Справа № 420/13251/22
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/13251/22
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Єщенка О.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправними дії Інституту Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія відносно несвоєчасного розрахунку при звільненні із ОСОБА_1 за період 19.04.2019 року по 12.09.2022 року;

- зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі середнього грошового забезпечення за останні два місяці.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року позовну заяву задоволено частково. Визнано протиправними дії Інституту Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія відносно несвоєчасного розрахунку при звільненні із ОСОБА_1 за період 12.07.2019 року по 18.07.2022 року. Зобов`язано Інститут Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.07.2019 року по 18.07.2022 року в сумі 116 071,52 грн, з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовну заяву залишити без задоволення.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що з урахуванням наявних невиконаних Інститутом рішень суду щодо виплати позивачу грошового забезпечення та його індексації за певний період проходження ним служби, можна дійти висновку, що остаточний розрахунок із позивачем не проведено, що виключає підстави для звернення позивачем до суду із цим позовом.

Також апелянт зазначає, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 по справі № 420/31816/23 позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано Інститут нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.07.2019 по 23.06.2023 включно в сумі 169 443,97 грн. відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100, з відрахуванням належних податків та зборів. Апелянт вказує, що рішенням від 21.02.2025 по справі № 420/13251/22 суд зобов`язав Інститут нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.07.2019 року по 18.07.2022 року в сумі 116 071,52 грн, з відрахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів. Апелянт зазначає, що період з 12.07.2019 по 18.07.2022 охоплюється рішенням суду по справі № 420/31816/23, а тому підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині також відсутні, оскільки задоволення такої вимоги призведе до повторного присудження позивачу середнього заробітку за той самий період та порушення вимог статті 117КЗпП України.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем до суду не надано.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 1991 по 2019 рр. проходив військову службу в Збройних Силах України.

Наказом Начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 29.03.2019 року № 131 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я.

Відповідно до наказу начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" (по стройовій частині) від 19.04.2019 року №84 (додаток 4) ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" та всіх видів забезпечення.

Вищезазначеним наказом ОСОБА_1 було нараховано належні відповідно до законодавства виплати по звільненню, які ОСОБА_1 повинен був отримати, відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 до його виключення зі списків особового складу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.04.2022 у справі № 420/688/22 визнано протиправною бездіяльність Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 iндексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р.; зобов`язано Інститут Вiйськово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 iндексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р.

На виконання зазначеного рішення суду від 13.04.2022 у справі № 420/688/22, 26.08.2022 відповідачем було здійснено перерахування на картковий рахунок ОСОБА_1 коштів у розмірі 4798,50 грн. (а.с. 9).

Крім того, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2022 у справі № 420/1769/22 визнано протиправною бездіяльність Інституту Військово-Морський Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову оплачувану відпустку, як учаснику бойових дій, передбачену статтею 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту тривалістю 84 календарних дні, за період з 2014 року по 2019 рік включно; зобов`язано Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за додаткову оплачувану відпустку, як учаснику бойових дій, передбачену пунктом статтею 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту тривалістю 84 календарних дні, за період з 2014 року по 2019 рік включно, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19 квітня 2019 року.

На виконання зазначеного рішення суду від 22.04.2022 у справі № 420/1769/22, 12.09.2022 відповідачем було здійснено перерахування на картковий рахунок ОСОБА_1 коштів у розмірі 74620,78 грн. (а.с. 10).

Також судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 у справі № 420/3989/22 визнано дії Інституту Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія щодо передчасного виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія до повного розрахунку з позивачем протиправними; зобов`язано Інститут Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія внести зміни до наказу Начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія (по стройовій частині) від 19.04.2019 року № 84 щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія з 11.07.2019 року; зобов`язано Інститут Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та його індексацію з 20.04.19 по 11.07.2019 року включно; зобов`язано Інститут Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія переоформити ОСОБА_1 грошовий атестат, довідку про розміри щомісячних додаткових видів забезпечення та надіслати їх до ІНФОРМАЦІЯ_1 для обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 та для подальшого їх направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для проведення перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 з моменту її призначення.

