Справа № 420/22336/25
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув у письмовому провадженні в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов?язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за результатом розгляду якого, позивач просить суд:

Визнати протиправною відмови Військової частини НОМЕР_1 у звільнені з військової служби ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на підставі п.3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) з військової служби на підставі п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він проходить службу у ВЧА НОМЕР_1 та 25.05.2025 року звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби на підставі п. 3 ч. 12 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу». Позивач вважає, що ним було повної мірою доведено перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей до 18 років. Таким чином, вважає протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 14.07.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23.07.2025 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача зазначає, що згідно зі змісту Договору між батьками щодо визначення місця проживання дітей і участі у вихованні та утриманні дітей від 04.01.2025, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. та зареєстрованим в реєстрі за No30, вбачається, що позивач та ОСОБА_2 дійшли згоди щодо утримання ОСОБА_3 2014 р.н. та ОСОБА_4 2012 р.н., будь-яких доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 перебуває на утриманні позивача, надано не було. А отже, можна дійти висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт перебування на його утриманні трьох дітей, у зв`язку із чим позовна заява не підлягає задоволенню.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якою, обов`язок щодо утримання батьками дітей випливає із норм Сімейного кодексу України та додатковому доведенню не підлягає.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить такі висновки.

ОСОБА_1 , за званням солдат, проходить військову службу на посаді навідника 2 парашутно-десантного відділення 2 парашутно-десантного взводу парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

25 травня 2025 року ОСОБА_1 подав рапорт до безпосереднього командира 3 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону з проханням звільнити його з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період відповідно до п.3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме у зв`язку з перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років.

До вказаного рапорту від 25 травня 2025 року ОСОБА_1 долучив наступні документи: копія договору між батьками щодо визначення місця проживання дітей і участі у вихованні та утриманні дітей від 24 січня 2025 року; копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 04 лютого 2020 року; копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 04 квітня 2020 року, доньки ОСОБА_5 ; копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 11 листопада 2014 року, доньки ОСОБА_3 ; копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 22 серпня 2012 року, доньки ОСОБА_4 ; копія довідки про відсутність заборгованості зі сплати аліментів.

Рапорт було зареєстровано за вхідним № 6016/Р від 04 червня 2025 року та розглянуто командиром військової частини НОМЕР_1 .

За результатом розгляду вказаного рапорту командир військової частини НОМЕР_1 відмовив у його задоволенні з посиланням на те, що факт утримання 3-ї дитини не доведено: «підстави для звільнення відсутні, факт утримання 3-ї дитини не доведений».

Позивач з вказаною відмовою не погоджується, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Згідно з ч. 2 ст. ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції УкраїниПрезидент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12 травня 2015 року №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок звільнення з військової служби в умовах воєнного стану.

Частиною 3статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Так, підстави для звільнення військовослужбовців з військової служби передбачено ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підпунктом "г" пункту 2 частини 4 якої встановлено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до ч. 12ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (абз. 5 п. 3 ч. 12ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Саме з вказаної підстави позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби та отримав відмову у його задоовленні через недоведеність факту перебування на утриманні 3-ьої дитини.

Згідно з пп. 13 ч. 5 Переліку документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, що є додатком 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (пункт 12.11 розділу XII) затвердженого наказом МОУ № 170 від 10 квітня 2009 року, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються:у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (під час дії воєнного стану):

копія свідоцтва про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства (материнства) особи;

один з документів: копія свідоцтва про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або копія рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з одним з батьків, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти, та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дітей на утриманні військовослужбовця відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину;

довідка про наявність (відсутність) заборгованості зі сплати аліментів, видану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законодавством.

Суд встановив, що позивач є батьком трьох неповнолітніх дітей ОСОБА_5 - копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 04 квітня 2020 року; ОСОБА_3 - копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 11 листопада 2014 року; ОСОБА_4 - копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 22 серпня 2012 року.

Позивач разом із рапортом надав договір між батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , шлюб між якими було розірвано 18.01.2017 року, згідно з рішенням Малиновського районного суду м. Одеси (справа № 521/21826/16-п), щодо визначення місця проживання дітей ( ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) і участі у їх вихованні та утриманні від 24 січня 2025 року.

Також, до рапорту надано копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 04 лютого 2020 року, згідно з яким 04.02.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено шлюб.

Станом на час розгляду справи та звернення позивача із рапортом до відповідача шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є чинним.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 04 квітня 2020 року, матір`ю ОСОБА_5 є ОСОБА_7 , тобто особа, з якою позивач перебуває у шлюбі.

Враховуючи викладене, для підтвердження перебування на утриманні у позивача третьої дитини ОСОБА_5 , відповідачу було надано достатні та належні докази, що визначені приписами Інструкції 170, а тому суд робить висновок про протиправність відмови відповідача у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби на підставі п. 3 ч. 12 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу».

Враховуючи факт наявності у позивача на утриманні трьох дітей віком до 18 років та відсутність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, суд робить висновок про наявність підстав для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) з військової служби на підставі п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір, підстави для вирішення питання щодо стягнення витрат у вигляду судового збору відсутні.

Доказів щодо понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 243, 245, 246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов?язання вчинити дії.

Визнати протиправною відмови Військової частини НОМЕР_1 у звільнені з військової служби ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на підставі п.3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) з військової служби на підставі п.3 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідно до ст.255 КАС України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 22 вересня 2025 року, з урахуванням терміну перебування судді Бжассо Н.В. у відпустці.

Суддя Н.В. Бжассо