Справа № 160/21105/24
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 вересня 2025 року

Київ

справа № 160/21105/24

адміністративне провадження № К/990/37008/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Гімона М.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11.07.2025 у справі № 160/21105/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги і рішення про опис майна у податкову заставу,

ВСТАНОВИВ:

08.09.2025 до суду вдруге надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС, скаржник), направлена до суду поштою 08.09.2025.

Попередню касаційну скаргу Верховний Суд повернув ухвалою від 28.08.2025 на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судових рішень. Суд звернув увагу скаржника на його невизначеності щодо дійсної підстави касаційного оскарження судових рішень, оскільки цитуючи частину четверту статті 328 КАС України з окремим виділенням пункту 1 статті 328 КАС України в подальшому ГУ ДПС зазначало про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та на підтвердження своєї позиції ГУ ДПС наводило висновки Верховного Суду. Обов`язкових умов, передбачених для зазначення в касаційній скарзі у випадку її подання на відповідній підставі, касаційна скарга не містила. Верховний Суд також звернув увагу скаржника, що його доводи не мали взаємозв`язку із висновками судів попередніх інстанцій, які стали підставою для часткового задоволення позовних вимог. Суд роз`яснив вимоги щодо обов`язкових умов, які мають бути зазначені у касаційній скарзі у випадку її подання на відповідній підставі.

Під час перевірки вдруге поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у касаційній скарзі так і не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку, а її зміст є майже ідентичним до попередньої касаційної скарги, яку Верховний Суд вже визнав неналежно оформленою.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною першою статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.

Не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, слід зазначити, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Однак, звертаючись з касаційною скаргою вдруге, скаржник так і не виправив недоліків, які стали підставою для повернення попередньої касаційної скарги, що свідчить про формальне ставлення скаржника до оформлення касаційної скарги та ігнорування ним роз`яснень, наданих Верховним Судом.

Скаржник змінив оформлення касаційної скарги прибравши посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Так із посиланням на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій при визначені бази оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки порушено норми матеріального права підпункту 266.2.1 пункту 266.2, підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України, якими передбачено, що оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та застосовано норми підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладених у постановах Верховного Суду від 09.08.2022 у справі №819/1339/16, від 29.06.2023 у справі №520/342/21. Інших обов`язкових умов, передбачених для зазначення в касаційній скарзі у випадку її подання на цій підставі, касаційна скарга не містить.

Слід зазначити, що у випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на постанови Верховного Суду. Скаржник повинен зазначити в чому він вбачає подібність правовідносин у справі, у якій подає касаційну скаргу, зі справами, які він перелічує, і які були предметом розгляду касаційним судом. Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Також суд звертав увагу скаржника, що приведене в касаційній скарзі обґрунтування не містить взаємозв`язку із висновками судів попередніх інстанцій, які стали підставою для часткового задоволення позовних вимог.

До прикладу, ГУ ДПС посилається на те, що позивач не звернувся за проведенням звірки, а відповідач обчислює податок на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, суди попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог зазначили про те, що під час судового розгляду відповідач не надав рішень відповідної ради, на підставі яких встановлені ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості і у відзиві відповідач не заперечував можливої невідповідності визначених позивачеві до сплати сум податку.

Крім того, ГУ ДПС так і не навело обґрунтування наявності у цій справі винятку, передбаченого підпунктами "а" і "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, на що також звертав увагу Верховний Суд в ухвалі від 26.08.2025.

Усталеною є позиція Верховного Суду про те, що вимогам касаційної скарги щодо скасування судових рішень і ухвалення нового про відмову в позові має кореспондувати викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судових рішень у взаємозв`язку із усіма висновками, які стали підставою для задоволення позову. Тобто, вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.

Суд вчергове звертає увагу скаржника, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у Дніпропетровській області підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 11.07.2025.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11.07.2025 у справі № 160/21105/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги і рішення про опис майна у податкову заставу - повернути скаржнику.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Гімон