Отже, згідно судового рішення у справі № 420/3989/22 останнім днем військової служби позивача є 11.07.2019 року, і до цієї дати позивач забезпечений грошовим забезпеченням відповідно до рішення суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбачено статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати грошового забезпечення з урахуванням норм абз.2 ч.3 ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Також, суд першої інстанції зазначив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.04.2024 року у справі № 420/31816/23, яке набрало законної сили 10.09.2024 року, зокрема, зобов`язано Інститут Військово-морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.07.2019 по 23.06.2023 включно в сумі 169443,97 грн відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100, з відрахуванням належних податків та зборів.

Суд першої інстанції зазначив, що цим рішенням суду відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.07.2019 по 23.06.2023 (за який принцип пропорційності не застосовується), який відповідно включає, зокрема, період з 19.07.2022 по 12.09.2022, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки задоволення такої вимоги призведе до повторного присудження позивачу середнього заробітку в повному розмірі (без урахування пропорційності щодо затриманої суми розрахунку) за той самий період.

Враховуючи те, що частка невиплаченої в день звільнення суми, яка заявлена у позовних вимогах на виконання рішення суду у порівнянні з загальною сумою належного позивачу розрахунку при звільнені, з урахуванням принципу пропорційності від середнього заробітку за весь час затримки розрахунку складає 11.48 %, суд першої інстанції прийшов до висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 12.07.2019 по 18.07.2022 рік (на виконання рішення суду, що зазначені у позовній заяві) становить 116 071,52 грн.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції фактично оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому з урахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині та в цій частині погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Предметом даного адміністративного позову є наявність правових підстав для виплати середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні згідно до статей 116, 117 КЗпП України.

Відповідно до приписів абзацу 1 статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно із статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Ні Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року за №2011-XII, ні іншими підзаконними нормативними актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.01.2019р. у справі №807/3664/14, від 31.10.2019 у справі № 2340/4192/18, від 20.05.2020 року у справі № 816/1640/17, від 16.07.2020 року у справі № 400/2884/18.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України, в редакції чинній до 19.07.2022 року, було визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З 19.07.2022 року стаття 117 КЗпП України на підставі змін, внесених Законом №2352-IX від 01.07.2022 року, діє в наступній редакції:

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Так, обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

За правилами п.8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбачено статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати їй грошового забезпечення з урахуванням норм абз.2 ч.3 ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Судами встановлено, що на виконання рішення суду від 13.04.2022 у справі № 420/688/22, 26.08.2022 відповідачем було здійснено перерахування на картковий рахунок ОСОБА_1 коштів у розмірі 4798,50 грн. (а.с. 9).

Також на виконання рішення суду від 22.04.2022 у справі № 420/1769/22, 12.09.2022 відповідачем було здійснено перерахування на картковий рахунок ОСОБА_1 коштів у розмірі 74620,78 грн. (а.с. 10).

Оскільки відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 у справі № 420/3989/22 позивача з 11.07.2019 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, 11.07.2019 року був останній день служби позивача, в який з ним мав бути проведений розрахунок.

Тому, затримка розрахунку при звільненні розпочалася з 12.07.2019 року.

Згідно довідки про доходи, за травень та червень 2019 року позивач отримав грошове забезпечення у загальній сумі 55916 грн. (травень 27958 грн, червень 27958 грн).

Кількість календарних днів за цей період складає 61 день (31+30).

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 916,66 грн (55916 грн. / 61 календарних днів).

При цьому, період затримки розрахунку при звільненні позивача складає: з 12.07.2019 по 18.07.2022 - 1103 календарних дні.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 12.07.2019 по 18.07.2022 складає 1 011 075,98 грн. (1103 календарних дні х 916,66 грн.).

Водночас, колегія суддів вважає обґрунтованим врахування судом першої інстанції при вирішенні даного спору правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, згідно якої, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду у наведених справах дійшла висновку, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки про виплату, повна сума належного позивачу розрахунку при звільненні складається з:

- Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби - 377433,00 грн.; календарна вислуга на день звільнення складає 27 років (квітень 2019 р.);

- Грошова допомога на оздоровлення - 27958,00 грн. (квітень 2019 р.);

- Згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2022 року у справі № 420/1769/22 виплачена компенсація відпустки (учасника бойових дій) за 2014-2019 роки - 75757,14 грн. (вересень 2022 р.).

При цьому, судами враховано, що виплачена позивачу на картковий рахунок сума 74620,78 грн обчислена після утримання військового збору 1,5% (ПДФО утриманий та компенсований позивачу), тому нарахована за рішенням суду сума складає 75757,14 грн.

- Згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.04.2022 року у справі № 420/688/22 виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. - 4871,57 грн. (серпень 2022 р.).

Також судами враховано, що виплачена позивачу на картковий рахунок сума 4798,50 грн обчислена після утримання військового збору 1,5% (ПДФО утриманий та компенсований позивачу), тому нарахована за рішенням суду сума складає 4871,57 грн.

- Згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 року у справі № 420/15266/22 виплачена індексація грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум, за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. - 78753,66 грн. (червень 2023 р.);

- Згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 року у справі № 420/3989/22 здійснено нарахування грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення) за період з 20.04.19 по 11.07.2019 року включно - 76479,44 грн. (очікується фінансування);

- Згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.02,2024 року у справі № 420/4653/23 здійснено розрахунок індексації-різниці грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 19.04.2019 року, відповідно до абзаців 4-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 - 60847,61 грн. (очікується фінансування).

Таким чином, загальна сума належного позивачу розрахунку при звільненні становить 702100,42 грн. (377433,00 + 75757,14 + 4871,57 + 78753,66 + 76479,44 + 60847,61 = 702 100,42).

При цьому, частка невиплаченої в день звільнення суми, щодо затримки виплати якої заявлено позовні вимоги (нарахована сума 80628,71 грн (75757,14 грн + 4871,57 грн)) у порівнянні із загальною сумою належного позивачу розрахунку при звільненні (702100,42 грн.) становить 11,48% (80 628,71 / 702 100,42 * 100%).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з принципу пропорційності, позивачу за період з 12.07.2019 по 18.07.2022 включно слід нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 11,48% від суми 1 011 075,98 грн (середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 12.07.2019 по 18.07.2022), що складає 116 071,52 грн (1 011 075,98 грн * 11,48% = 116 071,52 грн).

Що стосується доводів апелянта про те, що період з 12.07.2019 по 18.07.2022 охоплюється рішенням суду по справі № 420/31816/23, а тому підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині відсутні, оскільки призведе до повторного присудження позивачу середнього заробітку за той самий період та порушення вимог статті 117КЗпП України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Інституту Військово-морських Сил Національного університету Одеська морська академія (справа № 420/31816/23), в якій просив: визнати дії Інституту Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія відносно несвоєчасного розрахунку при звільненні з позивачем за період 19.04.2019 року по 26.06.2023 року протиправними;

зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету Одеська морська академія виплатити позивачу грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі середнього грошового забезпечення за останні два місяці.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у справі № 420/31816/23, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Інституту Військово-морських Сил Національного університету Одеська морська академія про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Інституту Військово-морських Сил Національного університету Одеська морська академія щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.07.2019 по 23.06.2023 включно.

Зобов`язано Інститут Військово-морських Сил Національного університету Одеська морська академія нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.07.2019 по 23.06.2023 включно в сумі 169443,97 грн відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08 лютого 1995 року №100, з відрахуванням належних податків та зборів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Колегія суддів зазначає, що в справі №420/31816/23 предметом розгляду був несвоєчасний розрахунок при звільненні з позивачем за період 19.04.2019 по 26.06.2023 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року по справі № 420/15266/22.

В даній справі предметом розгляду є несвоєчасний розрахунок з позивачем на виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року у справі № 420/688/22 та від 22 квітня 2022 року у справі № 420/1769/22.

У зв`язку з чим, судом першої інстанції цілком вірно вирахувано частку невиплаченої в день звільнення суми за вищезазначеними рішеннями суду та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.07.2019 по 18.07.2022 року, виходячи саме з цієї частки, враховуючи принцип пропрційності.

З огляду на вищезазначене, доводи апелянта, що з 12.07.2019 року по 18.07.2022 року охоплюється рішенням суду у справі № 420/31816/23 є помилковими.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко