Справа № 320/102/24
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2025 року справа №320/102/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Київської міської прокуратури до Київської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Київська міська прокуратура з позовом до Київської міської ради.

Предметом цієї справи є вимога позивача визнати протиправною бездіяльність Київської міської ради стосовно невирішення питання щодо надання зарезервованій рішенням Київської міської ради народних депутатів XVI сесії ХХІ скликання від 17.02.1994 № 14 «Про створення, резервування та збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду в м. Києві» «Крістеровій гірці» (територія радгоспу «Троянда»), що розташована у місті Києві, статусу природно-заповідного фонду та зобов`язати Київську міську раду у межах встановленого частиною 1 статті 55 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» строку резервування вирішити питання щодо надання зарезервованій рішенням Київської міської ради народних депутатів XVI сесії ХХІ скликання від 17.02.1994 № 14 «Про створення, резервування та збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду в м. Києві» «Крістеровій гірці» (територія радгоспу «Троянда»), що розташована у місті Києві, статусу природно-заповідного фонду.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач всупереч вимогам чинного законодавства зволікає та тривалий час (майже 30 років) не вирішує питання про наявність (чи відсутність) підстав для віднесення зарезервованої для заповідання території «Крістерова гірка» (територія радгоспу «Троянда») площею 17,5 га до природно-заповідного фонду. Внаслідок цього, існує реальна загроза втрати територіальною громадою столиці та державою цінної природної території.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 відкрито спрощене провадження у справі № 320/102/24 за цим позов прокуратури.

Заступником керівника Київської міської прокуратури 07.02.2024 подано клопотання про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження та з повідомленням учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Суд відмовляє в задоволенні заяви, оскільки в ній відповідачем не вказано обставин, унеможливлювали б повне та всебічне встановлення обставин справи без проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Київською міською радою відзиву в порядку ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України та у строк, визначений в ухвалі суду від 24.01.2024, на позовну заяву прокуратури не надано.

Водночас представником відповідача подано пояснення від 13.05.2024 на позов, в яких проти позову відповідач заперечує, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У поясненнях представник відповідача не спростував доводи позивача, вказавши на те, що структурні підрозділи виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не володіють інформацією та картографічними матеріалами стосовно резервування для наступного заповідання території «Крістерова гірка». Також представник відповідача зазначає, що твердження позивача є суперечливими, оскільки позивач просить визнати протиправною бездіяльність Київської міської ради стосовно невирішення питання щодо надання зарезервованій території «Крістерова гірка» площею 17,5 га статусу природно-заповідного фонду, та разом з тим зазначає, що строк чинності рішення Київради про резервування спливає у 2026 році і що рішенням Київської міської ради від 30.01.2001 «Крістерову гірку» площею 4,3 га на вул. Осиповського, 2-а оголошено пам?яткою природи місцевого значення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Щодо встановлених судом фактичних обставин справи та законодавства, що підлягає застосуванню.

Як зазначено у позові та установлено судом, «Крістерова гірка» це історична місцевість у Києві на Пріорці, яка розташована на місці колишньої садиби німецького підприємця Вільгельма Крістера, який тут оселився у XIX столітті і заснував однойменну агрофірму. Місцевість розташована на територіїПодільського району між вулицями Вишгородською, Западинською, Вітряні Гори та Красицького і прилягає до місцевостей Вітряні гори, Западинка, селище Шевченка, Кинь-Ґрусть і Вишгородського житлового масиву. Інші назви місцевості «урочище Крістера», «хутір Крістера», «дача Крістера».

На території цієї місцевості розташовані парки, ботанічні пам`ятки природи, зокрема один заказник і другий за віком дубКиєва. Тут бере свій початок притока Почайни річка Коноплянка, що утворює каскад озер, і розташовані залишки будинку Крістерів, що має статус пам`ятки архітектури. Значну частину території займає закритий житловий комплекс «Паркове місто» розташований за адресою вул. Вишгородська, 45.

Місцевість відома з першої половини XIX століття як володіння угорського князя Естергазі. У межах Києва знаходиться з 1833 року.

На початку 1920-х років Крістерова гірка належала «Київлісу». Тут були споруджені будинки відпочинку, на орендній землі площею 38 десятин було створено зразкове господарство (город, сад, оранжереї, насіннєве господарство, виноградник), у шести ставках розводили рибу.

Починаючи з 1925 року тут містилися Друга дитяча трудова колонія. У 1929 році колонія була перетворена на «Агрофілію» № 3 київського дитячого містечка «Ленінськ», яка працювала за програмою агрономічної семирічки, що готувала з безпритульних дітей фахівців з вирощування садово-городніх культур, насіннєзнавства, садівництва, декоративних рослин, молочного скотарства, бджільництва.

Згодом на місці садівництва Крістерів, по вулиці Вишгородській, 45, між вулицями Осиповського та Пріорською був розташований радгосп квітково-декоративних культур «Троянда».

Відповідно до Указу Президента України від 08.09.1993 № 362/93 «Про збереження і розвиток природно-заповідного фонду України» рекомендовано Київській міській раді народних депутатів протягом першого півріччя 1994 року прийняти рішення про резервування природних територій та об`єктів місцевого значення з метою їх віднесення до природно-заповідного фонду. Такий Указ Президентом підписано з метою збереження природних ресурсів, генетичного фонду тваринного і рослинного світу, унікальних ландшафтів і природних об`єктів як національного надбання України.

Надалі на виконання вказаного Указу Президента, а також на підставі матеріалів по створенню заповідних територій та резервуванню цінних для заповідання об`єктів, поданих Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища по м. Києву, Київською міською радою народних депутатів XVI сесії ХХІ скликання 17.02.1994 прийнято рішення № 14 «Про створення, резервування та збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду в м. Києві», яким затверджено Перелік цінних природних територій та об`єктів, що резервуються для заповідання, зокрема, додаток 3 до вказаного рішення (далі Рішення № 14).

Зазначений Перелік містить 15 територій та об`єктів, що резервуються для заповідання. Це парки, озера, острови та інші об`єкти, що розташовані на території столиці.

Згідно з пунктом 4 Переліку «Крістерова гірка» (територія радгоспу «Троянда») площею 21,8 га, яка розташована у Подільському районі, це колишня водно-ботанічна територія, що належала братам Крістерам, характеризується цінним ландшафтом та мальовничою водною акваторією.

З огляду на таку цінність, «Крістерова гірка» зарезервована для заповідання.

У подальшому, частину території «Крістерової гірки» Київською міськрадою віднесено до природно-заповідного фонду. Так, рішенням Київської міської ради від 30.01.2001 № 189/1166 «Про оголошення природних об`єктів пам`ятками природи місцевого значення у м. Києві» оголошено Крістерову гірку площею4,3 га на вул. Осиповського, 2-а пам`яткою природи місцевого значення. Наведене підтверджується наявню у матеріалах справи інформацією Управління екології та природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.02.2023 № 077-599.

Разом з цим, питання щодо наявності чи відсутності підстав для віднесення до природно-заповідного фонду іншої частини території «Крістеровоїгірки» (площею 17,5 га) Київською міськрадою не вирішувалось.

Таким чином, на час звернення прокурора до суду із позовною заявою зарезервованою значиться «Крістерова гірка» площею 17,5 га та питання щодо її правового статусу (чи має вона цінність, чи необхідно її оголосити територією (об`єктом) природно-заповідного фонду) Київською міськрадою не вирішено.

Як стверджує прокурор у позові, строк чинності Рішення № 14 спливає у 2026 році, тому Київська міська рада, яка згідно з чинним законодавством зобов`язана діяти в інтересах територіальної громади столиці, маєневідкладно вжити дієві заходи, спрямовані на збереження цінної природної території вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для надання «Крістеровій гірці» статусу природно-заповідного фонду.

При цьому, як убачається із доданих прокуратурою до позову доказів, на запити, які неодноразово надсилались міською прокуратурою до Київською міськради, її виконавчого органу та структурних підрозділів, до Постійної комісії Київради з питань екологічної політики, а також до інших державних органів, прокуратура отримувала однотипні відповіді, зміст яких зводився по суті до небажання Київської міськради вживати заходи, спрямовані на охорону та збереження цінних природних територій та об`єктів, які зарезервовано для заповідання Рішенням № 14.

Так, на запит прокуратури від 26.10.2022 № 12-604вих-22, адресований до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Управлінням екології та природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надано відповідь від 13.12.2022 № 077-4393 про те, що рішенням Київської міської ради від 30.01.2001 № 189/1166 створено пам`ятку природи місцевого значення «Крістерова гірка». Водночас, указане Управління поінформувало, що у нього немає матеріалів (наукових обґрунтувань, проектів, картографічних матеріалів тощо), які стали підставою для визначення площі цінних природних територій та об`єктів, що зарезервовані для заповідання відповідно до рішення Київради від 17.02.1994 № 14. Також у відповіді зазначено, що Київська міська державна адміністрація не уповноважена здійснювати підготовку і подання клопотань про створення чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення.

Листом від 07.11.2022 № 077-3815 указане вище Управління екології надало до міської прокуратури аналогічну за змістом відповідь на листи прокуратури від 17.10.2022 № 12-580вих-22 та № 12-581вих-22, адресовані Київській міськраді та Київській міській державній адміністрації.

На запит міської прокуратури від 25.01.2023 № 12-91вих-23 до Київської міської ради та Постійної комісії Київради з питань екологічної політики, відповіді надано Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА) від 15.02.2023 № 05702-2012 та Управлінням екології від 15.02.2023 № 077-628. З відповідей убачається, що зазначені Департамент та Управління не володіють інформацією з приводу зарезервованих для заповідання територій у місті Києві, а розпорядження землями територіальної громади столиці відноситься до повноважень Київської міськради. Натомість ні Київська міська рада, ні Постійна комісія Київської міськради з питань екологічної політики безпосередньо запити прокуратури не розглядали, відповіді не надавали, обмежившись лише тим, що доручили розгляд таких запитів структурним підрозділам.

За інформацією вказаного вище Управління екології від 15.02.2023 № 077-599 (яка надана на лист прокуратури від 25.01.2023 № 12-90вих-23, адресований Київській міській державній адміністрації та зазначеному Управлінню), Київська міська державна адміністрація та Управління не наділені повноваженнями здійснювати підготовку і подання клопотань про створення чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення. У разі надходження таких клопотань від інших осіб Управління забезпечить їх розгляд відповідно до вимог Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

На лист міської прокуратури від 07.03.2023 № 12-224вих-23, адресований Київській міськраді та Постійній комісії Київради з питань екологічної політики, остання відповіла (лист комісії від 14.03.2023 № 08/288-47вих), що на своїх засіданнях не заслуховувала інформацію щодо виконання рішення Київської міськради від 17.02.1994 № 14. При надходженні до Комісії відповідних проектів рішень про створення територій чи об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення, у тому числі зарезервованих для заповідання, вони включаються до проєкту порядку денного чергового засідання комісії та розглядаються у встановленому порядку.Разом з цим, безпосередньо Київською міськрадою запит прокуратури не розглядався, відповіді на нього органом місцевого самоврядування не надано.

