Справа № 280/5770/25
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 вересня 2025 року Справа № 280/5770/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд 158-Б, м. Запоріжжя, 69005), Головного управління пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, ) про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), Головного управління пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач 2), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 17 березня 2025 року № 95;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп: НОМЕР_1 ), період його роботи у Приватному малому підприємстві "ФОРТЛАМ" з 01 грудня 1992 року по 17 лютого 1993 року та період його роботи у Приватному підприємство "СВА" з 18 лютого 1993 року по 01 березня 1994 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 17 квітня 2025 року № 9546-10831/К-02/8-1000/25;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до спеціального стажу роботи в пільговому обчисленні (в розрахунку один місяць служби за три місяці) періоди безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення охорони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, а саме: 30 липня 2023 року, 14 серпня 2023 року, з 21 серпня 2023 року по 29 серпня 2023 року, 09 вересня 2023 року, з 12 вересня 2023 року по 29 вересня 2023 року, з 17 квітня 2024 року по 28 травня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення дострокової пенсії за віком, як учасника бойових дій. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 17 березня 2025 року № 95 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно зі статтею 115 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу позивача не зараховано період його роботи з 01 грудня 1992 року по 17 липня 1993 року у зв`язку із відсутністю дати та номеру наказу при звільненні та з 18 лютого 1993 року по 01 березня 1994 року оскільки при звільненні наявна печатка УССР. Однак, позивач вказує, що не має нести відповідальність за невірно заповнену трудову книжку, оскільки відповідальність за її заповнення покладена на роботодавця, а не працівника. Також, позивачу стало відомо, що до його страхового стажу період перебування на військовій службі з 10 листопада 2022 року по 20 липня 2024 року зараховано без врахування кратності один місяць за три місяці військової служби. Позивач звернувся до органів пенсійного фонду із заявою про зарахування до страхового стажу періоду перебування на військовій службі у трьох кратному розмірі, проте листом Головного управління Пенсійного фонду у Київській області від 17 квітня 2025 року № 9546-10831/К-02/8-1000/25 позивачу відмовлено у здійсненні такого зарахування у зв`язку із ненаданням довідки ТЦК. В той же час, позивач вказує, що ним надавалась відповідна довідка, яка містить інформацію щодо періоду проходження позивачем військової служби. Вважаючи вищезазначені рішення відповідачів та їх дії в частині обчислення страхового стажу протиправним позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 09 липня 2025 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із ненаданням доказів на підтвердження факту сплати судового збору за звернення до суду із позовом.

15 липня 2025 року представником позивача усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді від 21 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Відповідачам запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Також, вищезазначеною ухвалою від відповідачів витребувано засвідчену належним чином копію пенсійної справи позивача.

15 липня 2025 року на виконання вимог вищезазначеної ухвали від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на адресу суду надійшли витребувані докази.

Також, 15 липня 2025 року до суду через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд» надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на позовну заяву, у якому відповідач 1 вказує, що 10 березня 2025 року позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. За доданими документами до страхового стажу відповідачем 1 не зараховано періоди роботи: - з 01 грудня 1992 року по 17 лютого 1993 року, оскільки відсутня дата та номер наказу при звільненні; - з 18 лютого 1993 року по 01 березня 1994 року, оскільки при звільненні використано печатку старого зразка, яка містить напис «УССР». У 1991 році Україна стала незалежною державою. Запис про перейменування/реорганізацію підприємства відсутній. Довідку про реорганізацію підприємства відповідачем не надано. Отже, записи в трудовій книжці позивача вчинено з порушенням Інструкції №58, Інструкції №162. Вказує, що на виконання Порядку № 637, позивачем не надано уточнюючі довідки. Відсутні підстави для зарахування оспорюваних періодів до страхового стажу позивача. Також, вказує про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу його перебування на військовій службі у трьох кратному розмірі. Просить відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

11 серпня 2025 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області також надійшов відзив на позов у якому представник відповідача 2 заперечує проти задоволення позову та вказує, що питання щодо зарахування позивачу до страхового стажу періоду проходження військової служби відповідачем -2 не вирішувалось, оскільки заява про призначення позивачу пенсії вирішувалась відповідачем -1, то і обчислення стажу, в тому числі що стосується перебування позивача на військовій службі, вирішувалось відповідачем -1. Відповідач 2 лише листом повідомив позивача у відповідь на його заяву про рахування періоду перебування на військовій службі в одинарному розмірі та вказав що обчислення трудового стажу у складі діючої армії здійснюється на підставі довідки військового комісаріату. В задоволенні позову просить відмовити.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

10 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою про призначення пенсії у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VІ (далі Закон № 1058-VІ).

Вищезазначена заява з урахуванням принципу екстериторіальності передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в запорізькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 17 березня 2025 року № 95, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно зі статтею 115 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Згідно вказаного рішення вік заявника 60 років 7 місяців 11 днів, необхідний страховий стаж згідно з частиною 4 статті 115 Закону № 1058 становить 25 років, страховий стаж особи становить 22 роки 11 місяців 21 день. За доданими документами до страхового стажу відповідачем 1 не зараховано періоди роботи: - з 01 грудня 1992 року по 17 лютого 1993 року, оскільки відсутня дата та номер наказу при звільненні; - з 18 лютого 1993 року по 01 березня 1994 року, оскільки при звільненні використано печатку старого зразка, яка містить напис «УССР».

Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу на підставі частини 4 статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Із розрахунку стажу, проведеного за результатами розгляду відповідачем -1 заяви позивача, йому стало відомо, що період перебування на військовій службі з 10 листопада 2022 року по 30 липня 2024 року до страхового стажу зараховано у однократному розмірі у зв`язку із чим 04 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача 2 із заявою стосовно здійснення перерахунку стажу в частині проходження військової служби в трьох кратному розмірі.

У відповідь на вищезазначену заяву відповідач 2 направив на адресу позивача лист від 17 квітня 2025 року № 9546-10831/К-02/8-1000/25, зі змісту якого вбачається, що зарахування до страхового стажу періодів військової служби на пільгових умовах в кратному обчисленні, зокрема, один місяць служби за три місяці, за нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не передбачено. Та вказано, що зарахування військової служби до страхового стажу здійснюється на підставі довідок військових комісаріатів.

Вважаючи рішення та дії відповідачів з приводу відмови у призначенні пенсії та обчисленні страхового стажу протиправним позивач звернулася до суду з цим позовом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 115 Закону №1058-IV визначено пенсійне забезпечення окремих категорій громадян.

Пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV передбачено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 101 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 101 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058-IV).

Частинами 1 та 3 статті 44 Закону №1058 встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження стажу також регламентовано у статтею 62 Закону №1058, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року справі № 444/2480/16-а.

При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до наведених норм чинного законодавства, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 17 березня 2025 року № 95, позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи, згідно трудової книжки Серії НОМЕР_2 від 05 лютого 1987 року з 01 грудня 1992 року по 17 липня 1993 року у зв`язку із відсутністю дати та номеру наказу при звільненні та з 18 лютого 1993 року по 01 березня 1994 року оскільки при звільненні наявна печатка УССР.

На момент заповнення трудової книжки позивача вперше, порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №162 (далі - Інструкція №162 ).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.11 Інструкції №162 встановлено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

З 29 липня 1993 року порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року №301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, аналіз вказаних вище правових норм дозволяє дійти до висновку, що обов`язок щодо заповнення трудової книжки та внесення достовірних даних покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, а саме копією трудової книжки серії НОМЕР_2 від 05 лютого 1987 року, на 6-7 сторінках наявна інформація про перебування позивача на роботі на Приватному малому підприємстві "ФОРТЛАМ" на посаді інженера по забезпеченню у період з 01 грудня 1992 року по 17 лютого 1993 року. При цьому в трудовій книжці наявний запис про прийняття його на роботу згідно наказу № 2 від 01 грудня 1992 року та відсутній запис про наказ та дату звільнення. При цьому наявна дата звільнення позивача з роботи на підставі статті 38 КЗпП.

Також, на 8-9 сторінках трудової книжки позивача наявна інформація про його перебування на роботі на Приватному підприємстві "СВА" на посаді заготовщика макулатури у період з 18 лютого 1993 року по 01 березня 1993 року. При цьому в трудовій книжці наявний запис про прийняття його на роботу згідно наказу № 12 від 16 лютого 1993 року про звільнення його з роботи на підставі наказу № 19 від 01 березня 1994 року. При цьому наявна дата звільнення позивача з роботи на підставі статті 38 КЗпП.

З дослідження копії трудової книжки, суд вбачає, що трудова книжка позивача заповнена відповідно до Інструкцій №162 та №58, записи в трудовій книжці про роботу позивача відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки відображені в хронологічному порядку, містять чітку інформацію щодо посад на яких позивач працював у спірний період та характер роботи яку від виконував, а також інформацію щодо підприємств на яких працював позивача та підстав призначення на такі посади.

Наявність певних недоліків оформлення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Цей висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, наведеній у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 677/277/17, від 24 лютого 2018 року у справі №490/12392/16-а.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу період роботи на Приватному малому підприємстві "ФОРТЛАМ" з 01 грудня 1992 року по 17 лютого 1993 року та на Приватному підприємство "СВА" з 18 лютого 1993 року по 01 березня 1994 року.

У зв`язку із чим вимоги позивача про скасування рішення відповідача 1 та зарахування вищезазначених періодів роботи до його страхового стажу підлягають задоволенню.

Що ж стосується вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 17 квітня 2025 року № 9546-10831/К-02/8-1000/25 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області позивачу до його стажу роботи в пільговому обчисленні (в розрахунку один місяць служби за три місяці) періоди безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення охорони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, а саме: 30 липня 2023 року, 14 серпня 2023 року, з 21 серпня 2023 року по 29 серпня 2023 року, 09 вересня 2023 року, з 12 вересня 2023 року по 29 вересня 2023 року, з 17 квітня 2024 року по 28 травня 2024 року, то суд зазначає наступне.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 12 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Процедуру надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та категорії таких осіб визначає Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413 (далі - Порядок № 413).

Відповідно до пункту 2 Порядку №413 статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним, добровольцям Сил територіальної оборони) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Пунктом 4 Порядку №413 визначено підставу надання особі статусу учасника бойових дій: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 30 грудня 2024 року (а.с. 13).

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_4 від 28 лютого 2025 року № 08/108 про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України підтверджено, в періоди 30 липня 2023 року, 14 серпня 2023 року, з 21 серпня 2023 року по 29 серпня 2023 року, 09 вересня 2023 року, з 12 вересня 2023 року по 29 вересня 2023 року, з 17 квітня 2024 року по 28 травня 2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області, Покровському районі, н.п. Побєда, Покровськ, Красногорівка, Луганській області, Сватівському районі, н.п. Стельмахівка.

При цьому, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Військовослужбовці відповідно до ст. 1-2 цього Закону користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

За визначенням статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII до учасників бойових дій належать, зокрема військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Абзацом 2 пункту 1 статті 8 Закону № 2011-ХІІ визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії та встановлює, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.

Пунктом 2.3 розділу 2 наказу Міністерства оборони України № 530 від 14 серпня 2014 року «Про положення про організацію роботи з обчислення вислуги років», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року № 1294/2607 передбачено, що при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах (з урахуванням вимог пунктів 2.4 та 2.5 цього розділу): один місяць служби за три місяці, зокрема участь у бойових діях у воєнний час; період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що зазначена військова служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №348/347/17, від 30 липня 2019 року у справі № 346/1454/17 та від 02 квітня 2020 року у справі №185/4140/17 (92-а/185/282/17), від 16 червня 2020 рок у справі №185/7049/16-а.

Відтак, час проходження позивачем військової служби, протягом якого позивач брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, повинен бути зарахований до пільгового стажу позивача в кратному обчисленні (в даному випадку 30 липня 2023 року, 14 серпня 2023 року, з 21 серпня 2023 року по 29 серпня 2023 року, 09 вересня 2023 року, з 12 вересня 2023 року по 29 вересня 2023 року, з 17 квітня 2024 року по 28 травня 2024 року) - один місяць служби за три місяці.

З огляду на вищевказані положення Закону та практику Верховного Суду позивач має право на зарахування до пільгового стажу в кратному обчисленні період проходження військової служби відповідно до довідки виданої військовою частиною НОМЕР_5 від 28 лютого 2025 року № 08/108, яка передбачена Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413.

В той же час судом встановлено, що спірні періоди перебування позивача на військовій службі зараховано до страхового стажу позивача в одинарному обчисленні саме відповідачем 1 під час розгляду його заяви про призначення пенсії від 10 березня 2025 року, що підтверджується відповідним розрахунком стажу, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 26 зворотній бік).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 17 квітня 2025 року № 9546-10831/К-02/8-1000/25, який позивачем помилково сприймається як рішення про відмову у перерахунку стажу, позивача повідомлено про можливість зарахування військової служби до страхового стажу на підставі довідок військових комісаріатів. Рішення про відмову у перерахунку стажу позивача відповідачем 2 не приймалось.

Відтак, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком, періоди військової служби на пільгових умовах із розрахунку один місяць служби за три такі періоди перебування на службі як 30 липня 2023 року, з 14 серпня 2023 року, з 21 серпня 2023 року по 29 серпня 2023 року, 09 вересня 2023 року, з 12 вересня 2023 року по 29 вересня 2023 року, з 17 квітня 2024 року по 28 травня 2024 року, протягом яких ОСОБА_1 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області, Покровському районі, н.п. Побєда, Покровськ, Красногорівка, луганській області, Сватівському районі, н.п. Стельмахівка.

Також суд звертає увагу, що у випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав усі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 лютого 2018 року (справа №687/975/17), відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Враховуючи вищевикладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 17 березня 2025 року № 95 є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 частини 2 статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Так, враховуючи вказане вище та протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 17 березня 2025 року № 95, з огляду на відсутність протиправних дій відповідача 2 по відношенню до позивача, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 01 грудня 1992 року по 17 лютого 1993 року, з 18 лютого 1993 року по 01 березня 1994 року, а також зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 із розрахунку один місяць служби за три такі періоди перебування на військовій службі як 30 липня 2023 року, 14 серпня 2023 року, з 21 серпня 2023 року по 29 серпня 2023 року, 09 вересня 2023 року, з 12 вересня 2023 року по 29 вересня 2023 року, з 17 квітня 2024 року по 28 травня 2024 року, у зв`язку із чим повторно переглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії згідно пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VІ.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн.

Керуючись Конституцією України, статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 17 березня 2025 року № 95.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01 грудня 1992 року по 17 лютого 1993 року, з 18 лютого 1993 року по 01 березня 1994 року, а також зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 із розрахунку один місяць служби за три такі періоди перебування на військовій службі як 30 липня 2023 року, 14 серпня 2023 року, з 21 серпня 2023 року по 29 серпня 2023 року, 09 вересня 2023 року, з 12 вересня 2023 року по 29 вересня 2023 року, з 17 квітня 2024 року по 28 травня 2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 березня 2025 року про призначення пенсії у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VІ, з урахуванням висновків суду в цій справі.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 968,96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 19 вересня 2025 року.

Суддя Д.В. Татаринов