Справа № 240/20261/25
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

18 вересня 2025 року м. Житомир справа № 240/20261/25

категорія 106030200

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Майстренко Наталія Миколаївна, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу в періоди з 07.10.2022 по 20.05.2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 "Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення за період з 07.10.2022 по 20.05.2023 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 "Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.

Звертаючись з цим позовом позивач пропустив встановлений частиною 1 статті 233 Кодексу законів про працю України строк звернення до суду з вимогами щодо перерахунку основних та додаткових видів грошового забезпечення.

При первісному поданні позовної заяви та відповідного клопотання про поновлення строку звернення до суду представник позивача обґрунтовувала його пропуск посиланням на практику Верховного Суду у справах № 580/9660/23, №400/4829/24, № 200/5637/23, № 160/5468/23, №500/6880/23, № 755/10947/17 тощо, а також зазначала, що належним доказом про обсяг виплачених військовослужбовцю при звільненні сум, є грошовий атестат.

Однак, в даному контексті суд зауважує, що позивач помилково ототожнює щомісячне грошове забезпечення, яке виплачується військовослужбовцю протягом проходження служби, з виплатами, що здійснюються при звільненні та підтверджуються відомостями грошового атестата. Такий підхід є юридично необґрунтованим. Грошове забезпечення військовослужбовців складається з основних та додаткових щомісячних виплат, які мають систематичний характер і підлягають нарахуванню та виплаті щомісяця, відповідно до фактично займаної посади, вислуги років, умов служби тощо. Звільнення ж є окремою правовою підставою для проведення остаточного розрахунку, до якого можуть включатися невиплачені суми, у разі наявності УБД - компенсація за невикористану додаткову відпустку; одноразова грошова допомога при звільненні; компенсація за недоотримане речове майно; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, якщо її не виплатили за рік служби; одноразова допомога для оздоровлення, якщо в поточному році її не було виплачено.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 року позовну заяву було залишено без руху, оскільки щодо періоду з 07.10.2022 по 20.05.2023 року, за який позивач просить здійснити перерахунок та виплату основних та додаткових видів грошового забезпечення, позивачем при поданні позову пропущено тримісячний строк звернення до суду, а наведені у клопотанні про його поновлення причини пропуску цього строку визнані судом неповажними.

Крім того, суд зауважив, що, зазначаючи в позовній заяві, зокрема, про проходження військової служби, представник позивача не вказала конкретного періоду проходження такої служби із зазначенням дати зарахування до списків військової частини та дати звільнення з частини і виключення із списків особового складу; не надала відповідні докази на підтвердження зарахування до списків особового складу військової частини і виключення з них (копії відповідних наказів командира військової частини) до позовної заяви не додано. Не вказано дати звернення до відповідача та не надано копію відповідного адвокатського запиту. Наведені недоліки позовної заяви перешкоджають повному встановленню обставин спору.

На виконання вимог судової ухвали від 25.08.2025 року представник позивача надала уточнену позовну заяву, у якій зазначила періоди проходження військової служби позивачем у Військовій частині НОМЕР_1 : з 07.10.2022 по 27.02.2024 року, а також подала іншу заяву про поновлення строку звернення до суду, вказавши на те, що позивачем не було отримано письмового повідомлення про розмір прожиткового мінімуму, застосованого при обчисленні грошового забезпечення позивача, а також грошової допомоги на оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, інших щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення за період з 07.10.2022 по 20.05.2023 року, інформації про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022, 01.01.2023 року за останньою займаною посадою заявника з обов`язковим зазначенням процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії та розмір у %, інформацію щодо тарифного розряду, згідно з яким розраховується посадовий оклад заявника з 07.10.2022 по 20.05.2023 року.

За твердженням представника позивача лише після відповіді на адвокатський запит, а саме 01.07.2025 року позивачу фактично стало відомо про порушення свого права.

При цьому, відповідних доказів на підтвердження проходження військової служби у відповідача до заяви на усунення недоліків не додано.

Оцінюючи наведені представником позивача підстави для поновлення строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що процесуальним законом зобов`язано учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки згідно із частиною 2 статті КАС України і що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними (постанови Верховного Суду 10 лютого 2023 року по справі № 640/20580/20, від 9 листопада 2023 року у справі № 520/12478/22, від 26 квітня 2024 року у справі №160/6427/23 та інші).

Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас, відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Предметом спору у цій справі є, зокрема, вимога про перерахунок та виплату позивачу основних та додаткових видів грошового забезпечення за період з 07.10.2022 по 20.05.2023 року

Відтак, виходячи з відомостей, зазначених у позовній заяві щодо проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 07.10.2022 по 27.02.2024 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосуються виплат, не пов`язаних із звільненням позивача з військової служби. Таким чином, спір у цій справі є трудовим спором, пов`язаним із виплатами під час проходження військової служби позивача у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 27.04.2023 у справі №300/4201/22 та від 25.04.2023 у справі №380/15245/22, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці. Положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Так, спеціальним законодавством, яке регламентує порядок здійснення виплат грошового забезпечення військовослужбовцям, не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак, такі питання регулює Кодекс законів про працю України.

Законом України від 01.07.2022 року № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин", який набув чинності 19.07.2022 року (далі - Закон № 2352-ІХ), внесено зміни, зокрема, до статті 233 Кодексу законів про працю України.

Приписами частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції Закону № 2352-ІХ передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Як зазначалося вище, представник позивача вважає, що перебіг строку звернення до суду розпочався з 01.07.2025 року дати отримання відповіді від військової частини на адвокатський запит.

Однак, в даному контексті суд вважає необхідним зазначити про таке.

Відповідно до пункту 2 розділу І, пункту 1 розділу XXIII, пункту 1 розділу XXIV "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років відносяться до щомісячних основних видів грошового забезпечення; надбавки, доплати, підвищення та премії - до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а грошові допомоги для оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань - до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, які надаються один раз на рік.

Чинним законодавством передбачена щомісячна оплата праці (виплата грошового забезпечення).

В пункті 8 розділу І "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом МО України від 07.06.2018 року № 260, зазначено:

"Грошове забезпечення виплачується:

щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;

одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України)."

За загальним правилом, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Статтею 30 Розділу IV "Права працівника на оплату праці та її захист" Закону України "Про оплату праці" встановлений обов`язок роботодавця при кожній виплаті заробітної плати повідомити працівника про такі дані (загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати), що належать до періоду, за який провадиться оплата праці, і, відповідно, право працівника знати такі дані.

Отже, військовослужбовець, отримуючи грошове забезпечення щомісячно, може (має право) знати його розмір і дані про це забезпечення (загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати), що належать до періоду, за який провадиться виплата грошового забезпечення, і, відповідно, зробити висновок, чи виплачено йому грошове забезпечення в належному розмірі, порушуються чи ні його права відповідачем при нарахуванні та виплаті такого забезпечення і звернутися до суду з відповідним позовом у встановлений тримісячний строк.

З огляду на імперативність норми закону про регулярність виплати заробітної плати (грошового забезпечення) право заявника на звернення до суду у разі незгоди із повнотою платежів з оплати праці у межах кожного окремого календарного місяця виникає не у момент настання події припинення публічної служби (у тому числі і у спосіб звільнення з військової служби), а у момент настання календарної дати, коли суб`єктом владних повноважень повинен бути проведений платіж за кожен окремий календарний місяць.

Поряд з цим, суд зауважує, що недотримання суб`єктом владних повноважень вимоги закону щодо повідомлення про розмір нарахувань у межах кожного окремого календарного місяця є підставою для вчинення заявником - найманим публічним службовцем (у тому числі і військовослужбовцем) відповідних дій, спрямованих на з`ясування дійсного стану власних прав (інтересів) у сфері оплати часу військової служби.

Отримуючи грошове забезпечення щомісячно, військовослужбовець може (має право) знати його розмір і дані про це забезпечення (загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати), що належать до періоду, за який провадиться виплата грошового забезпечення, і, відповідно, зробити висновок, чи виплачено йому грошове забезпечення в належному розмірі, порушуються чи ні його права відповідачем при нарахуванні та виплаті такого забезпечення і звернутися до суду з відповідним позовом у встановлений тримісячний строк.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Представником позивача не наведено об`єктивних поважних причин, непереборних обставин, які б не дозволяли позивачу вчасно звернутися до відповідача протягом спірного періоду та поцікавитись розміром нарахованого та виплаченого грошового забезпечення, а також порядку його розрахунку.

Як зазначено в пункті 1 частини 4 статті 169, а також частині 2 статті 123 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; якщо заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду не буде подано особою в зазначений судом строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними.

З огляду на зазначене, з врахуванням приписів частини другої статті 123, пунктів 1, 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд повертає позовну заяву.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Н.М. Майстренко