 № 370 "Про встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 " опікуном дитини було призначено ОСОБА_2 . Мати ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , за життя висловлювала волю щодо того, щоб саме позивач став усиновителем її сина. Така позиція пояснювалася близькими та довірливими відносинами між ОСОБА_4 і позивачем, який постійно цікавився життям та успіхами матері й дитини, надсилав подарунки, надавав моральну й матеріальну підтримку. У період хвороби ОСОБА_4 на онкологічне захворювання позивач фінансово допомагав із лікуванням як в Україні, так і в Італії, а також неодноразово відвідував ОСОБА_4 та її сина. Саме тому "останнім бажанням" ОСОБА_4 було усиновлення її сина позивачем. Наразі позивач продовжує піклуватися про ОСОБА_3 як про рідного сина: надає кошти для оплати гуртків (футбол, танці), придбання одягу та інших необхідних речей. ОСОБА_2 підкреслює, що найбільшим бажанням усієї сім`ї є те, щоб дитину було усиновлено саме позивачем, аби ОСОБА_3 залишився у родинному середовищі, де його люблять та цінують. Крім того, зазначається, що місто Кривий Ріг Дніпропетровської області, де проживають бабуся та малолітня дитина, перебуває під постійними ракетними обстрілами з боку російської федерації.

23.05.2025 на адресу Київського окружного адміністративного суду надійшла письмова відповідь на відзив, із змісту якої вбачається, що сторона позивача заперечує щодо відзиву Державної служби України у справах дітей та просить суд врахувати доводи викладені у відповіді на відзив та задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Позиція сторін по справі, висловлена у судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Представник позивача ОСОБА_1 - Корж В. М. у судовому засіданні висловив усні пояснення та наполягав на задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача Державної служби України у справах дітей - Левшин А. О. у судовому засіданні просив суд у задоволенні позовної заяви відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 у судовому засіданні надала усні пояснення, просила суд задовольнити позовну заяву.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

До матеріалів справи долучено належним чином засвідчену та перекладену на українську мову копію паспорта позивача ОСОБА_1 - громадянина США № НОМЕР_3 , який дійсний до 24.03.2029.

Судом установлено, що 09 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , які є громадянами Сполучених Штатів Америки, діючи на підставі довіреності від 15.11.2024 року, звернувся до Державної служби України у справах дітей із заявою про усиновлення від 15.11.2024 року разом із пакетом документів, визначених пунктом 33 постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 № 905.

У заяві містилося прохання взяти ОСОБА_1 на облік кандидатів в усиновлювачі дитини-сироти - ОСОБА_3 , 2018 року народження, який є його родичем.

Заява та додані до неї документи були прийняті та зареєстровані відповідачем за № Ж-344 від 09.12.2024 року, про що свідчить відмітка на примірнику заяви, наданому суду.

19.12.2024 року Державна служба України у справах дітей надіслала повідомлення № 3433/02.02-10/Ж-344 про відмову у взятті на облік кандидатів в усиновлювачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , пославшись на відсутність у законодавстві визначення поняття "двоюрідна баба". Окрім цього, вказано, що відповідно до пункту 135 Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 № 905 (зі змінами), під час дії воєнного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування усиновлення дітей громадянами України, які проживають за кордоном, та іноземцями, а також взяття таких осіб на облік кандидатів в усиновлювачі і видача направлень для встановлення контакту з дитиною не здійснюються, за винятком випадків, коли кандидат є родичем дитини, усиновлює її рідного брата/сестру або коли один із подружжя бажає усиновити дитину другого з подружжя.

Представник Державна служба України у справах дітей зазначив про повернення документів без розгляду.

18.03.2025 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - Корж В.М., який діяв на підставі довіреності, повторно подав до відповідача заяву про усиновлення від 16.01.2025 року з проханням взяти на облік ОСОБА_1 як кандидата в усиновлювачі ОСОБА_3 .

Заява та документи були прийняті та зареєстровані відповідачем за № Ж-197 від 18.03.2025 року, що підтверджується відміткою на заяві.