Лист Київської міської прокуратури від 31.03.2023 № 12-294вих-23 щодо надання інформації та матеріалів, на підставі яких прийнято Рішення № 14, Київською міськрадою переадресовано до Державного архіву міста Києва, який листом від 13.04.2023 № 068/07-21/724 до прокуратури надав архівну копію Рішення від 17.02.1994 № 14 з додатками. При цьому, Київською міськрадою по суті запиту прокуратури відповіді не надано, необхідних матеріалів також не надано.

Зазначені вище Управління екології у своїй інформації від 14.04.2023№ 077-1802 та Постійна комісія Київської міськради з питань екологічної політики в інформації від 14.04.2023 № 08/288-62 (на запит міської прокуратури від 04.04.2023 № 12-307вих-23, адресований Київській міськраді, Київській міській державній адміністрації та Комісії) повідомили, що ні Комісія, ні Управління не володіють інформацією стосовно зарезервованої «Крістерової гірки», відповідно жодних заходів реагування, спрямованих на охорону та збереження цієї території, а також щодо реалізації Рішення № 14, вживати не збираються. Водночас, безпосередньо Київська міськрада (якій було адресовано запит прокуратури як органу, відповідальному за стан справ у столиці) такий запит фактично проігнорувала та відповіді не надала.

Наведене вище свідчить, що Київська міська рада самоусунулась та не вживає жодних заходів, спрямованих на реалізацію свого Рішення від 17.02.1994 № 14, щодо охорони і захисту цінної природної території «Крістерова гірка».

Розгляд усіх адресованих прокуратурою Київській міськраді запитів з приводу зарезервованих територій останньою передоручався структурним підрозділам її виконавчого органу, які не є уповноваженими вирішувати вказане питання. Більше того, Київська міськрада контроль за розглядом її структурними підрозділами запитів прокуратури не здійснювала, сама від розгляду цього питання самоусунулась та жодної належної відповіді до прокуратури не надала.

Також Управлінням екології та природних ресурсів виконавчого органу Київської міськради (Київської міської державної адміністрації) належних заходів, спрямованих на охорону та збереження «Крістерової гірки», не вживалось. Водночас, Положенням про вказане Управління, затвердженим розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 11.12.2017№ 1599, покладалось забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення охорони природних ресурсів.

Крім того, Постійною комісією Київської міськради з питань екологічної політики (на яку пунктом 7 Рішення № 14 покладено контроль за його виконанням) контроль за виконанням цього рішення не здійснюється.

Київська міська рада, якій підконтрольні та підзвітні вказані Управління та Комісія, самоусунулась і жодних заходів, спрямованих на реалізацію Рішення № 14 не вживає. Така бездіяльність органу місцевого самоврядування по відношенню до цінних природних територій та об`єктів, у тому числі «Крістерової гірки», створює реальну загрозу їх знищення.

Як зазначає прокурор у позові,з моменту резервування (1994 рік) до сьогодні (2023 рік) пройшов тривалий проміжок часу. Тому з метою з`ясування питання щодо цінності на даний час території «Крістерова гірка» (територія радгоспу «Троянда»), Київська міська прокуратура звернулась до Національної академії наук України (далі НАН України), яка в силу положень Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» та Статуту НАН України, зареєстрованого наказом Міністерстві юстиції України від 21.07.2021 № 2591/5, є вищою науковою самоврядною організацією України, що заснована на державній власності і є найбільшим центром наукових досліджень в Україні.

Суд зазначає, що відповідно до вказаних вище норм законодавства НАН України організовує і здійснює фундаментальні та прикладні наукові дослідження з найважливіших проблем природничих, технічних, суспільних і гуманітарних наук, об`єднуючи дійсних членів (академіків), членів-кореспондентів та іноземних членів, усіх науковців її установ.

Метою діяльності НАН України є отримання нових та узагальнення наявних знань про природу, людину і суспільство, розроблення наукових основ науково-технічного, соціально-економічного та культурного розвитку країни, всебічне сприяння застосуванню результатів наукових досліджень, формування наукового світогляду в суспільстві.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» на Національну академію наук України покладено повноваження з координації й узагальнення результатів систематичних комплексних наукових досліджень навколишнього природного середовища і природних ресурсів з метою розробки наукових основ їх охорони та раціонального використання, забезпечення екологічної безпеки.

Отже, НАН України є саме тією компетентною установою (організацією), яка наділена повноваженнями надавати оцінку стану навколишнього природного середовища, робити відповідні висновки та віднаходити шляхи подолання природничих проблем.

Відповідно до інформації Інституту зоології ім. І.І.Шмальгаузена НАН України від 21.06.2023 № 114/268 резервування територій під об`єкти природно-заповідного фонду було розпочато тому, що процес створення таких об`єктів може займати значний період часу, за який цінну для збереження біорізноманіття територію можуть або знищити, або пошкодити, що призведе до часткової або повної втрати її цінності. Очікувалося, що зарезервованим ділянкам в наступні найближчі після резервації роки буде надано статус територій природно-заповідного фонду, а до того вони будуть оберігатися за рахунок резервування.

Створення територій природно-заповідного фонду в межах м. Києва має особливу цінність тому, що не тільки сприяє охороні рідкісних видів тварин та рослин в межах столиці України, а й підтримує комфортні умови існування для мешканців міста, забезпечуючи їх чистим повітрям та місцями відпочинку тому, що всі ці ділянки використовуються для рекреаційних цілей (але без рекреаційної забудови). Одним з пріоритетів Європейського Союзу, до якого ми прагнемо вступити, є збереження та відновлення природних територій в межах міст, та створення таким чином здорового та комфортного довкілля для громадян.

За інформацією Інституту ботаніки ім. М.Г.Холодного НАН України від 04.07.2023 № 111-146/1-09 резервування цінних природних територій та об`єктів проводиться з метою збереження та охорони біорізноманіття в межах мегаполісу; підтримання балансу екосистем та екологічного здоров`я і естетично-дидактичного виховання соціуму міста Києва; підвищення рекреаційної і туристичної привабливості міста.

У разі спливу строку чинності Рішення № 14 та не прийняття органом місцевого самоврядування відповідних рішень про віднесення (оголошення) зарезервованих територій та об`єктів до природно-заповідного фонду є реальна загроза забудови зарезервованих територій і втрати цінних у науковому і екологічному відношеннях природно-історичних ландшафтів.

За інформацією Національного ботанічного саду ім. М.М.Гришка НАН України від 05.07.2023 № 112/7-260 резервування для заповідання цінних територій та об`єктів міста Києва здійснюється з метою збереження цінних природних комплексів та об`єктів, генофонду тваринного і рослинного світу, місцезнаходжень рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення видів тварин і рослин, та поліпшення умов для задоволення рекреаційних потреб населення. З огляду на це, резервування міських територій для заповідання є не лише актуальним і важливим, а й найбільш ефективним механізмом в процесі охорони природних екосистем, унікальних природних територій, ландшафтів та рідкісних видів рослин і тварин.

Отже, резервування територій та об`єктів для наступного їх заповідання має надважливу мету для столиці та держави збереження та охорона цінних природних територій. Таке резервування діє певний період часу до прийняття компетентним органом відповідного рішення про надання статусу території (об`єкту) природно-заповідного фонду.

Зарезервовані території та об`єкти фактично та юридично наділяються охоронним статусом природно-заповідного фонду, який сприяє їх збереженню. Отже, резервування цінних природних територій та об`єктів для заповідання єважливим для держави механізмом, основною і єдиною метою якого є збереження, охорона та захист цінних природних територій та об`єктів від негативного впливу і знищення до моменту оголошення їх природно-заповідним фондом.

Як встановлено судом, що вбачається з матеріалів судової справи, на даний час «Крістерова гірка» площею 17,5 га має статус зарезервованої для заповідання території відповідно до Рішення № 14. Необхідіністю для її резервування слугувала цінність ландшафту та мальовничої водної акваторії «Крістерової гірки».

Відтак, на даний час та до квітня 2026 року цінна природна територія «Крістервої гірки» в силу норм ст. 55 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» має певний захист від її знищення та руйнування, а також ця територія перебуває під охороною держави.

Відповідно до інформації Інституту ботаніки ім. М.Г.Холодного НАН України від 04.07.2023 № 111-146/1-09 на даний час зарезервована «Крістерова гірка» (територія радгоспу «Троянда») площею 17,5 га становить велику екологічну і природно-історичну цінність. Місце розташування: Подільський район, вул. Осиповського, 3. Землекористувачем є КП УЗН Подільського району. Фактичні межі досі відсутні. На вул. Осиповського біля будинку № 3 виявлено віковий дуб черешчатий Києва. Його вік 600-700 років, висота більше 30 м, в обхваті на висоті 1,3 м окружність стовбура 5,65 м.

Наукова, екологічна і естетична цінність полягає у збереженні вікових дубів як генофонду для відтворення дібров, забезпечення екологічної рівноваги на прилеглих територіях та природоохоронного виховання.

На території «Крістерової гірки» збережено цінний ландшафт, який є унікальним та має історико-екологічне значення.

Уперше згадується цінність зазначеної території ОСОБА_1 , Невідомі та маловідомі сторінки історії Києва (архівовано 17.09.2021 у Wayback Machine), Київ: видавництво «Кий», 1997 374 с. стор. 26, 27.

Згадана зарезервована для заповідання територія не може використовуватись для цілей громадської або житлової забудови. Наслідки забудови катастрофічні. Будуть знищені унікальні насадження дубів зеленої зони Києва. Будівництво та господарська діяльність призведе до втрати унікального біорізноманіття, погіршення екологічної ситуації міста та до посилення негативних наслідків для навколишнього природного середовища. Також будівництво та господарська діяльність на цій зарезервованій території призведе до загрози знищення та зникнення цінних, зокрема раритетних видів рослин.

У разі спливу строку чинності рішення Київради від 17.02.1994 № 14 та не прийняття Київрадою відповідних рішень про віднесення (оголошення) зарезервованих територій та об`єктів до природно-заповідного фонду є реальною загрозою забудови зарезервованих територій.

Саме таких висновків з приводу цінності «Крістерової гірки» дійшли фахівці указаного вище Інституту Національної академії наук України.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що територія «Крістеровоїгірки» має особливий статус, оскільки зарезервована для заповідання. Ця територія має особливу екологічну цінність та призначена для збереження природної різноманітності. У зв`язку з цим, компетентним органом має бути вирішено питання про необхідність віднесення «Крістерової гірки» до природно-заповідного фонду.

