Справа № 711/3165/25
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 711/3165/25 Суддя (судді) першої інстанції: Кондрацька Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Сорочка Є.О.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі.

Позивач оскаржує постанову № 647, винесену 30.12.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по справі про адміністративне правопорушення, якою на позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач просив скасувати постанову, а справу про адміністративне правопорушення закрити з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення, оскільки: на час перебування у ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно позивача процесуальні документи не складались; позивачу не було надано військово-обліковий документ під час звернення щодо постановки на облік. Позивач посилався на процедурні порушення розгляду справи про адміністративне правопорушення: позивач не був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідач не дотримався триденного строку повідомлення про час та місце розгляду справи, що встановлений у статті 277-2 КУпАП; розгляд справ відбувся за відсутності позивача, якого не було своєчасно сповіщено про розгляд справ, що в силу приписів частини першої статті 268 КУпАП виключало можливість розгляду справи; під час розгляду справи не було застосовано фото- чи відеофіксацію.

Позивач зазначив, що, 30.12.2024 відносно позивача був складений протокол № 64 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, в якому зазначено, що 30.12.2024 о 12 год. 00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 начебто було встановлено, що позивач не має при собі військово-облікового документу військовозобов`язаного та не пред`явив його на вимогу уповноваженого представника цього органу, чим порушив вимоги частини 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII зі змінами та абз.3 п.п.10 п. 1 Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2024 року.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15 липня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.09.2025.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_2 . Станом на 30.12.2024 (дата винесення оскаржуваної постанови) йому було 27 років.

Спірною постановою № 647 від 30.12.2024 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000 грн.

У постанові вказано, що 30.12.2024 відносно громадянина було складно протокол № 647 про адміністративне правопорушення за указаною вище статтею, так, 30.12.2024 о 12 го. 00 хв. У приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що ОСОБА_1 не має при собі військово-облікового документу військовозобов`язаного та не пред`явив його на вимогу уповноваженого представник ІНФОРМАЦІЯ_1, що є порушенням п. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Наведене зумовило позивача на звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що зважаючи на пояснення позивача у судовому засіданні, то він є переміщеною особою з 2019 року, відповідно до матеріалів справи, то статус ВПО позивач набув з 05.11.2024, а звернувся до відповідача з відповідною заявою тільки 11.12.2024. Однак, жодних підтверджень суду щодо надсилання цієї заяви в електронному вигляді або ж особистого звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а у подальшому і реєстрації, не надав. Отже, стороною позивача спочатку зазначається, що він набув статус ВПО у 2019, потім отримав нову довідку у листопаді 2024 року. Однак, ані в 2019 ані в2014 році позивач не звернувся до відповідача в установлений законом строк для взяття на військовий облік за місцем фактичного проживання. Судом також відхилено посилання позивача на перебуванні у відрядженнях протягом 6 років, як на причину не звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за їх повною недоведеністю - відсутністю відомостей щодо перебування у трудових відносинах та перебування у відрядженнях.

Позивач, будучи 27-річним громадянином України чоловічої статі, не виконав свого обов`язку мати при собі та пред`явити військово-обліковий документ на вимогу уповноваженого представника ТЦК.

Апелянт вважає такі висновки помилковими та необґрунтованими та зазначає, що:

- жодного протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст.210-1 КУпАП відносно позивача не складалося, позивач не був присутній під час розгляду справи, оскільки не був належним чином повідомлений про дату, час та місце її розгляду відповідачем грубо порушено встановлений законом порядок розгляду справи, а сама подія осудного позивачеві правопорушення не задокументована та не доведена належними і допустимими доказами про що прямо зазначено у самій постанові № 647;

- водночас, про відсутність в матеріалах справи основного документу, який фіксує юридичний факт адміністративного правопорушення, зокрема протоколу, суд першої інстанції взагалі нічого не зазначає, хоча позивач стверджував, що ніякого протоколу 30.12.2024 відносно нього відповідач не складав;

- суд першої інстанції не взяв до уваги ці обставини справи та не перевірив оскаржуване рішення відповідача на предмет дотримання останнім прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом, а надалі, іншими Указами Президента України цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.

Як передбачено абз. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Частиною 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», передбачено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Тож, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинені в особливий період.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (ч. 2 ст. 235 КУпАП).

Відповідно до положень абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», всі військовозобов`язані, окрім тих що відносяться до абз. 2-6, зобов`язані протягом 60 днів уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Згідно з приписами ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-ІХ від 11.04.2024), громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Положення ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у наведеній вище редакції підлягали застосуванню з 18.05.2024.

Відповідно до абз. 4 п. п. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Отже, чинним законодавством передбачено три шляхи, якими громадяни України, які перебувають на території України та які перебувають на військовому обліку повинні були уточнити персональні дані з 18.05.2024 по 16.07.2024 (включно), а саме: через центр надання адміністративних послуг; через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що позивач є повнолітнім громадянином України чоловічої статі, який не досягнув 60-річного віку, а тому, у період мобілізації, яка наразі діє в Україні, зобов`язаний: 1) мати військово-обліковий документ; 2) мати при собі військово-обліковий документ; 3) пред`являти військово-обліковий документ за вимогою уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_1 або поліцейського, або представника Державної прикордонної служби України у період перебування в прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі, на пунктах пропуску через державний кордон України.

Копія військово-облікового документа в матеріалах справи відсутня.

Позивачем стверджується, що він не мав військового квитка та військово-облікового документу, за їх отриманням він не звертався.

Відтак, як обґрунтовано виснував суд першої інстанції, позивач вимоги чинного законодавства про мобілізаційну підготовку не виконав.

Позивач зазначив, що набув статус внутрішньо-переміщеної особи з 2019 року, однак у матеріалах справи наявна довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 тільки з 05.11.2024. Інші докази перебування на обліку з більш раннього строку позивачем та його представником ОСОБА_3 не надано.

Відповідно до абзацу 3 пункту 10-1 Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

Законодавчий припис про необхідність мати при собі і пред`являти за вимогою військово-обліковий документ покладає на особу обов`язок отримати такий документ.

Частиною десятою статті 1 Закону №3543 (в редакції, чинній до внесення змін Законом № 3633-IX від 11 квітня 2024 року) було передбачено, що до військово-облікових документів належать: посвідчення призовника, військовий квиток, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного.

За пунктом 14 Порядку № 559, військово-обліковий документ на бланку видається (замінюється) за письмовою заявою громадянина України районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або його відділом (відповідним органом СБУ, підрозділом розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку у випадках, зокрема, якщо призовник, який перебував на військовому обліку до набрання чинностіпостановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559, не отримував посвідчення призовника, а військовозобов`язаний та резервіст - військового квитка осіб рядового, сержантського і старшинського складу, військового квитка офіцера запасу або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.

Для отримання (заміни) військово-облікового документа на бланку громадянин зобов`язаний особисто звернутися з письмовою заявою до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (відповідного органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку та надати кольорову фотокартку встановленого розміру. (пункт 17 Порядку № 559).

Згідно із пунктом 18 Порядку № 559, військово-обліковий документ на бланку повинен бути виданий (замінений) протягом п`яти робочих днів з дати реєстрації заяви в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки або його відділі (відповідному органі СБУ, підрозділі розвідувального органу).

Позивач зазначав, що звернувся у встановлений строк для взяття на облік. Однак, вказане не відповідає дійсності жодних підтверджень суду щодо надсилання заяви в електронному вигляді або ж особистого звернення до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а у подальшому і реєстрації, не надав.

Отже, як доцільно зауважив суд першої інстанції, стороною позивача спочатку зазначалось, що він набув статус ВПО у 2019, потім отримав нову довідку у листопаді 2024 року. Однак, ані в 2019 році, ані в 2014 році позивач не звернувся до відповідача в установлений законом строк для взяття на військовий облік за місцем фактичного проживання.

Підсумовуючи наведене, а саме те, що, в порушення приписів ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», позивач, у період дії оголошеної мобілізації, не має військово облікового документа, суд вважає, що його дії були правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Як було звернуто увагу судом першої інстанції, доводи позивача полягають у недотриманні процедури притягнення його до адміністративної відповідальності, разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначені доводи не є достатньо вагомими для визнання постанови незаконною та її скасування.

Так, постанова містить посилання на нормативно-правовий акт, який було порушено позивачем.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки містить всі необхідні відомості про особу порушника, опис обставин правопорушення та посилання на ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

При цьому, процедурних порушень, що мали б реальний вплив на вирішення даного спору, колегією суддів не встановлено.

Відсутність фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, як це передбачено у абзаці другому частині шості статті 22 Закону № 3543-XII, за даних обставин, не ставить під сумнів достовірність цих доказів, не впливає на встановлення складу правопорушення, оскільки суперечливих обставин, які б вимагали додаткового підтвердження, під час розгляду справи не встановлено та не свідчить про недостатність підстав для висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, оскільки позивач не мав та не має на час розгляду справи військово-облікового документу.

Позивач, будучи 27-річним громадянином України чоловічої статі, не виконав свого обов`язку мати при собі та пред`явити військово-обліковий документ на вимогу уповноваженого представника ТЦК, при цьому, вказані обставини не були спростовані під час розгляду даного спору в суді та при апеляційному перегляді.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність оскаржуваної постанови та скоєння позивачем адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

За наслідками розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість її доводів та відсутність підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 286, 272, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Є.О. Сорочко

Я.М. Василенко