19.03.2025 року представником ОСОБА_1 було додатково направлено на офіційну електронну адресу відповідача лист-обґрунтування на ім`я голови Державної служби України у справах дітей щодо правових підстав для усиновлення ОСОБА_3

31.03.2025 року Державна служба України у справах дітей повторно відмовила ОСОБА_1 у взятті на облік кандидатів в усиновлювачі, посилаючись на наступне. Вказано, що відповідно до пункту 135 Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 № 905 (зі змінами), під час воєнного стану та протягом трьох місяців після його припинення чи скасування усиновлення дітей іноземцями та громадянами України, які постійно чи тимчасово проживають за кордоном, не здійснюється, крім випадків, коли кандидат є родичем дитини, усиновлює рідного брата/сестру раніше усиновленої дитини або дитину другого з подружжя. Частиною другою статті 2 Сімейного кодексу України врегульовані сімейні відносини, зокрема між бабою, дідом та внуками, однак частиною четвертою цієї статті не врегульовано відносини між двоюрідними братами і сестрами чи іншими родичами за походженням. З огляду на наведене, Служба повідомила громадянина США ОСОБА_1 про відмову у взятті його на облік як кандидата в усиновлювачі та повернула подані документи без розгляду.

Щодо родинних зав`язків позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , суд на підставі матеріалів справи встановив наступне.

Рідною матір`ю ОСОБА_3 (дитину, яку бажають усиновити) була ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказане підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 , актовий запис № 152, яке міститься у матеріалах справи.

Згідно з копією свідоцтва про смерть № 207, ОСОБА_4 (мати ОСОБА_3 ) померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Рієті. Копію свідоцтва перекладено українською мовою, справжність підпису перекладача засвідчено приватним нотаріусом (зареєстровано у реєстрі за № 6633).

Рідною матір`ю ОСОБА_4 є ОСОБА_2 .

Факт родинних відносин підтверджується рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 травня 2023 року у справі № 211/3037/23, яке набрало законної сили. У вказаному рішенні встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідною матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рідним батьком ОСОБА_2 був ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Вказане підтверджується свідоцтвом про народження (повторне) ОСОБА_2 , серії НОМЕР_5 , актовий запис № 83, яке міститься у матеріалах справи.

ОСОБА_6 був рідним братом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Факт родинних відносин підтверджується рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 вересня 2023 року у справі № 211/3684/23, яке набрало законної сили. У зазначеному рішенні встановлено, що рідний батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_7 ), є рідним братом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

ОСОБА_7 є рідним батьком ОСОБА_1 (позивача).

Підтвердженням цього є свідоцтво про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_6 , актовий запис № 1670, що долучене до матеріалів справи.

Окрім цього, у матеріалах справи міститься копія рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради № 326 від 16.08.2023 "Про надання статусу дитини-сироти малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Згідно з ним виконком, розглянувши подання служби у справах дітей, встановив, що малолітній є дитиною-сиротою, оскільки його мати, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відомості про батька внесено відповідно до частини І статті 135 Сімейного кодексу України. На даний час малолітній проживає в сім`ї бабусі, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_4 , відповідно до наказу служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 01.08.2023 № 113 "Про тимчасове влаштування малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Вказаним рішенням Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради № 326 малолітньому ОСОБА_3 надано статус дитини-сироти.

До позову також долучено копію рішенням Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради № 370 від 20.09.2023 "Про встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ". У вказано рішення зазначено, що претендент на опіку, ОСОБА_2 , бабуся дитини, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , характеризується позитивно. Вказано, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як отримувач пенсії за віком, за станом здоров`я може бути опікуном, а за даними витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" станом на 02.07.2023 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Керуючись рішенням Криворізької міської ради від 31.03.2016 № 381 "Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів" зі змінами, а також враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, виконком районної у місті ради вирішив: призначити ОСОБА_2 опікуном малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Матеріалами справи також підтверджується, що ОСОБА_1 (позивач) є українцем за походженням, володіє українською мовою, має належний стан здоров`я, не притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно працевлаштований та має стабільний заробіток, а також орендує житло, придатне для проживання дитини.

Релевантні джерела права, оцінка та висновки суду

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України охороняються державою.

Відповідно до статті 207 Сімейного кодексу України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу.

Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя (ч. 2 ст. 207 Сімейного кодексу України).

Статтею 211 Сімейного кодексу України зазначено перелік осіб, які можуть бути усиновлювачами.

Частиною 1 ст. 211 Сімейного кодексу України передбачено, що усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини.

Відповідно до положень ст. 212 Сімейного кодексу України вказано перелік осіб, які не можуть бути усиновлювачами.

Як вбачається з ч. 2 ст. 212 Сімейного кодексу України, крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, не можуть бути усиновлювачами інші особи, інтереси яких суперечать інтересам дитини.

Згідно із ст. 215 Сімейного кодексу України, облік осіб, які бажають усиновити дитину, ведеться службами у справах дітей районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, міських, районних у містах (у разі їх створення), селищних, сільських рад, а також центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Облік громадян України, які проживають за межами України, та іноземців, які бажають усиновити дітей, ведеться виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 215 Сімейного кодексу України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 р. № 905 затверджено Порядок провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей (далі по тексту - Порядок №905).

Згідно з положеннями пункту 2 Порядку №905 діяльність з усиновлення провадиться уповноваженими державою органами та посадовими особами.

Для забезпечення провадження діяльності з усиновлення у складі районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі утворення), сільських, селищних рад, уповноваженого органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань дітей, обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій на правах самостійного структурного підрозділу утворюються служби у справах дітей, а у складі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей, утворюється самостійний структурний підрозділ з питань забезпечення прав дітей.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України неодноразово продовжувався воєнний стан та на час розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.

Щодо особливостей провадження діяльності з усиновлення під час воєнного стану, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями пункту 114 Порядку №905, якщо під час воєнного стану служба у справах дітей обласної, Київської міської державної (військової) адміністрації, районної у м. Києві держадміністрації, міської, районної у місті (у разі утворення), сільської, селищної ради (військової адміністрації населеного пункту) здійснює свої повноваження, то облік дітей, які можуть бути усиновлені, облік громадян України, які постійно проживають на території України і бажають усиновити дитину, провадження діяльності з усиновлення здійснюються відповідно до пунктів 3-30, 45-52, 55-58, 60-67, 70-76, 79-82, 91, 92, 95 і 96 цього Порядку.

Якщо під час воєнного стану служба у справах дітей обласної, Київської міської державної (військової) адміністрації, районної у м. Києві держадміністрації, міської, районної у місті (у разі утворення), сільської, селищної ради (військової адміністрації населеного пункту) не здійснює своїх повноважень, провадження діяльності з усиновлення здійснюється відповідно до пунктів 116, 118-121, 123, 125 цього Порядку.

Служби у справах дітей обласних, Київської міської державних (військових) адміністрацій, районних у м. Києві держадміністрацій, міських, районних у містах (у разі утворення), сільських, селищних рад (військових адміністрацій населених пунктів), які під час надзвичайного або воєнного стану не здійснюють своїх повноважень (далі - служба у справах дітей, яка не здійснює своїх повноважень), а також служби у справах дітей, які не підключені до Єдиного банку даних (відключені від Єдиного банку даних), визначаються згідно з переліком, який формується та ведеться Державною службою у справах дітей відповідно до пункту 85 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини" (Офіційний вісник України, 2008 р., № 76, ст. 2561; 2023 р., № 58, ст. 3267).

Пункт 135 цього Порядку передбачає, що під час воєнного стану та протягом трьох місяців після його припинення або скасування діяльність з усиновлення дітей громадянами України, які тимчасово або постійно проживають (перебувають) за межами України, та іноземцями, у тому числі взяття таких осіб на облік кандидатів в усиновлювачі, видача їм направлення для знайомства та встановлення контакту з дитиною не здійснюються, крім випадків, коли кандидат в усиновлювачі є родичем дитини, кандидати в усиновлювачі виявили бажання усиновити дитину, яка є рідним братом/сестрою раніше усиновленої ними дитини або коли один із подружжя виявив бажання усиновити дитину другого з подружжя.

Щодо особливостей обліку громадян України, які проживають за межами України, та іноземців, які бажають усиновити дитину, що проживає в Україні, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень пункту 31 Порядку №905 облік громадян України, які проживають за межами України, та іноземців, які бажають усиновити дитину, що проживає в Україні, здійснює Державна служба у справах дітей.

Порядок та умови прийому громадян України, які проживають за межами України, та іноземців, які бажають усиновити дитину в Україні, для подання ними справ визначає Мінсоцполітики (пункту 32 Порядку №905).

Згідно положень пункту 33 Порядку №905 громадяни України, які проживають за межами України, та іноземці, які бажають усиновити дитину, що проживає в Україні, подають Державній службі у справах дітей такі документи:

1) нотаріально засвідчену заяву про взяття на облік кандидатів в усиновлювачі, в якій зазначається адреса проживання заявника (за наявності кількох місць проживання - адреса кожного з них), паспортні дані, номер телефону та адреса електронної пошти;

2) копію паспорта громадянина України, копію паспорта іноземця або іншого документа, що посвідчує особу (у чотирьох примірниках);

3) висновок про можливість заявників бути усиновлювачами, що видається компетентним органом країни проживання (у трьох примірниках).

У висновку зазначаються адреса, житлово-побутові умови (кількість спальних кімнат, опис кімнати, визначеної для проживання дитини, кількість осіб, які також проживатимуть у такій кімнаті, їх стать і вік, наявність умов для проживання дитини), біографічні дані, склад сім`ї (кількість осіб, які проживають разом із заявником, ступінь родинного зв`язку, наявність власних дітей), ставлення заявників до усиновлення, проходження підготовки з питань прийняття та виховання усиновленої дитини, попереднє ознайомлення з вимогами щодо усиновлення в Україні дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування, інформація щодо раніше усиновлених дітей, їх стану здоров`я, розвитку, виховання, умов проживання, перебування в сім`ї під соціальним супроводженням після усиновлення дитини. Висновок повинен містити рекомендації щодо кількості, віку, стану здоров`я дітей, яких можуть усиновити заявники, та інформацію щодо можливості усиновлення дитини з інвалідністю. У разі бажання усиновити дитину, яка має інвалідність або інші захворювання, в рекомендаціях щодо стану здоров`я дитини зазначається вичерпний перелік хвороб, за наявності яких заявникам рекомендовано усиновлення дитини. У висновку зазначається, чи можливе усиновлення дитини, яка страждає на хворобу, внесену до переліку захворювань.

Висновок не повинен містити рекомендації щодо усиновлення конкретних дітей та зазначення відомостей про них, за винятком усиновлення родичами дитини, усиновлення братів/сестер раніше усиновленої дитини.

Висновок повинен містити рекомендації щодо заходів з адаптації усиновленої дитини до умов проживання у новому середовищі (мовна адаптація, наявність спеціальних знань, навичок і умов для навчання, розвитку та соціалізації дитини).

У висновку також зазначається інформація про наявність (відсутність) рішень суду щодо визнання заявників недієздатними, позбавлення їх батьківських прав, скасування усиновлення або визнання його недійсним, відібрання у них дітей, а також про факти відмови заявників від виховання власних чи раніше усиновлених дітей.

Компетентний орган, що видає висновок про можливість бути усиновлювачами, зазначає в ньому інформацію щодо мінімального рівня доходу на особу, встановленого для регіону країни перебування заявників, з посиланням на відповідний нормативно-правовий акт, яким визначено такий рівень.

До висновку додається нотаріально засвідчена копія документа, що підтверджує факт укладення договору між усиновлювачами та відповідною організацією з питань усиновлення дітей на території іноземної держави, із зазначенням зобов`язання організації та усиновлювачів щодо своєчасного надання консульській установі чи дипломатичному представництву України звітів, інформації про будь-які надзвичайні випадки, зокрема зміну місця проживання дитини, виникнення можливості скасування усиновлення або передачі на виховання усиновленої дитини іншим іноземцям, закладам для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, відібрання в усиновлювачів дитини, порушення прав і законних інтересів дитини, суттєве погіршення її стану здоров`я, нещасні випадки з усиновленою дитиною та її смерть.

У разі видачі висновку недержавним органом до нього додається:

нотаріально засвідчений документ, що містить інформацію про акредитацію організації з питань усиновлення дітей на території іноземної держави;

копія ліцензії (до кожного екземпляра висновку) на провадження таким органом діяльності, пов`язаної з усиновленням.

Відповідно до абзацу 14 пункту 33 Порядку № 905 іноземцям, які постійно проживають на території України, що підтверджується посвідкою на постійне проживання в Україні, виданою територіальними органами чи підрозділами ДМС, висновок готує служба у справах дітей районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, міської, районної у місті (у разі утворення), сільської, селищної ради за місцем їх проживання;

4) дозвіл компетентного органу країни проживання заявників на в`їзд і проживання усиновленої дитини;

5) нотаріально засвідчене зобов`язання заявника (у двох примірниках), адресоване Державній службі у справах дітей та консульській установі чи дипломатичному представництву України щодо забезпечення:

взяття дитини на облік у відповідній консульській установі чи дипломатичному представництві України (із зазначенням найменування установи, представництва, його адреси) протягом місяця після її в`їзду до країни проживання;

права усиновленої дитини зберігати громадянство України до досягнення нею 18 років;

подання консульській установі чи дипломатичному представництву України не менш як один раз на рік протягом перших трьох років після усиновлення та в подальшому один раз на три роки до досягнення дитиною 18 років звіту про умови проживання та стан здоров`я усиновленої дитини за формою згідно з додатком 5;

надання можливості представникові консульської установи чи дипломатичного представництва України спілкуватися з дитиною;

повідомлення консульській установі чи дипломатичному представництву України про зміну місця проживання усиновленої дитини;

повідомлення протягом 20 робочих днів консульській установі чи дипломатичному представництву України про передачу на виховання усиновленої дитини іншим іноземцям, закладам для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також про відібрання дитини правоохоронними органами та органами соціальної опіки;

повідомлення не пізніше ніж через три дні консульській установі чи дипломатичному представництву України про випадки порушення прав і законних інтересів усиновленої дитини, а також про нещасні випадки з усиновленою дитиною та її смерть.