Проаналізувавши викладені у позові обставини та дослідивши докази, суд зазначає наступне.

Відповідно до преамбули Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» охорона навколишнього природного середовища, раціональне використання природних ресурсів та забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини є невід`ємною умовою сталого економічного та соціального розвитку України.

З цією метою Україна здійснює на своїй території екологічну політику, спрямовану на збереження безпечного для існування живої і неживої природи навколишнього середовища, захисту життя і здоров`я населення від негативного впливу, зумовленого забрудненням навколишнього природного середовища, досягнення гармонійної взаємодії суспільства і природи, охорону, раціональне використання і відтворення природних ресурсів.

Законом України «Про приєднання України до Конвенції 1979 року про охорону дикої флори і фауни та природних середовищ існування в Європі» від 29.10.1996 № 436/96-ВР (підписана у Берні) Україна приєдналась до вказаної конвенції (яка є частиною національного законодавства України відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29.06.2004 № 1906-IV «Про міжнародні договори України»).

Із ратифікації Бернської конвенції в України виникли зобов`язання перед Договірними Сторонами, зокрема, щодо: вжиття заходів для здійснення національної політики охорони дикої флори, дикої фауни та природних середовищ існування, приділяючи особливу увагу видам, яким загрожує зникнення, та вразливим видам, особливо ендемічним, та середовищам існування, яким загрожує зникнення (ч. 1 ст. 3 Конвенції); врахування у своїй політиці планування забудови і розвитку територій та у своїх заходах, спрямованих на боротьбу із забрудненням, необхідність охорони дикої флори та фауни (ч. 2 ст. 3 Конвенції); вживання відповідних і необхідних законодавчих та адміністративних заходів для забезпечення охорони середовищ існування видів дикої флори та фауни, а також охорони природних середовищ існування, яким загрожує зникнення (ч. 1 ст. 4 Конвенції).

З метою виконання статей Конвенції у 1989 році шляхом прийняття Рекомендацій № 16 Постійний комітет Бернської конвенції рекомендував Договірним сторонам визначити території особливого природоохоронного значення (Areas of Special Conservation Interest), щоб вжити необхідних і достатніх заходів для збереження кожного природного середовища (оселища), розташованого в межах цих територій і взяти відповідальність за їх збереження. Також комітет рекомендував визначити інші території, збереження яких є недостатнім, покращувати статус їх охорони, використовуючи усі прийнятні механізми, щоб рівень збереження територій відповідав вимогам Конвенції.

Законом України «Про основні засади (стратегію) державної екологічної політики України на період до 2030 року» визначено стратегічні завдання для досягнення екологічної збалансованості території України.

У підрозділі «Біологічне та ландшафтне біорізноманіття» Розділу І «Існуючі проблеми та сучасний стан довкілля в Україні» указаних Основних засад (абзаци 74 88 Розділу І), зазначено, що займаючи менше 6 відсотків площі Європи, Україна володіє близько 35 відсотками її біологічного різноманіття. Біосфера України нараховує більше 70 тисяч видів флори і фауни, зокрема флори понад 27 тисяч видів, фауни понад 45 тисяч видів. Протягом останніх років спостерігається збільшення кількості видів рослин і тварин, занесених до Червоної книги України.

До складу природно-заповідного фонду України входять 8246 територій та об`єктів площею 3,98 мільйона гектарів (6,6 відсотка загальної площі країни) та 402,5 тисячі гектарів у межах акваторії Чорного моря. Частка земель природно-заповідного фонду в Україні є недостатньою і залишається значно меншою, ніж у більшості держав членів Європейського Союзу, де частка таких земель становить у середньому 21 відсоток площі держав членів Європейського Союзу.

З метою припинення процесів погіршення стану навколишнього природного середовища необхідно збільшити площі земель екомережі, що є стратегічним завданням для досягнення екологічної збалансованості території України. Збільшення площі національної екомережі має насамперед відбуватися в результаті розширення існуючих та створення нових територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Отже, як міжнародним законодавством (яке є частиною національного законодавства України), так і законодавством України, чітко визначено спрямованість дій держави щодо захисту, охорони і збереження кожної цінної природної території та об`єкта. Охорона навколишнього природного середовища та раціональне використання природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини є стратегічним завданням та першочерговим обов`язком держави.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакції від 04.06.1993, чинній на час прийняття Київрадою рішення № 14) з метою недопущення знищення або руйнування в результаті господарської діяльності цінних для заповідання природних територій та об`єктів до прийняття у встановленому порядку рішень про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду і виділення необхідних для цього коштів проводиться їх резервування.

Території, що резервуються з метою наступного заповідання, залишаються у віданні їх землевласників та землекористувачів і використовуються за цільовим призначенням з додержанням особливих вимог охорони навколишнього природного середовища.

Аналогічні положення закріплено і в нині діючій редакції ст. 55 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». Водночас у вказаній нормі Закону вже встановлено п`ятирічний строк резервування.

Отже, резервування є фактично предтечею заповідання. Резервування природних територій та об`єктів є необхідністю для їх збереження як цінності для суспільства і природи.

Аналіз цих норм законодавства свідчить, що резервуванню підлягають території (об`єкти), які становлять певну природну цінність для подальшого заповідання. Тобто, держава зацікавлена у збереженні таких територій (об`єктів) та сприяє у їх захисті на всіх етапах життєдіяльності. Отже, збереження цінних природних територій (об`єктів) є обов`язком держави.

Отже, наведене вказує на те, що процес резервування починається з визначення цінності відповідної території (об`єкта).

Як убачається з рішення Київської міськради від 17.02.1994 № 14, воно прийнято на підставі матеріалів по створенню заповідних територій та резервуванню цінних для заповідання об`єктів, поданих Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища по м. Києву. Отже, зазначеним Управлінням установлено території (об`єкти), які становили природну цінність для подальшого заповідання, та відповідні матеріали надано Київраді. Остання у свою чергу розглянула ці матеріали та дійшла висновку про необхідність збереження і захисту таких територій (об`єктів).

Відтак, Київська міськрада, резервуючи на підставі свого рішення цінні природні території (об`єкти), вже визнала їхню природну цінність. При цьому, для подальшого оголошення цих територій природно-заповідним фондом клопотань чи матеріалів будь-яких інших осіб не вимагається. Отже, природна цінність таких територій (об`єктів) вже є доведеною.

На даний час строки резервування територій та об`єктів для подальшого заповідання обмежено на законодавчому рівні. У квітні 2021 року законодавець встановив п`ятирічний строк резервування територій та об`єктів (ст. 55 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» зі змінами, внесеними згідно із Законом № 1287-XIV від 14.12.99; в редакції Закону № 1423-IX від 28.04.2021).

Зазначений п`ятирічний строк зобов`язуєвідповідний компетентний орган в межах цього строку вирішити питання про необхідність (доцільність) віднесення зарезервованих територій та об`єктів до природно-заповідного фонду. У разі не вирішення цього питання, відповідна цінна природна територія чи об`єкт втрачають статус «зарезервованих», що у подальшому загрожує їх знищенням і втратою для держави та суспільства.

Таким чином, у разі не вирішення у межах встановленого строку питання про віднесення «Крістерової гірки» до природно-заповідного фонду, нівелюється законодавча мета резервування такої цінної території та створюється реальна загроза втрати нею статусу «зарезервованої». Указане призведе до неминучого знищення цінного ландшафту та мальовничої водної акваторії «Крістерової гірки». Як наслідок, «Крістерова гірка» втратить свою особливу цінність та значимість для столиці і держави в цілому.

Щодо повноважень Київської міської ради у даних спірних правовідносинах слід зазначити наступне.

Нормами Конституції України (ст. 13)та Цивільного кодексу України (ст. 324) визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Відповідно до ст.ст. 2, 318 ЦК України суб`єктами права власності є Український народ, фізичні та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

У комунальній власності є майно, яке належить територіальній громаді (ст. 327 ЦК України).

Згідно зі ст. 142 Конституції України, ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 18 Закону України «Про столицю України місто-герой Київ» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, рухоме і нерухоме майно, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

За змістом ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 28 Статуту територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 371/1805, територіальній громаді міста Києва належить право комунальної власності, зокрема, на рухоме і нерухоме майно, землю, природні ресурси та інше майно і майнові права.

Міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими законами (ст.ст. 7, 140, 141, 143, 144 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 6, 10, 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Отже, чинним законодавством визначено, що власником комунального майна, у тому числі землі та природних ресурсів у місті Києві, є територіальна громада столиці в особі Київської міської ради.

Також законодавством визначено повноваження Київської міської ради щодо управління та розпорядження комунальним майном, у тому числі цінними природними територіями (ст. 143 Конституції України, ст.ст. 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 324, 327 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про столицю України місто-герой Київ», ст. 28 Статуту територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 371/1805).

Так, відповідно до вказаних вище норм законодавства управління майном, що є в комунальній власності, здійснюється, зокрема, через органи місцевого самоврядування, які від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Стаття 144 Конституції України наділяє органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймати рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

За змістом ст.ст. 2, 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міська рада правомочна розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання.

Згідно з п.п. 34, 37 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин, а також прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів щодо оголошення природних та інших об`єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам`ятками природи, історії або культури, які охороняються законом.

Столичними функціями міста Києва є, зокрема, здійснення заходів щодо збереження та відновлення заповідних та природних зон і ландшафтів; встановлення порядку утримання та експлуатації об`єктів, розташованих у місті, та прилеглої до них території, визначення особливостей землекористування та використання інших природних ресурсів (п. 5) ч.1 ст. 4, п. 2) ч. 1 ст. 22 Закону України «Про столицю України місто-герой Київ»).

Відповідно до ст.ст. 5, 7, 13 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 10, 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міська рада здійснює права суб`єкта комунальної власності виключно від імені та в інтересах територіальної громади столиці.

Органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону (ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Отже, власником природних ресурсів та земель на території столиці є територіальна громада, від імені та в інтересах якої діє Київська міська рада. Міська рада зобов`язана належно виконувати свої функції, покладені на неї чинним законодавством, та діяти виключно в інтересах територіальної громади столиці.

Статтею 4 Європейської хартії місцевого самоврядування від 15.10.1985, ратифікованої 15.07.1997 (набрала чинності для України 01.01.1998), визначено сферу компетенції місцевого самоврядування. Так, як вказано у цій нормі, Головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом. Однак це положення не перешкоджає наділенню органів місцевого самоврядування повноваженнями і функціями для спеціальних цілей відповідно до закону. Органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Відповідно до ст.ст. 1, 6 Конвенції про охорону біологічного різноманіття від 1992 року, ратифікованої 29.11.1994 (набрала чинності для України 07.02.1995), кожна Договірна Сторона відповідно до її конкретних умов і можливостей: розробляє національні стратегії, плани чи програми збереження і сталого використання біологічного різноманіття або адаптує з цією метою існуючі стратегії, плани або програми, які відображають, зокрема, викладені в цій Конвенції заходи, що відносяться до відповідної Договірної Сторони; передбачає, наскільки це можливо і доцільно, заходи щодо збереження і сталого використання біологічного різноманіття у відповідних секторальних або міжсекторальних планах, програмах і політиці.

Положеннями ст.ст. 1, 2, 3 Конвенції про охорону дикої флори та фауни і природних середовищ існування в Європі від 19.09.1979 (до якої Україна приєдналася 29.10.1996) передбачено, що договірні Сторони вживають необхідних заходів для підтримання популяцій дикої флори та фауни на такому рівні або для приведення їх до такого рівня, який відповідає, зокрема, екологічним, науковим і культурним вимогам, та враховують при цьому економічні та рекреаційні вимоги, а також потреби підвидів, різновидів чи форм, що знаходяться під загрозою на місцевому рівні.

Згідно з положеннямист.ст. 1, 2, 4, 5 Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини від 16.11.1972 (ратифікованої Указом Президії Верховної Ради від 04.10.1988 № 6673-ХІ) кожна держава сторона цієї Конвенції визнає, що зобов`язання забезпечувати виявлення, охорону, збереження, популяризацію й передачу майбутнім поколінням культурної та природної спадщини, що зазначена у статтях 1 і 2, яка перебуває на її території, покладається насамперед на неї. Держави сторони цієї Конвенції з тим, щоб забезпечити якомога ефективнішу охорону і збереження та якомога активнішу популяризацію культурної та природної спадщини, розміщеної на її території, прагнуть в умовах, властивих кожній країні, зокрема, проводити загальну політику, спрямовану на надання природній спадщині певних функцій у громадському житті та на включення охорони цієї спадщини до програм загального планування; вживати відповідних правових, адміністративних і фінансових заходів щодо виявлення, охорони, збереження, популяризації й відновлення цієї спадщини.

За змістом ст.ст. 1, 2, 3, 5 Європейської ландшафтної конвенції від 20.10.2000, ратифікованої 07.05.2005 (набрала чинності для України 01.07.2006), кожна Сторона зобов`язується, зокрема, визнавати ландшафти у законі як суттєвий компонент оточення людей, як вираження різноманітності їхньої спільної культурної та природної спадщини, та як основу їх ідентичності; встановлювати та впроваджувати ландшафтну політику, спрямовану на охорону, регулювання і планування ландшафту шляхом прийняття конкретних заходів.

Таким чином, за міжнародним законодавством Україна взяла на себе зобов`язання вживати дієві заходи, спрямовані на охорону, збереження та популяризацію цінних природних територій (об`єктів) та передачу їх майбутнім поколінням (як природної спадщини).

За змістом ст.ст. 15, 16 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради здійснюють державне управління в галузі охорони навколишнього природного середовища, а також несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції забезпечують, зокрема, реалізацію екологічної політики України, екологічних прав громадян; затверджують місцеві екологічні програми; організовують вивчення навколишнього природного середовища; приймають рішення про організацію територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Місцеві ради можуть здійснювати й інші повноваження відповідно до цього та інших законів України.

Відповідно до п. 37) ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішується, зокрема, питання щодо прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів щодо оголошення природних та інших об`єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам`ятками природи, історії або культури, які охороняються законом.

Статтею 7 Закону України «Про екологічну мережу» визначено, що органи місцевого самоврядування здійснюють державне управління у сфері формування, збереження та використання екомережі.

За положеннями п. 5) ч. 1 ст. 4, п. 2) ч. 1 ст. 22 Закону України «Про столицю України місто-герой Київ» органи місцевого самоврядування у місті Києві забезпечують, зокрема, здійснення заходів щодо збереження та відновлення заповідних та природних зон і ландшафтів. У зв`язку зі здійсненням містом Києвом функцій столиці України Київська міська рада має право встановлювати порядок утримання та експлуатації об`єктів, розташованих у місті, та прилеглої до них території, визначати особливості землекористування та використання інших природних ресурсів.

Місцеві ради діють виключно в інтересах територіальних громад. За ст. 140 Конституції України (ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

За змістом ст.ст. 1, 4, 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» служба в органах місцевого самоврядування здійснюється, зокрема, на таких основних принципах: служіння територіальній громаді; поєднання місцевих і державних інтересів; верховенства права, демократизму і законності; пріоритету прав та свобод людини і громадянина; дотримання прав місцевого самоврядування; захисту інтересів відповідної територіальної громади.

Основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є, зокрема, додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; додержання прав та свобод людини і громадянина; недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави (ст. 8 указаного Закону).

Суд зауважує, що вказані норми права є імперативними, тобто такими, що категорично виражають чітко позначені дії і не допускають ніяких відхилень від переліку прав і обов`язків суб`єкта (Київради). Інакшими словами, ці імперативні норми прямо наказують правила поведінки.

Таким чином, Київська міська рада в силу наведених імперативних норм права зобов`язана, зокрема: представляти інтереси територіальної громади столиці; діяти виключно в інтересах цієї громади, належним чином захищати її інтереси та права, у тому числі в екологічній сфері; здійснювати державне управління в галузі охорони навколишнього природного середовища; здійснювати державне управління у сфері формування, збереження та використання екомережі;здійснювати заходи щодо збереження та відновлення заповідних та природних зон і ландшафтів.

