Справа № 280/7840/25
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПОЗОВУ

19 вересня 2025 рокуСправа № 280/7840/25 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про забезпечення адміністративного позову у справі

за позовною заявою ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08.09.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Запоріжжя) (далі відповідач), у якій позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо включення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення позивачем правил військового обліку та оголошення у розшук;

2) зобов`язати відповідача виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення позивачем правил військового обліку.

Ухвалою від 15.09.2025 суд відкрив провадження у справі, призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

19.09.2025 до суду надійшла заява про забезпечення позову, у якій представник позивача просить вжити заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (Запоріжжя) тимчасово зупинити дію поданого ним звернення до Національної поліції України щодо розшуку ОСОБА_1 як особи, яка порушила правила військового обліку, - до ухвалення рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що він не є військовозобов`язаним, тому не підлягає військовому обліку та не зобов`язаний проходити військово-лікарську комісію. Водночас ініціювання розшуку особи, яка не перебуває на військовому обліку, створює небезпеку подальшого незаконного обмеження прав і свобод у формі необґрунтованого обліку, примусової мобілізації чи адміністративного переслідування, що становить очевидну загрозу заподіяння шкоди правам позивача до ухвалення рішення у справі, що прямо відповідає критеріям для застосування забезпечення позову, передбаченим статтями 150-151 КАС України. Звернення ТЦК та СП до органів Національної поліції щодо розшуку чи примусового приводу громадянина є індивідуальним актом у розумінні статті 4 КАС України, оскільки створює для особи юридичні наслідки та підлягає судовому контролю на предмет законності. Вжиття заходів забезпечення позову сприятиме збереженню існуючого становища до вирішення спору по суті, що відповідає завданню адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За змістом частини першої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

За приписами частини першої-другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Таким чином, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

У постанові Верховного Суду від 02.04.2025 у справі №160/33691/24 зазначено, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. При наданні оцінки обґрунтованості заяви про забезпечення позову суд не досліджує документи, що стали підставою для вчинення оскаржуваних дій, не вирішує питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті.

Пунктом 1 частини першої статті 151 КАС України встановлено, що позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

За змістом поданої позивачем заяви він вважає належним способом забезпечення позову зупинення дії поданого ІНФОРМАЦІЯ_4 звернення до Національної поліції України щодо розшуку ОСОБА_1 як особи, яка порушила правила військового обліку.

Судом встановлено, що вказане звернення (відповідно до застосунку «Резерв+» датоване 29.08.2025) відсутнє в матеріалах справи.

Водночас суд зазначає, що в даному випадку мова йде не про кримінальний розшук, а саме про необхідність здійснення адміністративного затримання працівниками поліції військовозобов`язаного, який вчинив адміністративне правопорушення, у вигляді порушення правил військового обліку. Метою такого розшуку є доставлення порушника до районного ТЦК та СП для складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та винесення постанови про накладення грошового штрафу.

Юридичною підставою для звернення до поліції для розшуку порушника є вчинення військовозобов`язаним правопорушення, яке передбачено статтею 210 або 210-1 КУпАП, тобто порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку або законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, в разі виявлення порушення правил військового обліку районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції (у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення) для доставлення особи, яка скоїла адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення, до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому ця особа перебуває (повинна перебувати) на військовому обліку.

Отже, позивач не погоджується саме з повідомленням (зверненням) районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо правопорушення, яке передбачено статтею 210 або 210-1 КУпАП, тобто порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку або законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Водночас, заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Сам собою факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Твердження про ймовірне настання негативних наслідків не може слугувати підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, позаяк судом здійснюється захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно можуть бути порушено у майбутньому.

Оцінюючи мотиви, з яких подано заяву про забезпечення позову, суд констатує, що заявлений позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді зупинення дії звернення фактично призведе до вирішення спору без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування процесуального інституту забезпечення позову, сформульованій у статті 150 КАС України. На даному етапі у контексті предмету спору суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності звернення, позаяк констатація судом таких ознак є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи предмет даного позову, що є неприпустимим на даній стадії судового процесу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не відповідає частині першій статті 151 КАС України, у зв`язку з чим відсутні підстави для вжиття відповідних заходів забезпечення позову та, відповідно, задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150-154, 241, 243, 248, 256, 293-297 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову у справі №280/7840/25 відмовити.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі.

Ухвала виготовлена у повному обсязі та підписана 19.09.2025.

Суддя К.В.Мінаєва