Абзацом 24 пункту 33 Порядку №905 вказано, що у зазначеному зобов`язанні зазначається адреса проживання заявника (за наявності кількох місць проживання - адреса кожного з них), паспортні дані, номер телефону та адреса електронної пошти;

6) нотаріально засвідчену письмову згоду другого з подружжя на усиновлення дитини із зазначенням причини усиновлення тільки одним із подружжя (у разі усиновлення дитини одним із подружжя), якщо інше не передбачено законодавством;

7) довідку з місця роботи про заробітну плату за останні шість місяців або копію декларації про доходи за попередній календарний рік, засвідчену органом, який її видав, або нотаріусом;

8) засвідчену нотаріально копію документа про шлюб, зареєстрованого в компетентних органах країни (у двох примірниках);

9) висновок про стан здоров`я кожного заявника, складений за формою згідно з додатком 3

10) документ про перевірку на території країни проживання фактів наявності чи відсутності судимості для кожного заявника, видану компетентним органом країни проживання;

11) засвідчену нотаріально копію документа, що підтверджує право власності або користування житловим приміщенням, із зазначенням його загальної і житлової площі та кількості спальних кімнат;

12) засвідчену нотаріально письмову згоду заявника, який є іноземцем, на отримання інформації про нього в Генеральному секретаріаті Інтерполу та правоохоронних органах держави, громадянином якої є іноземець, та держави, на території якої він проживає (у трьох примірниках), на строк до досягнення усиновленою дитиною 18 років;

13) виданий компетентним органом країни проживання заявника за встановленою формою документ або в разі його відсутності нотаріально засвідчену письмову згоду заявника на обробку персональних даних про нього та усиновлену дитину в усіх компетентних органах країни проживання (у трьох примірниках) на строк до досягнення усиновленою дитиною 18 років;

14) інформацію компетентного органу країни проживання заявника та інформацію консульської установи чи дипломатичного представництва України про своєчасність (несвоєчасність) подання звітів і наявність (відсутність) фактів неналежного виконання обов`язків усиновлювачем, який є іноземцем або громадянином України, що постійно проживає за межами України, у разі повторного усиновлення на території України.

Нотаріально засвідчені заяви про розмір заробітної плати чи інших доходів заявників, наявність у них майна чи права користування майном, інші заяви не замінюють документів, зазначених в цьому пункті.

Абзацом 36 пункту 33 Порядку № 905 визначено, що справа приймається Державною службою у справах дітей, якщо в ній є всі документи, зазначені в цьому пункті.

Документи, зазначені в підпунктах 1, 3, 5-7, 9, 10, 12-14 цього пункту, подаються в оригіналах. Якщо оригінал документа зберігається органом, який його видав, про що обов`язково зазначається в документі, подається його нотаріально засвідчена копія.

Документи, зазначені в цьому пункті, оформляються в країні проживання заявників. Іноземці, які постійно проживають на території України, що підтверджується посвідкою на постійне проживання в Україні, виданою територіальними органами чи підрозділами ДМС, оформляють документи на території України. Іноземці, які тимчасово проживають на території України, оформляють документи в країні постійного проживання.

Відповідно до положень пункту 34 Порядку № 905 кожен документ (крім копії паспорта громадянина України, копії паспорта іноземця або іншого документа, що посвідчує особу), зазначений у пункті 33 цього Порядку, а також будь-яка заява, звернення громадян України, які проживають за межами України, та іноземців з питань, що стосуються усиновлення, підлягають легалізації у відповідній закордонній дипломатичній установі України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, і подаються до Державної служби у справах дітей разом з їх перекладом на українську мову, що засвідчується в установленому порядку.

Абзацом 3 пункту 33 Порядку №905 визначено , що заяви, звернення, які оформлені з порушенням вимог цього пункту, розгляду не підлягають.

Таким чином приписами Порядку № 905 чітко визначено підставу, коли уповноважений орган може повернути документи заявнику без розгляду.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідачем документи позивача повернуто без розгляду повідомленням про відмову від 19.12.2024 року № 3433/02.02-10/Ж-344 та повідомлення про відмову від 31.03.2025 № 1499/07-12/Ж-197, що суперечить приписам Порядку № 905.

Відповідно до абзацу 6 пункту 35 Порядку №905 заява та подані документи розглядаються Державною службою у справах дітей протягом п`яти робочих днів та в разі відповідності вимогам пунктів 33 і 34 цього Порядку долучаються до справи заявників.

Суд наголошує, Порядком № 905 визначений чіткий алгоритм дій Державної служби у справах дітей щодо опрацювання поданих їй документів.

Так, відповідно до пункту 35-1 Порядку № 905 Державна служба у справах дітей протягом десяти робочих днів з дня прийняття справи надсилає до Національної поліції запит щодо перевірки іноземців на наявність або відсутність інформації компрометуючого характеру в правоохоронних органах держави, громадянами якої є іноземці, та держави, на території якої вони проживають, і Генеральному секретаріаті Інтерполу.

За результатами вказаного запиту, Національна поліція повідомляє Державну службу у справах дітей про наявність або відсутність відомостей компрометуючого характеру щодо заявників (абз. абз. 3-7 пункту 35-1 Порядку № 905).

Згідно із пунктом 36 Порядку № 905, Державна служба у справах дітей протягом 25 робочих днів перевіряє документи, зазначені у пункті 33 цього Порядку, на відповідність вимогам законодавства і в разі відповідності законодавству бере заявників на облік кандидатів в усиновлювачі із занесенням даних про них до Книги обліку кандидатів в усиновлювачі, яка ведеться за формою згідно з додатком 6, та Єдиного банку даних.

У разі виявлення необхідності щодо уточнення відомостей, які містяться у поданих документах, або проведення перевірки нововиявлених обставин Державна служба у справах дітей має право подати запит щодо додаткових документів та продовжити строк розгляду документів не більш як на 20 робочих днів.

Пункт 37 Порядку №905 передбачає, що відомості про заявників, які беруться на облік кандидатів в усиновлювачі, заносяться до Єдиного банку даних та Книги обліку кандидатів в усиновлювачі, яка ведеться за формою згідно з додатком 6.

Державна служба у справах дітей повідомляє заявників про взяття на облік кандидатів в усиновлювачі протягом семи робочих днів з дати ухвалення такого рішення у письмовій та електронній формі.

Окремо, пунктом 38 Порядку № 905 визначено, випадки, коли громадяни України, які проживають за межами України, та іноземці не беруться на облік кандидатів в усиновлювачі, Зокрема у випадку коли:

подані документи не відповідають вимогам, зазначеним у пунктах 33-35 цього Порядку;

у документах або їх перекладі наявні виправлення, доповнення, не завірені в установленому порядку;

переклад не відповідає змісту оригіналу документа;

заявники (один з них) не можуть бути усиновлювачами відповідно до статті 212 Сімейного кодексу України;

різниця у віці між дитиною та заявниками становить менш як 15 років;

сума сукупного доходу на кожного члена сім`ї з урахуванням кількості рекомендованих до усиновлення дітей менша, ніж мінімальний рівень доходу на одну особу, встановлений для регіону країни перебування заявників;

виявлено факти передачі заявниками на виховання попередньо усиновленої ними дитини іншим іноземцям, закладам для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, відібрання у заявників дитини правоохоронними органами та органами соціальної опіки, а також інформацію про порушення прав і законних інтересів попередньо усиновленої ними дитини, про нещасні випадки з попередньо усиновленою ними дитиною та її смерть з їх вини. Зазначені факти та інформація можуть бути підтверджені як безпосередньо усиновлювачами, так і компетентними органами країни проживання.

Відповідно до абзацу 9 пункту 38 Порядку № 905 повідомлення про відмову у взятті на облік кандидатів в усиновлювачі з обґрунтуванням причин надсилається заявникам на адресу електронної пошти протягом десяти робочих днів. Документи, подані для взяття на облік кандидатів в усиновлювачі, повертаються заявникам.

Отже, Державна служба у справах дітей відмовляє заявникам про взяття на облік кандидатів в усиновлювачі лише після розгляду поданих документів, відповідно до встановленої Порядком № 095 процедури.

Так, суд установив, що позивач подав до Державної служби у справах дітей належний пакет документів, передбачений пунктом 33 Порядку № 905 "Про затвердження Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей". Відповідно до цього Порядку, заяви та звернення, оформлені з порушенням вимог, розгляду не підлягають.

Натомість у разі подання документів, які відповідають вимогам пунктів 33 і 34 Порядку, Державна служба у справах дітей зобов`язана розглянути їх та ухвалити рішення про взяття на облік або мотивовану відмову у взятті на облік кандидатів в усиновлювачі.

Проте, відповідач двічі надіслав позивачу повідомлення про відмову у взятті на облік кандидатів Живаги О.В. та ОСОБА_5 в усиновлювачі не розглянувши подані документи, що суперечить приписам Порядку № 905.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв у спосіб, що суперечить положенням чинного законодавства, а позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування рішення Державної служби України у справах дітей від 31 березня 2025 року № 1499/07-12/Ж-197 про відмову громадянину Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1 у взятті на облік кандидатів в усиновлювачі підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Державну службу України у справах дітей взяти позивача на облік громадян України, які проживають за межами України, та іноземців, що бажають усиновити дитину, яка є громадянином України, суд вказує на таке.

Суд повторно наголошує, що взяття на облік кандидатів в усиновлювачі іноземців та громадян України, які проживають за межами України, врегульовано положеннями статті 283 Сімейного кодексу України, приписами Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 № 905, а також Порядком та умовами прийому громадян України, які проживають за межами України, та іноземців, які бажають усиновити дитину в Україні, для подання ними справ, затвердженим наказом центрального органу виконавчої влади від 17.11.2011 № 445.

Таким чином, оскільки розгляду документів позивача по суті відповідачем не здійснено, а документи безпідставно повернуто без розгляду суд дійшов висновку, що вимога позивача є передчасною.

Статтею 6 Кодекс адміністративного судочинства України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Проте варто зазначити, що Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає можливості подання превентивних позовів, тобто позовів про захист права, яке лише може бути порушене в майбутньому. Статті 2 і 6 Кодексу адміністративного судочинства України чітко окреслюють, що право особи на звернення до суду пов`язується безпосередньо з фактом порушення її суб`єктивних прав внаслідок рішення, дії або бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, у судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, відтак у задоволенні позовної вимоги щодо взяття позивача, як громадянина Сполучених Штатів Америки на облік громадян України, які проживають за межами України, та іноземців, що бажають усиновити дитину необхідно відмовити, як передчасної.

Також суд зазначає, що згідно із законодавством України взяття на облік іноземців, які бажають усиновити дитину, належить до виключної компетенції Державної служби України у справах дітей. Суд не має повноважень підміняти цей орган та самостійно вирішувати питання щодо взяття на облік.

Суд встановив, що під час первинного розгляду заяви позивача Державною службою України у справах дітей не було повною мірою враховано обставини, які мають значення для правильного вирішення питання, зокрема висновки щодо родинних зв`язків позивача з дитиною, що прямо впливають на порядок та умови усиновлення відповідно до пункту 135 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2008 № 905.

Вирішуючи питання щодо встановлення обставин, чи є кандидат в усиновлювачі родичем дитини, суд зазначає таке.

Як зазначено судом вище, пункт 135 Порядку №905 передбачає, що під час воєнного стану та протягом трьох місяців після його припинення або скасування діяльність з усиновлення дітей громадянами України, які тимчасово або постійно проживають (перебувають) за межами України, та іноземцями, у тому числі взяття таких осіб на облік кандидатів в усиновлювачі, видача їм направлення для знайомства та встановлення контакту з дитиною не здійснюються, крім випадків, коли кандидат в усиновлювачі є родичем дитини, кандидати в усиновлювачі виявили бажання усиновити дитину, яка є рідним братом/сестрою раніше усиновленої ними дитини або коли один із подружжя виявив бажання усиновити дитину другого з подружжя.

Сімейний кодекс України та Цивільний кодексу України не дають чіткого та вичерпного визначення поняттю "родичі" та перелік осіб, які до них відносяться.

Окрім цього, у законодавстві України немає окремого визначення терміна "двоюрідний дід".

Водночас, згідно п. 12 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про запобіганню та протидію домашньому насильству", дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб - інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука).

Відповідно до Роз`яснення Міністерства Юстиції України від 11.10.2011 "Окремі питання спадкування", "Ступінь споріднення", тобто кількість народжень, що пов`язують між собою двох осіб, які перебувають у родинних зв`язках, до родичів четвертого ступеня споріднення належать діти рідних племінників та племінниць спадкодавця (двоюрідні онуки та онучки) і рідні брати та сестри його діда та баби (двоюрідні дід та баба).

Проаналізувавши наведені обставини, суд зазначає, що чинне законодавство України відносить до кола родичів також двоюрідних дідів.

У даній справі встановлено, що:

- ОСОБА_1 (позивач) є двоюрідним братом ОСОБА_2 (бабусі малолітнього ОСОБА_3 );

-по відношенню до ОСОБА_4 (матері дитини) він є двоюрідним дядьком;

-по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 - двоюрідним дідом.

Отже, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 належить до числа родичів малолітнього ОСОБА_3 і, відповідно, має право на його усиновлення на підставі пункту 135 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року № 905.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що Верховною Радою України 27.02.1991 було ратифіковано Конвенцію про права дитини, яку прийнято Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, має бути надано такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя (ураховуючи при цьому права й обов?язки її батьків, опікунів чи інших осіб, що відповідають за неї за законом), і для цього застосовуються всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи.

Окрім Конвенції про права дитини 1989 року, принцип забезпечення "найкращих інтересів дитини" також закріплений у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Конвенції про захист дітей та співробітництво в галузі міжнародного усиновлення 1993 року.

Комітетом ООН із прав дитини принцип "найкращих інтересів дитини" докладно потлумачений у Зауваженні загального порядку №14 (2013) "Про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів". Зокрема, Комітет акцентує увагу на тому, що призначенням концепції найкращих інтересів дитини є забезпечення повномасштабної та ефективної реалізації всіх прав, проголошених у Конвенції, а також усебічний розвиток дитини (п. 4). Оцінка найкращих інтересів дитини здійснюється у кожному окремому випадку з урахуванням балансу "усіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей" (п. 46). Визначення того, яке саме рішення буде прийняте в "найкращих інтересах дитини", має починатися з оцінки конкретних обставин, що роблять дитину унікальною. Це означає врахування судом одних та ігнорування інших елементів, а також визначення того, яким чином вони будуть ураховані один щодо одного (п. 49).

Комітет визнав за необхідне скласти невичерпний, непідпорядкований перелік елементів, які можна враховувати при проведенні оцінки найкращих інтересів дитини будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень (п. 50). Крім того, у питаннях визначення й оцінки найкращих інтересів дитини має бути враховано багато різних важливих факторів й аспектів.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладено в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров?я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, питання втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, наголосив, що основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв?язків із сім?єю, крім випадків, коли сім?я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стабільному середовищі, що не є неблагонадійним.

Суд вважає, що відповідач приймаючи оскаржуване рішення, не дотримався вищевказаних правових норм, що призвело до ненадання належної оцінки обставинам справи та ігнорування найкращих інтересів дитини - ОСОБА_3 .

З аналізу наведених вище правових норм Сімейного кодексу України вбачається, усиновлення - це пріоритетна й єдина форма влаштування дитини, яка може забезпечити для неї справжніх батьків і повноцінну родину. Усиновлена дитина прирівнюється до кровної і пожиттєво має всі права дитини за народженням, а усиновителі - усі права рідних батьків.

Тобто усиновлення - це оптимальна, найкраща форма влаштування дитини з погляду захисту її прав та інтересів.

Таким чином, вищезазначене свідчить про те, що під час прийняття оскаржуваного рішення відповідач не перевірив усіх обставин, які мали значення для вирішення питання про взяття ОСОБА_1 на облік та всупереч нормам Порядку № 905 повернув заяву позивача без розгляду.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши наявні письмові докази у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Судові витрати по справі

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією № 75 від 09.04.2025 року, копія якої долучена до матеріалів справи.

Оскільки адміністративний позов підлягає задоволенню частково, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України у справах дітей витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211, 20 грн.

На підставі наведеного та керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , США, паспорт громадянина НОМЕР_1 , дійсний до 24.03.2029, адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Державної служби України у справах дітей (адреса: 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної служби України у справах дітей від 31 березня 2025 року № 1499/07-12/Ж-197 про відмову громадянину Сполучених Штатів Америки ОСОБА_1 у взятті на облік кандидатів в усиновлювачі.

Зобов`язати Державну службу України у справах дітей повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про взяття на облік громадян України, які проживають за межами України, та іноземців, які бажають усиновити дитину, що проживає в Україні, громадянина Сполучених Штатів Америки, для усиновлення дитини-сироти, яка є громадянином України - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, відповідно до положень Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 року № 905.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211, 20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України у справах дітей (адреса: 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10, ).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи (їх представникам).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.