Отже, Київська міськрада законодавством наділена усіма правами, функціями та повноваженнями щодо захисту інтересів територіальної громади столиці у сфері охорони навколишнього природного середовища. Більше того, це є обов`язком Київради. При цьому, охорона та збереження цінних природних територій беззаперечно становить один з першочергових інтересів територіальної громади столиці.

За наведених обставин, цінна природна територія «Крістерова гірка», яка є власністю територіальної громади столиці, повинна бути захищена та збережена Київською міською радою шляхом належної та своєчасної реалізації Рішення № 14 «Про створення, резервування та збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду в м. Києві», тобто Київська міськрада зобов`язана вирішити питання щодо надання зарезервованій «Крістеровій гірці», що розташована у місті Києві, статусу природно-заповідного фонду.

Згідно зі ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом (ст. 13 Конституції України, ст. 318 ЦК України).

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує (ч.ч. 3, 4 ст. 319 ЦК України).

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ст. 13 Конституції України, ч. 5 ст. 319 ЦК України).

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки (ст. 13 Конституції України).

Таким чином, територіальна громада столиці, яка має у своїй власності зарезервовану територію «Крістеровоїгірки», правомочна на власний розсуд вирішувати «долю» цього об`єкта (території). Київська міськрада як представницький орган вказаної громади наділена законодавством усіма повноваженнями з приводу вирішення питання про надання цій території статусу природно-заповідного фонду. Більше того, Київська міськрада зобов`язана охороняти та зберігати «Крістерову гірку», адже на даний час вона є цінною природною територією.

Також суд зазначає, що положення чинного екологічного законодавства та Рішення № 14 мають імперативний характер. Тому держава у питанні захисту навколишнього природного середовища має діяти своєчасно, дієво та ініціативно з метою збереження цінних природних територій та об`єктів. Зволікання Київської міської ради з вирішенням питання про захист цінних природних територій суперечить вимогам закону та інтересам територіальної громади столиці.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає наступне.

Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом (ст. 13 Конституції України, 318 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема,припинення дії, яка порушує право; зміна правовідношення; припинення правовідношення;визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За ст. 11 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» Україна гарантує своїм громадянам реалізацію екологічних прав, наданих їм законодавством. Місцеві ради, органи державної влади в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів зобов`язані подавати всебічну допомогу громадянам у здійсненні природоохоронної діяльності, враховувати їх пропозиції щодо поліпшення стану навколишнього природного середовища та раціонального використання природних ресурсів, залучати громадян до участі у вирішенні питань охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів.

Порушені права громадян у галузі охорони навколишнього природного середовища мають бути поновлені, а їх захист здійснюється в судовому порядку відповідно до законодавства України (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).

Згідно зі ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У цій справі невирішення Київською міською радою питання про необхідність віднесення «Крістерової гірки» до природно-заповідного фонду призведе у подальшому до втрати її цінної природної території, а відтак і до порушення екологічних прав та інтересів територіальної громади столиці та держави в цілому.

Отже, ураховуючи правову природу спірних правовідносин, зважаючи на те, що порушення прав територіальної громади та держави на даний час триває, в даному випадку порушене право підлягає захисту шляхом визнання бездіяльності Київської міської ради протиправною та зобов`язання останньої вчинити певні дії вирішити питання щодо надання зарезервованій «Крістеровій гірці» (територія радгоспу «Троянда») статусу природно-заповідного фонду.

Крім того, враховуючи, що строк резервування «Крістерової гірки» спливає у квітні 2026 року, Київську міську раду необхідно зобов`язати вирішити вказане питання у межах встановленого законодавством строку.

У поясненнях представник відповідача жодним чином не спростував доводи і підстави позову прокуратури.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про суперечливість тверджень позивача стосовно позовних вимог, адже підстави позову є цілком обґрунтовані, оскільки загальна площа зарезервованої території «Крістерова гірка» сягає 21,8 га, натомість Київською міськрадою прийнято відповідне рішення щодо лише площу 4,3 га. Отже, відповідачем залишено не вирішеним питання щодо надання зарезервованій території «Крістерова гірка» площею 17,5 га статусу природно-заповідного фонду.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1ст. 132 КАС Українидо судових витрат належить судовий збір. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 684,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 2381 від 06.12.2023.

Статтею 139 КАС Українипередбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Київської міської ради () стосовно невирішення питання щодо надання зарезервованій рішенням Київської міської ради народних депутатів XVI сесії ХХІ скликання від 17.02.1994 № 14 «Про створення, резервування та збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду в м. Києві»«Крістеровій гірці» (територія радгоспу «Троянда»), що розташована у місті Києві, статусу природно-заповідного фонду.

3. Зобов`язати Київську міську раду () у межах встановленого частиною 1 статті 55 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» строку резервування вирішити питання щодо надання зарезервованійрішенням Київської міської ради народних депутатів XVI сесії ХХІ скликання від 17.02.1994 № 14 «Про створення, резервування та збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду в м. Києві» «Крістеровій гірці» (територія радгоспу «Троянда»), що розташована у місті Києві, статусу природно-заповідного фонду.

4. Стягнути з Київської міської ради (вул. Хрещатик, 36, м. Київ, 01044, ) на користь Київської міської прокуратури (вул. Предславинська, 45/9, м. Київ, 03150, ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.