Справа № 520/3503/23
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

19 вересня 2025 року справа №520/3503/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (вул. Шевченка, буд. 8,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61013, ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДСНС України в Харківській області від 16 серпня 2022 року №400 о/с про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДСНС України в Харківській області від 16 серпня 2022 року №404 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 на підставі пп. 6 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу;

- поновити ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді з дня звільнення 17 серпня 2022 року;

- стягнути з Головного управління ДСНС України в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з дати звільнення по день поновлення на роботі, з урахуванням раніше виплачених сум;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати - у межах одного місяця.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за пп. 6 п. 176 Положення №593 є незаконним, оскільки звільнення за систематичне невиконанням умов контракту можливе після вчинення повторного дисциплінарного проступку після застосування до нього дисциплінарного стягнення, яке не втратило юридичної сили. Водночас позивач, за його словами, раніше до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Крім цього, стверджує, що мав поважні причини невиходу на службу, зокрема, позивач продовжував виконувати свої службові обов`язки стільки, скільки це було можливо, однак, з огляду на реальну загрозу життю та здоров`ю, був змушений евакуюватися в безпечне місце. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 23.02.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху. Надано позивачу термін п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 03.03.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху. Встановлено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з моменту отримання копії ухвали.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.06.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.23 по справі № 520/3503/23 залишено без змін.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.10.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтерерсах якого діє адвокат Коломойцев Микола Миколайович задоволено. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 червня 2023 року скасовано, а справу № 520/3503/23 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою суду Харківського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене провадження у справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Вказана ухвала надіслана відповідачу, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача.

Представником відповідача надано до суду відзив, в якому зазначено, що Управлінням відповідно до п. 80 Дисциплінарного статуту до Позивача було правомірно застосовано крайній захід дисциплінарного випливу, так як вчинене дисциплінарне правопорушення, а саме: не вихід на службу, під час збройної агресії російської федерації на територію України (повномасштабне вторгнення) є грубим дисциплінарним правопорушенням, яке не сумісне з перебуванням на службі цивільного захисту, яке за своєю чергою призвело до порушення присяги Позивачем, контракту та нормативно правових актів.

Представником позивача надано пояснення, в контексті того, що відповідач під час видання оспорюваних у даній справі наказів, тією обставиною, чи мав позивач на час його звільнення за підпунктом 6 пункту 176 Положення №593 непогашене дисциплінарне стягнення, що має визначальне значення при оцінці законності звільнення за цією підставою, не керувався. Відзив на позов, як зазначено у поясненнях, не має в собі відомостей щодо вказаного та підтверджуючих доказів наявності у позивача станом на час його звільнення за пп. 6 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу, діючих дисциплінарних стягнень. Представник позивача наголосив, що відповідачем у спірних правовідносинах протиправно ототожнюється поняття «невиходу позивача на службу», поняттю «систематичного невиконання умов контракту».

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя у період з 17.01.2024 по 05.02.2024 та з 01.07.2024 по 29.07.2024 перебував у відпустці, у період з 07.10.2024 по 11.10.2024 перебував на навчанні, з 28.10.2024 по 05.11.2024, з 23.12.2024 по 15.01.2025, з 28.04.2025 по 02.05.2025, з 14.07.2025 по 28.07.2025 перебував у відпустці, 01.08.2025 перебував на навчанні та з 04.08.2025 по 05.08.2025 перебував у відпустці.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу зі званням прапорщика служби цивільного захисту на посаді командира відділення 33 ДПРП 4 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Харківській області.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

З 24 лютого 2022 року с. Липці Харківської області, де розташовувався підрозділ, у якому проходив службу позивач, перебував на тимчасово окупованій території.

За фактом відсутності позивача на службі призначено службове розслідування

Наказом Головного управління ДСНС України в Харківській області від 16 серпня 2022 року №400 о/с позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби на підставі пп. 6 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 р. №593 у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу.

Наказом Головного управління ДСНС України в Харківській області від 16 серпня 2022 року №404 о/с позивача було звільнено зі служби з 17 серпня 2022 року за пп. 6 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 р. №593 - у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу.

Позивач, вважаючи зазначені накази незаконними, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Кодекс цивільного захисту України (далі - КЦЗ України, в редакції станом на час спірних правовідносин) від 2 жовтня 2012 року №5403-VI регулює відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Згідно ч. 1 ст. 101 КЦЗ України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 КЦЗ України на службу цивільного захисту приймаються на конкурсній та контрактній основі громадяни України з повною загальною середньою освітою, які відповідають кваліфікаційним вимогам і здатні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, освітнім і професійним рівнем, станом здоров`я виконувати свій службовий обов`язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 КЦЗ України щодо проходження служби цивільного захисту може бути укладено контракт, з-поміж іншого, з особою, яка призначається на посаду рядового або начальницького складу служби цивільного захисту.

Згідно з ч. 4 ст. 103 КЦЗ України форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 106 КЦЗ України контракт припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового чи начальницького складу.

Дисциплінарний статут служби цивільного захисту, затверджений Законом України від 5 березня 2009 року №1068-V (далі - Дисциплінарний статут, в редакції станом на час спірних правовідносин) визначає сутність службової дисципліни, права та обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту щодо її додержання, види заохочення та дисциплінарних стягнень і порядок їх застосування. Дія цього Статуту поширюється на всіх осіб рядового і начальницького складу, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Пунктом 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - це бездоганне та неухильне виконання особами рядового і начальницького складу службових обов`язків, установлених Кодексом цивільного захисту України, цим Статутом, іншими нормативно-правовими актами та контрактом про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту.

Згідно з пунктами 3-4 Дисциплінарного статуту службова дисципліна в органах і підрозділах цивільного захисту зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу під час проходження служби, з-поміж іншого, виконувати вимоги Присяги, контракту, накази начальників, додержуватися цього Статуту та інших нормативно-правових актів. Порушення службової дисципліни є дисциплінарним правопорушенням.

Відповідно до пункту 57 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення накладаються на осіб рядового і начальницького складу за порушення ними службової дисципліни.

Пунктом 68 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) звільнення зі служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту чи через службову невідповідність.

Пунктами 75-76 Дисциплінарного статуту встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу, які порушили службову дисципліну, можуть бути накладені лише визначені цим Статутом дисциплінарні стягнення, що відповідають ступеню вини особи. Відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до п. 80 Дисциплінарного статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту або через службову невідповідність є крайнім заходом дисциплінарного впливу і може застосовуватися у разі, якщо раніше вжиті заходи дисциплінарного впливу не дали позитивних результатів або якщо вчинене дисциплінарне правопорушення не сумісне з перебуванням на службі цивільного захисту.

Порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу регулюється Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 11.07.2013 №593 (далі - Положення, в редакції станом на час спірних правовідносин).

Згідно з п. 3 Положення особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання.

Відповідно до п. 29 Положення особи рядового і начальницького складу можуть бути заохочені або притягнуті до дисциплінарної відповідальності у порядку, передбаченому Дисциплінарним статутом служби цивільного захисту.

Пунктом 45 Положення визначено, що контракт про проходження служби цивільного захисту - це письмова угода, що укладається на добровільній основі між громадянином та державою, від імені якої виступає Державна служба України з надзвичайних ситуацій, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження такої служби.

За змістом п. 51 Положення контракт укладається у двох примірниках по одному для кожної із сторін, що мають однакову юридичну силу, за формою згідно з додатками 1 і 2, кожний з яких підписується особою, яка вступає на службу цивільного захисту чи продовжує її, і посадовою особою Державної служби України з надзвичайних ситуацій, якій надано право на підписання контракту, скріплюється гербовою печаткою відповідного органу чи підрозділу цивільного захисту і зберігається у кожної із сторін.

Примірник контракту, що залишається в Державній службі України з надзвичайних ситуацій, долучається до матеріалів для формування особової справи особи, яка приймається на службу цивільного захисту, особової справи особи рядового чи начальницького складу, яка продовжує службу цивільного захисту.

Після укладення контракту видається наказ по особовому складу про прийняття на службу цивільного захисту і призначення на посаду.

Згідно з п. 53 Положення строк дії контракту обчислюється з дня набрання ним чинності. Про день набрання чинності контрактом робиться відповідний запис в усіх примірниках контракту. Строк дії контракту обчислюється повними роками.

У відповідності до п. 56 Положення днем припинення строку дії контракту вважається, зокрема, день, зазначений у наказі по особовому складу про звільнення із служби цивільного захисту (але не раніше дня виключення особи рядового і начальницького складу з кадрів Державної служби України з надзвичайних ситуацій) - у разі дострокового розірвання контракту.

Згідно пп. 6 п. 176 Положення контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу.

Згідно п. 68 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, зокрема, звільнення зі служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту чи через службову невідповідність.

Відповідно до п. 80 Дисциплінарного статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту або через службову невідповідність є крайнім заходом дисциплінарного впливу і може застосовуватися у разі, якщо раніше вжиті заходи дисциплінарного впливу не дали позитивних результатів або якщо вчинене дисциплінарне правопорушення не сумісне з перебуванням на службі цивільного захисту.

Як встановлено з матеріалів даної справи, згідно висновку службового розслідування підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача стали наступні обставини: так, позивачем було порушено вимоги Присяги служби цивільного захисту, законів України та вчинено грубий дисциплінарний проступок, несумісний з подальшим проходженням служби, а саме у період з травня 2022 року по серпень 2022 позивач фактично не вийшов на службу в умовах введення в Україні воєнного стану та оголошення загальної мобілізації, чим порушив службову дисципліну.

Позивач не повідомляв та не доповів безпосередньому керівникові про своє місце знаходження, чим фактично проявив байдужість до подальшого проходження служби в органах та підрозділах цивільного захисту.

В ході розгляду справи встановлено, що позивач опинився в умовах окупації російськими військовими та продовжував виконувати свої службові обов`язки. 05.05.2022 у зв`язку з погрозами з боку військових російської федерації, він разом з особовим складом був змушений покинути підрозділ. В подальшому позивач на зв`язок не виходив та до жодного пожежно-рятувального підрозділу не прибув.

Виходячи з вищевикладеного, згідно Указу Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та ст. 1 Закону України "Про оборону України" на переконання відповідача, позивач ухиляється від проходження служби цивільного захисту, чим грубо порушує службову дисципліну.

На підставі висновку службового розслідування та відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-ХІІ, керуючись пунктами 1, 2, 3, 6, 7, 8, абзацом 2 п. 58, п. 68 Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту України, статтями 106, 108 Кодексу цивільного захисту України, п. 34 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою КМУ від 11.07.2013 №593, п. 2 розділу ХХІ Інструкції про порядок виплати грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом МВС України від 20.07.2018 №623, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.08.2018 за №936/32388, за невихід на службу без поважних причин позивача вирішено притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту, що відображено в наказі від 16 серпня 2022 року №400 о/с, котрий було реалізовано наказом від 16 серпня 2022 року №404 о/с.

Отже, на підставі Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу звільнено зі служби у запас Збройних Сил України (із постановкою на військовий облік) за п. 176 підпункту 6 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту) позивача було звільнено зі служби цивільного захисту у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту.

Обставини даного спору свідчать про те, що у цій справі ключовим є питання тлумачення поняття "систематичне невиконання умов контракту" як підстави для припинення (розірвання) контракту про проходження служби цивільного захисту і звільнення зі служби.

Законодавство, яке стосується порядку проходження громадянами України служби цивільного захисту, не містить визначення поняття "систематичне невиконання умов контракту".

Однак, у спорах, які стосувалися законності звільнення зі служби цивільного захисту у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового чи начальницького складу, касаційний суд тлумачив наведене поняття.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.11.2020 у справі №814/1722/16 зазначив, що поняття систематичність передбачає застосування до особи заходів дисциплінарного впливу до вчинення нею проступку, після якого керівником прийнято рішення про звільнення зі служби.

Водночас Верховний Суд дійшов висновку, що систематичним невиконанням умов контракту є невиконання однією зі сторін одного із зобов`язань та інших умов, визначених контрактом, які допускались два чи більше разів протягом останнього року служби (пункт 39 вказаної постанови).

Крім цього, у постанові від 10.06.2021 у справі №560/3025/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що під терміном "систематичне невиконання умов контракту" слід розуміти вчинення дисциплінарного проступку особою рядового і начальницького складу після застосування дисциплінарного стягнення до такої особи, яке не втратило юридичної сили.

Наявність у особи рядового і начальницького складу двох або більше дисциплінарних стягнень, накладених на вказаних осіб протягом року, є підставою для звільнення їх із служби цивільного захисту, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту.

Вказані висновки підтримав Верховний Суд у постанові від 09.08.2021 у справі №340/448/19 та постанові від 04.04.2024 у справі № 520/2001/23.

Наведена практика, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковою для врахування, свідчить про те, що для кваліфікації поведінки особи рядового чи начальницького складу як «систематичне невиконання умов контракту» достатньо вчинення нею двох дисциплінарних проступків протягом останнього року служби за тієї умови, що попереднє стягнення має юридичну силу.

Також, судом враховується, що у постанові від 04.04.2024 у справі №520/2001/23 Верховний Суд зауважив, що юридичний зміст підпункту 6 пункту 176 Положення №593 та правила застосування цієї правової норми, зокрема, щодо розуміння «систематичності», не може ставитися у залежність від зміни об`єктивних умов її застосування, у цьому випадку - факту оголошення в Україні воєнного стану, якщо самою нормою цього не передбачено або до неї не було внесено відповідних змін.

Така ж правова позиція підтримана Верховними Судом у постановах від 10.05.2024 у справі №520/1998/23 та від 05.06.2024 у справі №520/2002/23.

У даному випадку відповідач прийняв рішення про звільнення позивача у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, тобто з тієї підстави, що передбачає наявність раніше застосованих заходів дисциплінарного впливу.

Водночас, у матеріалах справи відсутні докази щодо застосовування до позивача дисциплінарних стягнень протягом останнього року служби на момент прийняття наказу від 16 серпня 2022 року №400 о/с.

Тобто, у спірних правовідносинах не вбачається систематичного невиконання умов контракту позивачем.

Відповідачем не надано до суду доказів притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності перед прийняттям оскаржуваних наказів. Натомість, матеріалами справи підтверджується відсутність у позивача будь-яких дисциплінарних стягнень перед прийняттям оскаржуваних наказів.

Відтак, зазначене вище унеможливлює притягнення позивача до такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби та звільнення останнього зі служби у запас за пунктом 176 підпункту 6 Положення, саме у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, оскільки відсутня ознака систематичності невиконання умов контракту.

При цьому суд зазначає, що в межах розгляду даної справи позивачем не зазначено та не надано жодних доказів щодо поважності причин неявки на робоче місце, що свідчить про наявність дисциплінарного проступку, що виразився в ухиленні від проходження служби.

Водночас, частина 6 ст. 43 Конституції України, гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, набула чинності для України 11 вересня 1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання про застосування статті 13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Аманн проти Швейцарії" (Заява №27798/95 п. 88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника

Разом з тим, сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер`їлдіз проти Туреччини").

Як зазначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

При цьому, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні №37801/97 від 01 липня 2003 року по справі "Суомінен проти Фінляндії" Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень при вчиненні спірних дій, діяв без урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дій (прийняття рішення), без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з дотриманням принципу верховенства права.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, з огляду на наведені вище висновки, суд вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено правомірність його наказів, оспорюваних у даній справі.

Доводи відповідача про те, що при винесенні оспорюваних наказів Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області діяло в порядку та в межах чинного законодавства України та не було порушено прав позивача, є такими, що суперечать наведеним вище висновкам суду.

Верховний Суд у Постанові від 25.08.2020 у справі №826/19766/16 зауважував, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку, свідчить про незаконність такого звільнення і тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в ч.1 ст.235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

За таких умов та на підставі встановлених фактичних обставин справи, суд має достатньо підстав для поновлення позивача на посаді командира відділення 33 ДПРП 4 ДПРЗ ГУДСНС України у Харківській області, тобто, на тій посаді і в тому органі, звідки його звільнили.

З огляду на зміст наказу Головного управління ДСНС України в Харківській області від 16 серпня 2022 року №404 о/с датою поновлення позивача на посаді, та, відповідно, початком вимушеного прогулу, який підлягає оплаті середнім заробітком відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, слід вважати 17.08.2022.

У частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд звертає увагу, що обчислення періоду вимушеного прогулу слід проводити саме з 17.08.2022 (наступна дата після звільнення позивача) по 19.09.2025 (дата ухвалення судового рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМ України № 100 від 08.02.1995.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМ України № 100 від 08.02.1995.

Згідно постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 вказаного Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної та розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 цього Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 вказаного Порядку).

Також відповідно до п. 4 зазначеного Порядку якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до довідки про доходи № 402 від 16.05.2025, яка видана ГУ ДСНС України в Харківській області заробітна плата позивача за два місяці становила 26883,67 грн.

Середньоденна заробітна плата позивача, з урахуванням кількості фактично відпрацьованих у вказаний період робочих днів, становила 26883,67 грн./60 дн. = 448,06 грн.

Період вимушеного прогулу складає 808 днів з 17.08.2022 по 19.09.2025.

Відтак, загальна сума заробітної плати за час вимушеного прогулу за вказаний період, що підлягає виплаті на користь позивача, становить 362032,48 грн. (448,06 грн * 808 днів) із відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів, які утримуються із сум доходу, нарахованого на користь фізичної особи.

За таких обставин, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 362032,48 грн , який слід стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. 3 п. 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України № 100 від 08.02.1995, суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Окрім цього, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п. 163.1 ст. 163 ПК України).

Відповідно до пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Як передбачено пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.

Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, утриманням податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Враховуючи те, що обов`язок щодо нарахування, утримання та сплати податку із суми доходу та відповідальність за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору покладається на юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), суд вважає, що визначення суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування покладається на відповідача.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної заяви.

За приписами ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (вул. Шевченка, буд. 8,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61013, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДСНС України в Харківській області від 16 серпня 2022 року №400 о/с про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДСНС України в Харківській області від 16 серпня 2022 року №404 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 на підставі пп. 6 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу.

Поновити ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді командира відділення 33 ДПРП 4 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Харківській області з 17 серпня 2022 року.

Стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (вул. Шевченка, буд. 8,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61013, ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 17.08.2022 по 19.09.2025 в розмірі 362032 (триста шістдесят дві тисячі тридцять дві) грн 48 коп.

Звернути рішення до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, а також стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов