Справа № 495/1431/25
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 495/1431/25
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Коваля М.П.,
суддів Осіпова Ю.В.,
Скрипченка В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса заяву адвоката Шевченка Дмитра Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі №495/1431/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача інспектор Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області майор поліції Баргамон Олександр Юрійович, про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,
У березні 2025 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача інспектор Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області майор поліції Баргамон Олександр Юрійович, в якому позивач просив суд про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, яким просить скасувати постанову про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення в сумі 340 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 21 лютого 2025 року серії ЕНА №4124137, передбачене частиною 3 статті 121 КУпАП; справу про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 121 КУпАП - закрити.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 червня 2025 року, з урахуванням ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 червня 2025 року, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Шевченко Дмитро Валерійович звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій вказував на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, тому просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити у справі нове рішення, яким позовну заяву задовольнити. В апеляційній скарзі також було зазначено про понесення витрат на професійну правничу допомогу та заявлено клопотання про їх стягнення.

За результатами розгляду вказаної апеляційної скарги, 09 вересня 2025 року П`ятий апеляційний адміністративний суд прийняв постанову, якою апеляційну скаргу адвоката Шевченка Дмитра Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 червня 2025 року задоволено. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 червня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову від 21 лютого 2025 року серії ЕНА №4124137 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в сумі 340 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, , передбачене частиною 3 статті 121 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 121 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито. Стягнуто з Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1211,20 грн.

11 вересня 2025 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла заява адвоката Шевченка Дмитра Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі №495/1431/25, в якій заявник просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені у судах першої та апеляційної інстанції в сумі 6500,00 грн. До вказаної заяви також було додано копію Договору про надання правничої допомоги від 28.02.2025 року та додаткової угоди № 2 до вказаного Договору від 28.02.2025 року, копію акту прийому-передачі послуг № 2 від 11.09.2025 року та копію рахунку-фактури № 2 від 11.09.2025 року.

Розглянувши доводи заяви апелянта та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 322 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції складається зокрема з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо зокрема судом не вирішено питання про судові витрати.

Виходячи із аналізу вказаної норми чинним законодавством передбачений виключний перелік підстав для постановлення додаткового рішення. У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі. Додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

В даному випадку, судом апеляційної інстанції не було проведено новий розподіл судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги позивачу, отже в цій частині питання залишилося не вирішеним, що дає підстави для постановлення додаткового рішення з метою усунення неповноти судового рішення на підставі п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У відповідності до положень частини 1, 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Апеляційний суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції, до суду було надано копію Договору про надання правничої допомоги від 28.02.2025 року та додаткової угоди № 2 до вказаного Договору від 28.02.2025 року, копію акту прийому-передачі послуг № 2 від 11.09.2025 року та копію рахунку-фактури № 2 від 11.09.2025 року.

З Акту прийому-передачі послуг № 2 від 11.09.2025 року вбачається, що адвокатом надано наступні послуги та витрачено наступну кількість годин у справі № 495/1431/25:

- усна консультація (0,5 год) 500,00 грн.;

- підготовка та подача позову про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення від 21 лютого 2025 року серії ЕНА №4124137 (3 год) 3000,00 грн.;

- підготовка та подача апеляційної скарги на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 червня 2025 року (3 год) 3000,00 грн.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зазначено у рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04), заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

Врахувавши конкретні обставини цієї справи, колегія суддів дійшла переконання, що заявлений позивачем розмір судових витрат, понесених в судах першої та апеляційної інстанції, не є пропорційним та підлягає зменшенню.

Зокрема, апеляційний суд зазначає, що дана справа є справою незначної складності, ціна позову складає 340,00 грн. Розгляд справи відбувався у порядку письмового провадження в суді апеляційної інстанції. Апеляційний суд також звертає увагу, що доводи апеляційної скарги фактично дублюють доводи позовної заяви.

Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.

При цьому колегія суддів зауважує, що в будь-якому випадку надання правової допомоги з приводу вирішення навіть певної (усієї) сукупності питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом. Первинна більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази. У свою чергу процедурні питання є типовими, виконання яких потребує більш технічного підходу та не залежить від ціни позову та/або професійного досвіду виконавця.

Аналогічна правова позиція була викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2020 року (справа №520/7431/19).

Врахувавши конкретні обставини цієї справи, колегія суддів дійшла переконання, що зазначені адвокатом витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру. Виходячи з принципу обґрунтованості й пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 139, 252, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву адвоката Шевченка Дмитра Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі №495/1431/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача інспектор Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області майор поліції Баргамон Олександр Юрійович, про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити частково.

Прийняти додаткову постанову по справі №495/1431/25, якою стягнути з Стягнути з Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області (, вулиця Тимирязєва, 21, місто Білгород-Дністровський, Одеська область) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в судах першої та апеляційної інстанції, у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).

В іншій частині вимог заяви адвоката Шевченка Дмитра Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі №495/1431/25 відмовити.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко