Справа № 440/18591/23
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.О. Кукоба
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 р. Справа № 440/18591/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2025, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/18591/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач, ГУПФ України в Полтавській області), в якій просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо переведення виплати пенсії через відділення поштового зв`язку;

- визнати протиправною бездіяльність ГУПФ України в Полтавській області щодо не здійснення перерахунку розміру пенсії, щодо не поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 та не виплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок;

- зобов`язати ГУПФ України в Полтавській області перерахувати розмір пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.12.2011 з компенсацією втрати частини доходу, поновити виплату пенсії та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою поданою представником.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 суд позов задовольнив, вишов за межі позовних вимог.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 01.12.2011 по 16.11.2017 та з 07.02.2018 по 30.09.2021 підвищення до пенсії відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 за період з 07.02.2018 по 30.09.2021 з урахуванням приписів пункту 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції Закону №2148-VIII) та індексації пенсії у 2019-2021 роках відповідно до абзацу першого частини другої статті 42 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо переведення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2021 через відділення поштового зв`язку та призупинення виплати пенсії з 01.10.2021.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 01.12.2011 по 16.11.2017 та з 07.02.2018 по 30.09.2021 з урахуванням підвищення до пенсії відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", за період з 07.02.2018 по 30.09.2021 з урахуванням приписів пункту 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції Закону №2148-VIII) та індексації пенсії у 2019-2021 роках відповідно до абзацу першого частини другої статті 42 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124, а також провести виплати на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок за вирахуванням фактично сплачених сум, з одночасним нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів за період з 01.12.2011 по день фактичної виплати нарахованим сум.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 на визначений ним банківський рахунок з 01.10.2021 з урахуванням підвищення до пенсії відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", приписів пункту 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції Закону №2148-VIII), з проведенням індексації пенсії відповідно до абзацу першого частини другої статті 42 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124, з одночасним нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів за період з 01.10.2021 по день фактичної виплати нарахованим сум.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що на виконання рішень Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 та від 19.09.2019 по справі №1640/2515/18 управлінням було вчинено всіх дій в межах повноважень з метою належного виконання судових рішень. Оскільки нову заяву на перерахування пенсії до банківської установи позивачем не було надано, а отже з 01.04.2021 виплату пенсії було оформлено за місцем реєстрації позивача через відділення поштового зв`язку № 39600 м. Кременчука, за встановленою датою виплати 23 число. Згідно звітів відділення зв`язку пенсію не було отримано. У зв`язку з неотриманням належних сум протягом шести місяців підряд, враховуючи вимоги статті 49 Закону, з жовтня 2021 року виплату пенсії було призупинено. Вказав, що суд не врахував, що заява про виплату пенсії від 04.12.2023, яка направлена в електронній формі через веб-портал представником позивача, не відповідає вимогам Порядку 1596, а отже підстав для перерахування пенсії позивачу на банківський рахунок, відкритий у АТ "ОТП БАНК" у апелянта відсутні.

Позивач не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджено копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 /а.с. 10/.

Наразі позивач постійно проживає на території Держави Ізраїль, що підтверджено відміткою у паспорті позивача для виїзду за кордон.

З 01.12.2011 позивачу було призупинено виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 у справі №1640/2515/18, в частині, що залишена без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019, визнано протиправними дії Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо призупинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 07.02.2018. Зобов`язано Кременчуцьке об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.02.2018.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 у справі №1640/2515/18, що набрало законної сили 25.11.2019, визнано протиправною бездіяльність Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, що полягає у не поновленні виплати ОСОБА_1 пенсії з дати припинення її виплати - з 01.12.2011. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити виплату та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01 грудня 2011 року по 16 лютого 2017 року. Визнано протиправною бездіяльність Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, що полягає у не перерахуванні пенсії ОСОБА_1 з 17.11.2017 по 06.02.2018 на підставі пункту 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017, та у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 за період з 17.11.2017 по 06.02.2018 підвищення, встановленого статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати пенсію ОСОБА_1 з 17.11.2017 по 06.02.2018 на підставі пункту 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017, а також нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 17.11.2017 по 06.02.2018 підвищення, встановлене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Визнано протиправною бездіяльність Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 комп№124.

Розпорядженням Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 29.05.2018 №2042 поновлено виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 17.11.2017 по 07.02.2018.

У липні 2023 року представник позивача, ОСОБА_2 звернувся до ГУПФ України в Полтавській області із заявою, у якій просив долучити до матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 заяву про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок, відкритий в АТ "ОТПБанк"; пенсійні виплати здійснювати на визначений банківський рахунок; надіслати на адресу представника позивача довідку про розмір нарахованої та виплаченої пенсії за віком ОСОБА_1 з грудня 2021 року по серпень 2023 року та виписку з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), враховані для розрахунку пенсії; повідомити дату та спосіб виплати пенсії /а.с. 16 - зі звороту/.

Листом від 01.08.2023 відповідач повідомив, що з 01.10.2021 виплату пенсії призупинено у зв`язку з її неотриманням /а.с. 16/. Відповідач зазначив, що поновити виплату пенсії можливо за умови особистого звернення позивача із заявою встановленого зразка відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846.

На звернення представника позивача від 15.08.2023 відповідач у листі від 21.09.2023 повідомив, що з огляду на неотримання позивачем пенсії більше року та неподання ним заяви про перерахування пенсії до банківської установи з 01.04.2021 виплату пенсії оформлено за місцем реєстрації через відділення поштового зв`язку №39600 м. Кременчука Полтавської області /а.с. 19/. У зв`язку з неотриманням сум пенсії протягом шести місяців підряд з жовтня 2021 року виплату пенсії було призупинено. Для відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно особисто звернутися із заявою та відповідними документами до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Пенсійного фонду України.

04.12.2023 представник позивача, ОСОБА_2 звернувся до ГУПФ України в Полтавській області із заявою про поновлення з дати припинення та перерахунок розміру пенсії з компенсацією втрати частини доходів; також просив виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в АТ "ОТПБанк" /а.с. 15/.

Відповідач у листі від 06.12.2023 повторно повідомив, що для відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно особисто звернутися із заявою та відповідними документами до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Пенсійного фонду України. Стосовно наданої заяви про перерахування коштів на рахунок, відкритий в АТ "ОТП Банк", відповідач зазначив, що відповідно до вимог пункту 10 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596, заява для виплати пенсії через банківську установу подається одержувачем особисто до територіального органу Пенсійного фонду України або приймається органом Пенсійного фонду України від установи банку.

Не погодившись з вказаною бездіяльністю пенсійного органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з одночасним виходом за межі позовних вимог задля повного та всебічного захисту прав позивача.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У статті 25 Конституції України зазначено, що Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Статтею 46, пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 1 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV) встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до статті 7 Закону №1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема за принципом рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з частинами першою та частиною четвертою статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини першої статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Статтею 51 Закону №1058-IV визначено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно із частиною другою статті 49 Закону №1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому статтею 46 цього Закону.

Статтею 46 Закону №1058-IV визначено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Частиною першою статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Згідно з абзацом першим пункту 2.8 Порядку №22-1 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати (пункт 4.7. Порядку №22-1).

Спір у справі, що розглядається, стосується наявності підстав для поновлення, перерахунку у належному розмірі та виплати на визначений позивачем банківський рахунок сум пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Право на призначення (перерахунок, поновлення) пенсії мають громадяни України незалежно від місця проживання, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Як зазначено у пункті 3.3. Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону №1058-IV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні ЄСПЛ від 07.11.2013 у справі "Пічкур проти України" (заява №10441/06, пункти 41-43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що: якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства; хоча Перший протокол не включає в себе право на отримання будь-яких видів виплат з соціального страхування, якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 […]; сторони провадження не оскаржували того, що якби заявник продовжив проживати на території України, він і надалі б отримував пенсію; із цього випливає, що інтереси заявника належать до сфери застосування статті 1 Першого протоколу та права на майно, яке вона гарантує; Судом встановлено, що Уряд не надав ніякого обґрунтування позбавлення заявника його пенсії лише через те, що він проживав за кордоном; ані рішення Конституційного Суду України від 7.10.2009 не вказує на те, що національні органи наводили відповідні причини для виправдання відмінності у ставленні, на яку заявник скаржився, ані Уряд під час провадження в Суді не навів жодних таких обґрунтувань.

Таким чином, право особи на отримання пенсії за віком, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Виходячи з наведеного нормативно-правового регулювання з 07.10.2009 в Україні виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону №1058-ІV.

Судовим розглядом встановлено, що пенсійний орган припинив виплату позивачу пенсії за віком з жовтня 2021 року з огляду на неотримання ним пенсії через відділення поштового зв`язку протягом шести місяців підряд.

Однак, суд враховує, що позивач постійно проживає на території Держави Ізраїль та, як громадянин України, має право на отримання пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV.

У матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 наявна копія його заяви від 16.11.2017 про виплату належних сум пенсії у Кременчуцькій філії Полтавського ГРУ АТ "Приватбанк" /а.с. 43/.

Порядок виплати пенсії та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1596 (далі Порядок №1596, в редакції на момент виникнення спірних відносин) та визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам, у тому числі допомоги на поховання і сум пенсій, грошової допомоги, недоотриманих у зв`язку із смертю одержувача, особам, які мають право на отримання таких виплат, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві (далі - органи Пенсійного фонду України) та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення місцевих держадміністрацій, виконавчого органу міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат (далі - органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі - одержувачі), а у разі їх смерті - на поточні рахунки осіб, які мають право на отримання допомоги на поховання та недоотриманої суми пенсії, грошової допомоги, в уповноважених банках.

Виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) (пункт 4 Порядку №1596).

Як зазначено в пункті 6 Порядку №1596 одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

Крім того відповідно до приписів Порядку №1596:

- між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін (пункт 9);

- заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток1) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку (пункт 10);

- органи Пенсійного фонду та органи соціального захисту населення на підставі заяв, передбачених пунктом 10 цього Порядку, складають: списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі - списки) згідно з додатком 2 у двох примірниках; опис списків на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі - опис) згідно з додатком 3 у трьох примірниках (пункт 12).

- списки у двох примірниках за один день до початку кожного виплатного періоду, за який виплачується пенсія та грошова допомога, подаються органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення відповідним установам уповноважених банків разом з двома примірниками описів (пункт 13);

- на підставі складених документів органи Пенсійного фонду та органи соціального захисту населення проводять протягом місяця за датами у межах виплатного періоду перерахування уповноваженим банкам коштів, необхідних для виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки одержувачів (пункт 14).

Статтею 47 Закону №1058-ІV визначено можливість виплати пенсії через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, а пунктом 6 Порядку №1596 визначено, що пенсіонери самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

Відповідно до пункту 16 Порядку №1596 якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунка більш як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач - подати нову заяву до органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення згідно з вимогами, визначеними в пункті 10 цього Порядку.

У разі невиконання одержувачем цієї умови орган Пенсійного фонду або орган соціального захисту населення припиняє перерахування пенсії та грошової допомоги на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку та проводить виплату через національного оператора поштового зв`язку за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України в установленому порядку.

Орган Пенсійного фонду України та орган соціального захисту населення припиняє перерахування пенсії та грошової допомоги у разі виключення банку з переліку уповноважених банків.

Згідно з пунктом 17 Порядку №1596, якщо суми пенсії та грошової допомоги отримуються з використанням платіжної картки, строк дії якої перевищує один рік, і протягом року за такою платіжною карткою не проводилися видаткові операції особисто одержувачем, а банком протягом року не проводилася фізична ідентифікація особи, уповноважений банк повідомляє про це відповідному органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення. У такому разі орган Пенсійного фонду України або орган соціального захисту населення забезпечує проведення ідентифікації та верифікації особи на підставі пред`явленого (в обов`язковому порядку) одержувачем особисто паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та визначеного законодавством документа, в якому зазначено відомості про місце її проживання.

Пунктом 19 Порядку №1596 передбачено, що після зарахування коштів на поточні рахунки одержувачів уповноважений банк завіряє списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки та описи до них і не пізніше ніж через два робочих дні після останньої дати виплати у кожному виплатному періоді повертає органам Пенсійного фонду та органам соціального захисту населення другий примірник списків і по одному примірнику описів до них.

Незараховані суми пенсій та грошової допомоги не пізніше наступного операційного дня після надходження коштів повертаються уповноваженим банком Пенсійному фонду України та органам соціального захисту населення. При цьому робиться відповідна відмітка на другому примірнику списків та описів до них.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів неотримання позивачем пенсії з поточного рахунку в установі банку протягом одного року, що свідчить про протиправність переведення виплати пенсії ОСОБА_1 на відділення поштового зв`язку №39600 у м. Кременчуці Полтавської області та, як наслідок, призупинення виплати пенсії у зв`язку з неотриманням пенсійних виплат протягом шести місяців.

Стосовно доводів пенсійного органу щодо необхідності особистого звернення про виплату пенсії, колегія суддів зазначає, що ані Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ані Порядок №22-1, не встановлюють обов`язку пенсіонера подавати заяву, зокрема, про виплату пенсії особисто, фізично прибувши до органу ПФУ.

Верховний Суд у постанові від 20.01.2022 у справі №280/4551/21 зазначив, що відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвела до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.

Крім того, як вже зазначено вище, наразі відсутній чіткий механізм щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, а тому існуючі «загальні» норми не повинні тлумачитись Пенсійним фондом з надмірним формалізмом, зважаючи на те, що непроведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що дії ГУПФ України в Полтавській області щодо переведення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2021 через відділення поштового зв`язку та призупинення виплати пенсії з 01.10.2021 є протиправними.

Крім того, судовим розглядом встановлено, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 у справі №1640/2515/18 позивачу поновлено виплату пенсії з 01.12.2011 /а.с. 47-51/.

За період з 01.12.2011 по 16.11.2017 позивачу нарахована пенсія у щомісячному розмірі 1490,82 грн, що підтверджено довідкою ГУПФ України в Полтавській області від 25.09.2023 вих.№1600-0401-20/137/31 /а.с. 17-18/.

Основний розмір пенсії за віком обчислений з урахуванням страхового стажу тривалістю 46 років 06 місяців 05 днів /а.с. 50/.

Заробітна плата для обчислення пенсії врахована на підставі матеріалів пенсійної справи за період з 01.07.1997 по 03.06.1999 /а.с. 51/.

Разом з тим, як убачається з копії протоколу про перерахунок пенсії позивача за період з 01.12.2011 по 16.11.2017 /а.с. 47-49/, до пенсії ОСОБА_1 не нараховане підвищення, встановлене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

За змістом статті 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Частиною першою статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" (у редакції, чинній до 01.01.2015) було передбачено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

У свою чергу, з 01.01.2015 редакцією цієї норми визначено, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто він є дитиною війни та має право на гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний захист дітей війни", зокрема щодо отримання підвищення до пенсії за період з 01.12.2011 по 31.12.2014 у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, а з 01.01.2015 по 16.11.2017 - у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Крім того, за період з 17.11.2017 по 06.02.2018 позивачу на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2019 у справі №1640/2515/18 нарахована пенсія у щомісячному розмірі 4093,69 грн /а.с. 44-45/ та з урахуванням приписів пункту 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII проведено перерахунок пенсії із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Водночас за період з 07.02.2018 по 30.09.2011 обчислення пенсії здійснено без урахування приписів пункту 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII, чим порушено право позивача на належний розмір пенсійної виплати /а.с. 17-18, 52-54/.

Також, за період з 07.02.2018 по 30.09.2021 позивачу не нараховане та не виплачене підвищення до пенсії відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Окрім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078), індексації підлягають грошові доходи громадян, у тому числі пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат, крім тих, які зазначені у п. 3 цього Порядку) у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-ІV для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

На виконання вимог статті 42 Закону № 1058-IV Кабінет Міністрів України 20.02.2019 затвердив Порядок № 124, яким визначив механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Відтак, призначена пенсія підлягає систематичному перерахунку з урахуванням коефіцієнту індексації.

Однак, матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 не містять доказів проведення індексації пенсії позивача у 2019-2021 роках.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність ГУПФ України в Полтавській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 01.12.2011 по 16.11.2017 та з 07.02.2018 по 30.09.2021 підвищення до пенсії відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 за період з 07.02.2018 по 30.09.2021 з урахуванням приписів пункту 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII та індексації пенсії у 2019-2021 роках відповідно до абзацу першого частини другої статті 42 Закону №1058-IV та Порядку №124, а також дії ГУПФ України в Полтавській області щодо переведення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2021 через відділення поштового зв`язку та призупинення виплати пенсії з 01.10.2021.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з метою відновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати ГУПФ України в Полтавській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 01.12.2011 по 16.11.2017 та з 07.02.2018 по 30.09.2021 з урахуванням підвищення до пенсії відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", за період з 07.02.2018 по 30.09.2021 з урахуванням приписів пункту 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII та індексації пенсії у 2019-2021 роках відповідно до абзацу першого частини другої статті 42 Закону №1058-IV та Порядку №124, а також провести виплати за вирахуванням фактично сплачених сум.

Крім того, відповідача належить зобов`язати відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.10.2021 з урахуванням підвищення до пенсії відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", приписів пункту 4-3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV у редакції Закону №2148-VIII, з проведенням індексації пенсії відповідно до абзацу першого частини другої статті 42 Закону №1058-IV та Порядку №124.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання здійснювати виплату пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок колегія суддів зазначає, що відповідно до висновку Верховного Суду, наведеного у пункті 64 постанови від 09.12.2024 у справі №360/777/23 Суд вважає за можливе проводити виплату пенсії громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, шляхом її перерахунку на діючі карткові рахунки, відкриті в українських банках. При цьому, відповідну заяву із зазначенням реквізитів рахунку може подавати представник пенсіонера за довіреністю. Особиста присутність пенсіонера під час подання такої заяви чинним законодавством не вимагається.

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 про проведення виплати пенсії на визначений ним банківський рахунок є правомірною та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про нарахування компенсації втрати частини доходу, колегія судів зазначає наступне.

Частиною другою статті 46 Закону №1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, що пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).

За статтею 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (стаття 2 Закону № 2050-III).

Відповідно до статті 3 вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

У той же час статтею 4 Закону № 2050-III передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Зміст наведених норм права дає підстави стверджувати, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом № 2050-III, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. Одночасно законодавець пов`язав виплату компенсації із виплатою заборгованості доходу, тобто і компенсація, і заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.

Аналогічна позиція щодо застосування норм права викладена у постановах Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 520/1001/19 та від 23.03.2023 у справі №520/2020/19.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що оскільки непроведення виплати пенсії позивачу відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, тому поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до частини другої статті 46 Закону №1058-IV.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 по справі № 440/18591/23 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий