Справа № 461/386/23
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 рокуСправа № 461/386/23 пров. № А/857/17410/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,

при секретарі судового засідання Гладкій С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова про скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року та рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року (суддя Хома О.П., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м.Львова із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч) та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (далі КЕВ), в якому просив:

- скасувати рішення житлової комісії в/ч (далі ЖК) в частині постановки його в чергу на отримання жилого приміщення з 03.03.1995 і зняття з обліку 16.09.2011;

- зобов`язати ЖК зарахувати позивача на квартирний облік для отримання жилого приміщення з 11.08.1992 і зняти з квартирного обліку 02.10.2015;

- зобов`язати начальника КЕВ видати довідку про перебування на обліку (Додаток 22 до наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380 (далі Наказ) у відповідності до рішення ЖК з 11.08.1992 по 02.10.2015.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 20 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2024 рішення Галицького районного суду м.Львова від 20 червня 2023 року скасовано, провадження у справі закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та роз`яснено позивачу його право протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року дану справу передано до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою останнього суду від 20 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків, зокрема, подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

Вимоги цієї ухвали позивачем виконано шляхом подання позовної заяви у відповідній редакції (а.с. 7-14 т.2) та ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 5 червня 2024 року, зокрема, поновлено строк звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року провадження у справі в частині позовних вимог щодо оскарження рішення ЖК в частині постановки позивача в чергу на отримання жилого приміщення з 03.03.1995 закрито.

Рішенням цього суду від 16 квітня 2025 року в задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленими судовими рішеннями, їх оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить їх скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги відповідно.

В апеляційній скарзі на ухвалу вказує, що позивачем у справі №463/1112/13-ц, в якій Личаківський районний суд м.Львова ухвалив рішення від 16 жовтня 2013 року, та яке стало підставою для закриття провадження у справі у відповідній частині, є не він, а ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду обґрунтована тим, що ЖК прийняла неправомірне рішення щодо зняття його з житлового обліку з 16.09.2011, а не з 02.10.2015 дати зняття з реєстрації в Львівському гарнізоні. Цей суд прийшов до помилкового висновку про його пасивну поведінку при вирішенні питання щодо взяття на квартирний облік на новому місці служби, зокрема у м. Рівне, де служив до травня 2015 року.

ЖК порушила його право бути присутнім на засіданні житлової комісії, не повідомила про дату, час і місце призначеного засідання.

Командир в/ч після зняття його з обліку у Львівському гарнізоні не надіслав його облікову справу за новим місцем служби у Рівненський гарнізон, чим позбавив права своєчасно вжити заходів щодо зарахування на облік за новим місцем служби. Був переконаний, що продовжує перебувати на обліку у Львівському гарнізоні.

За ним і надалі закріплено службове житло у Львівському гарнізоні.

В/ч у відзиві на апеляційну скаргу на рішення суду заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Стверджує про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом без поважних причин, що було проігноровано цим судом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника в/ч, переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами, перевіривши законність та обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга на ухвалу суду підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу на рішення суду слід залишити без задоволенню, з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 16 жовтня 2013 року у справі №463/1112/13-ц, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 до ЖК про визнання незаконним рішення ЖК та зарахування на квартирний облік. Визнано незаконним рішення ЖК від 31.03.2005 про зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік з 03.03.1995.

Таким чином, у відповідності до пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) рішення ЖК щодо постановки позивача в чергу на отримання жилого приміщення з 03.03.1995 не може бути предметом розгляду у цій справ, оскільки таке вже було предметом розгляду у справі №463/1112/13-ц, судове рішення у якій набрало законної сили.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог цей суд дійшов висновку, що переведення позивача до нового місця служби до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі РЗВ) зумовило у відповідності до пункту 3.12 «Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень», затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.10.2006 № 577 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі МЮУ) 30.10.2006 за N 1171/13045 (далі Інструкція №577) зняття з квартирного обліку у в/ч за місцем роботи та передбачало взяття позивача на облік громадян, що потребують поліпшення житлових умов на підставі його рапорту за новим місцем роботи - РЗВ.

Неподання ОСОБА_1 рапорту про взяття на квартирний облік за новим місцем служби не є підставою залишення його на квартирному обліку на попередньому місці служби.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

У світлі вказаних процесуальних норм апеляційний суд обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги на рішення суду, а тому не може робити правових висновків щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Апеляційним судом, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з серпня 1988 року по квітень 2020 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України (далі ЗСУ).

У квітні 2020 року він отримав статус інваліда війни та був звільнений з лав ЗСУ за станом здоров`я.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.06.2022 №127 позивача з цієї дати призвано на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_2 .

За період військової служби позивач проходив таку:

з 21.06.1992 по 27.12.2002 у Військовій частині НОМЕР_3 АДРЕСА_1 (з перервою 20.09.1999 по 26.07.2000 заступник військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 ) де перебував на квартирному обліку з 11.08.1992;

з 27.12.2002 по 07.05.2009 у в/ч АДРЕСА_1 де перебував на квартирному обліку з 03.03.1995 по 16.09.2011. Згідно протоколу засідання ЖК від 18.01.2005 №3 позивача зараховано на загальну чергу для отримання житла з урахуванням терміну перебування на квартирному обліку по попередньому місці служби з 03.03.1995.

За рахунок Міністерства оборони України (далі МОУ) у 2007 році забезпечувався службовим приміщенням (житлом) трикімнатна квартира АДРЕСА_2 (далі Квартира, Адреса відповідно) на сім`ю (дружина, донька, син) площею 42,7 кв.м.

Згідно протоколу засідання ЖК від 16.09.2011 №10 позивача знято з квартирного обліку відповідно до «ст.40 п.2 ЖКУ (у зв`язку з переїздом до нового місця служби);

з 07.05.2009 по 06.04.2015 у РЗВ м.Рівне де не перебував на квартирному обліку з 01.06.2009 по 06.04.2015;

06.04.2015 по 09.02.2016 у ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі ЧЗВ) АДРЕСА_3 де перебував на квартирному обліку з 27.11.2015 (постанова Черкаського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі № 712/13550/19).

02.10.2015 був знятий з реєстрації за Адресою та зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 ;

з 09.02.2016 по 24.04.2020 у Військовій частині НОМЕР_4 АДРЕСА_4 де перебував на житловому обліку з 04.05.2017.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 23 червня 2011 року у справі №2-263/11 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який зареєстрований 10.09.1994 у відділі РАЦС Кам`янка-Бузького РУЮ Львівської області, актовий запис №84.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13 вересня 2018 року у справі № 466/3840/18, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 1 жовтня 2019, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до КЕВ та в/ч про оскарження дій (бездіяльності) щодо здачі службового житла і видачі довідки про перебування на квартирному обліку.

У цьому позові позивач просив зобов`язати в/ч та КЕВ видати йому довідку про перебування на квартирному обліку за попереднім (останнім) місцем проходження служби та зняття з обліку з 11.08.1992 по 22.09.2015, зобов`язати КЕВ видати йому довідку про здачу жилого приміщення за Адресою.

Предметом позову, який підлягає апеляційного перегляду в межах оскаржуваної ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року є скасування рішення ЖК в частині постановки ОСОБА_1 в чергу на отримання жилого приміщення з 03.03.1995 та зобов`язання ЖК зарахувати позивача на квартирний облік для отримання жилого приміщення з 11.08.1992.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень апеляційним судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 16 жовтня 2013 року у справі №463/1112/13-ц, яке не оскаржувалося та набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_2 до ЖК про визнання незаконним рішення житлової комісії військової частини та зарахування на квартирний облік. Визнано незаконним рішення ЖК від 31.03.2005 про зарахування ОСОБА_2 на квартирний облік з 03.03.1995. Зобов`язано ЖК зарахувати ОСОБА_2 на квартирний облік з 27.07.1992.

У частині першій статті 129-1 Конституції України закріплено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Зазначені конституційні приписи знайшли свої продовження у процесуальних кодексах, зокрема, статтях 14 і 370 КАС, які передбачають, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Наведені законодавчі норми відповідають принципу юридичної визначеності як одного з аспектів принципу верховенства права, що визнається і діє в Україні (стаття 8 Конституції України). Цей принцип вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії»).

Базове тлумачення принципу остаточності судового рішення (res judicata) вміщено в рішеннях ЄСПЛ від 03.12.2003 у справі «Рябих проти Росії», від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 18.11.2004 у справі «Праведная проти Росії», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Понамарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності.

Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Такі висновки наведені в постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 260/5932/21.

Підстави закриття провадження у справі визначені частиною першою статті 238 КАС, відповідно до пункту 4 частини першої якої суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Верховний Суд України у постанові від 21 грудня 2016 року у справі № 954/2004 сформулював таку правову позицію.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.

Підстави закриття провадження у цивільній справі визначені у статті 205 ЦПК України.

Зокрема, у пункті 2 частини першої статті 205 ЦПК України зазначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі у цьому випадку можливе лише за умови, що вже існує рішення суду, яке набрало законної сили, і це рішення ухвалено за наслідками розгляду спору (позову), який розглядається між тими самими сторони, про то самий предмет спору і з тих самих підстав.

Таким чином, необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК обумовлена, зокрема, неприпустимістю розгляду судами одного і того ж спору двічі.

Отже, підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі може бути лише наявність на час його ухвалення рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

При наведеному необхідно погодитися з доводами апелянта, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для закриття провадження у цій справі щодо частини позовних вимог, позаяк позивачем у справі №463/1112/13-ц, в якій Личаківський районний суд м.Львова ухвалив рішення від 16 жовтня 2013 року, є не ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 .

Як наслідок, ухвала Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року підлягає скасуванню, а справа щодо частини позовних вимог направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відтак, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та повністю спростовують висновки суду першої інстанції, які є надумані, свідчать про поверховий аналіз фактичних обставин справи, з метою обґрунтування своєї помилкової правої позиції.

Відповідно до статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених процесуальних норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції в наслідок невідповідності своїх висновків обставинам справи, порушив норми процесуального права, що призвело до безпідставного закриття провадження у справі в частині позовних вимог. Вказане є підставою для скасування такої ухвали і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Предметом позову, який підлягає апеляційного перегляду по суті є скасування рішення ЖК в частині зняття з житлового обліку 16.09.2011, зобов`язання ЖК зняти позивача з квартирного обліку 02.10.2015, зобов`язати начальника КЕВ видати довідку про перебування на обліку у відповідності до рішення ЖК з 11.08.1992 по 02.10.2015.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з статтею 31 Житлового кодексу Української РСР (тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних відносин (далі ЖКУ) громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю..

Відповідно до статті 43 ЖКУ громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

За змістом частини першою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей

жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

«Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 (надалі Порядок) визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей.

Відповідно до пункту 22 Порядку облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Згідно пункту 23 Порядку для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника). До рапорту додаються: довідка з місця проживання про реєстрацію і склад сім`ї; витяг з особової справи військовослужбовця про склад сім`ї; довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих органах місцевих рад); документи, що підтверджують право на першочергове та позачергове одержання житла, інші пільги. Інші документи житлова комісія запитує у разі потреби через командира військової частини у відповідних державних органів, установ, організацій, громадян.

Пункт 24 Порядку визначає, що військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини.

У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

На засіданні житлової комісії має право бути присутнім військовослужбовець, стосовно якого вирішується питання зарахування на облік.

Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.

Військовослужбовці, зараховані на облік, заносяться до книги обліку осіб, що перебувають в черзі на одержання житла.

Згідно п. 25 Порядку на кожного військовослужбовця, зарахованого на облік, оформляється облікова справа.

Облікова справа є документом суворої звітності і зберігається за місцем перебування військовослужбовця на обліку, а після надання йому житла для постійного проживання протягом п`яти років - у виконавчому органі районної, міської, районної у місті ради, що видав ордер, якщо ордер видано квартирно-експлуатаційним органом - в квартирно-експлуатаційному органі. Після закінчення зазначеного строку справа знищується у встановленому порядку.

За пунктом 26 вказаного Порядку військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до

іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

За положеннями пункту 19 Порядку у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством.

Пунктом 32 Порядку передбачено, що черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

Пункт 30 Порядку визначає випадки за яких військовослужбовці знімаються з обліку у разі, якими є:

поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла;

засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження;

звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;

подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік;

в інших випадках, передбачених законодавством

Відповідно до пункту 3.7 Інструкції №577 (була чинною на час зняття позивача з обліку, втратила чинність 06.02.2012) військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

При цьому облікова справа направляється командиром (начальником) військової частини до нового місця служби військовослужбовця разом з особовою справою, а в разі розформування військової частини - до військового комісаріату.

Перебування військовослужбовця на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, підтверджується Довідкою (додаток 4) про перебування на обліку за попереднім місцем служби та зняття з обліку, виданою відповідним квартирно-експлуатаційним органом та командиром військової частини.

За пунктом 3.12 Інструкції №577 військовослужбовці знімаються з обліку в цьому населеному пункті в разі:

поліпшення житлових умов, унаслідок чого зникла потреба в наданні житла;

переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт;

засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження;

звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;

подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік;

в інших випадках, передбачених законодавством.

Остання норма кореспондується із вимогами статті 40 ЖКУ, яка регулює порядок перебування громадян на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, зняття з обліку.

За змістом цієї статті, громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.

Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках, зокрема, 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік.

Про зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов громадяни повідомляються у письмовій формі з зазначенням підстав зняття з обліку.

У постанові Черкаського окружного адміністративного суду від 9 лютого 2016 року у справі № 823/25/16 за позовом ОСОБА_1 до ЧЗВ, третя особа Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква, в якій позивач просив: визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії ЧЗВ, оформлене протоколом №1 від 05.01.2016 в частині постановки ОСОБА_1 на квартирний облік у загальну чергу та внесення в чергу з правом першочергового отримання житлового приміщення з 27.11.2015; зобов`язати цю житлову комісію зарахувати ОСОБА_1 на квартирний облік на одержання жилого приміщення з урахуванням всього часу проходження служби з 11.08.1992 з правом на першочергове отримання жилого приміщення з 30.05.2006, цей суд викладаючи обґрунтування позовних вимог вказав таке.

«Позивач зазначає, що його облікова справа перебуває у Львівському КЕВ, у зв`язку з тим, що ним не здано службове приміщення у Львівському гарнізоні (м. Городок Львівської області). Перебування облікової справи ОСОБА_1 у Львівському КЕВ перешкоджає подальшій його постановці на чергу під час проходження служби. Серед причин непостановки позивача на квартирний облік для отримання житлового приміщення у Рівненському гарнізоні було також: бажання зберегти службове приміщення за своєю родиною (від першого шлюбу), забезпечивши їх належним житлом; наміри в майбутньому перевестись на військовому службу до Львівського гарнізону; та переконання позивача в тому, що він продовжує перебувати на квартирному обліку у Львівському гарнізоні.»

Такі твердження позивач підтвердив в суді апеляційної інстанції під час розгляду цієї (461/386/23) справи.

Постановою Верховного Суду від 4 жовтня 2018 року постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року у справі №823/25/16 скасовано, а провадження у справі закрито так як справа не підлягала розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Дійсно, у відповідності до пункту 24 Порядку військовослужбовець має право бути присутнім на засіданні житлової комісії коли вирішується питання зарахування на облік. Водночас, житлова комісія не має обов`язку забезпечувати присутності військовослужбовця при вирішенні питання про зняття його з обліку при очевидності наявної підстави для цього, а лише зобов`язана повідомити військовослужбовця у письмовій формі про підстави зняття з обліку.

Пункт 3.12 Інструкції №577 в імперативній формі встановлює обов`язок житлової комісії зняти військовослужбовця з обліку в цьому населеному пункті в разі його переміщення до нового місця служби в інший населений пункт.

Порядок та Інструкція №577 в цьому випадку не пов`язують права військовослужбовця (чи відповідного обов`язку житлової комісії) бути знятим з обліку з дати зняття з реєстрації у відповідному населеному пункті.

При наведеному, необхідно погодитися з висновками суду першої інстанції, що переведення позивача до нового місця служби до РЗВ зумовило у відповідності до пункту 3.12 Інструкції №577 зняття з квартирного обліку у в/ч за місцем роботи та передбачало взяття позивача на облік громадян, що потребують поліпшення житлових умов на підставі його рапорту за новим місцем роботи - РЗВ.

Неподання ОСОБА_1 рапорту про взяття його на облік за новим місцем служби не є підставою залишення його на обліку на попередньому місці служби.

Щодо не направлення командиром в/ч облікової справи позивача до нового місця служби - РЗВ, то апеляційний суд зауважує, що такі питання знаходяться поза межами позовних вимог та предмета судового розгляду.

Наказом затверджено «Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» (зареєстровано в МЮУ 06.09.2018 за № 1020/32472).

За змістом пунктом 22 цієї Інструкції КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району ведення обліку військовослужбовців здійснює на підставі даних книг обліку військових частин, списків осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, що користуються правом першочергового та позачергового одержання житла, витягів з відповідних наказів командирів військових частин та копій протоколів житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій).

З цією метою в КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району ведуться:

книги обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання;

книги оперативного обліку службових житлових приміщень (по військових частинах у зоні відповідальності);

картки обліку житлових приміщень, наданих військовослужбовцю за час проходження військової служби (додаток 21);

загальний список осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, в тому числі із урахуванням пільг.

КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району у випадках, передбачених законодавством, мають право видавати за зверненням військовослужбовців довідки про перебування на обліку (додаток 22).

Відтак, апеляційний суд погоджується з доводами суду першої інстанції, що відповідна вимога є похідною від попередніх позовних вимог, та вказує про відсутність на даний момент підстав для видачі оновленої довідки про перебування на обліку у в/ч, де б були відображені інші дані ніж ті, що вказані в довідці КЕВ від 22.09.2015 №68 (а.с.11 т.1).

У вимірі сказаного, у суду першої інстанції були всі підстави для відмови у задоволенні відповідних позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315-317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року скасувати, а справу в частині позовних вимог про скасування рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 в частині постановки ОСОБА_1 в чергу на отримання жилого приміщення з 03.03.1995 та зобов`язання житлову комісію Військової частини НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_1 на квартирний облік для отримання жилого приміщення з 11.08.1992 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
Т. В. Онишкевич

Повне судове рішення складено 19.09.2025.