Справа № 308/10306/25
Суддя: Зарева Н. І.
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі

головуючої судді - Зарева Н.І., за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області справу за адміністративним позовом:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , до

ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 ,

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Шевченко Вікторія Сергіївна, що діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.03.2025 № 440-1, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000,00 гривень.

В обґрунтування позову зазначила, що 17.06.2025 ОСОБА_1 виявив, що його карткові рахунки заблоковано та 19.06.2025 звернувся в Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Закарпатської області із заявою про ознайомлення з документами виконавчого провадження з можливістю зняти з них копії. Того ж дня він отримав копії документів виконавчого провадження, з яких дізнався, що підставою для відкриття виконавчого провадження стала постанова у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП № 440-1 від 04.03.2025, винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_2 , якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративний штраф у розмірі 17 000,00 грн та зобов`язано сплатити у 15-денний строк з дня вручення постанови. Проте жодна постанова на адресу позивача надіслана не була, дізнався він про неї лише 19.06.2025, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження.

При цьому, вказує, що 04.03.2025 ОСОБА_1 працівниками поліції було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Прибувши до ТЦК та СП позивач надав працівникам свої документи, що посвідчують особу, і після цього йому повідомили, що може бути вільний, так як його новий військовий квиток ще не готовий.

Звертає увагу, що на момент перебування позивача 04.03.2025 у ТЦК та СП щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення не складалось.

Однак, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, саме 04.03.2025 відповідачем було винесено оскаржувану постанову, про що ОСОБА_1 не було відомо до 19.06.2025.

Представник позивача звертає увагу також на те, що згідно з оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 близько 07 год. 33 хв. прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 в супроводі органів Національної поліції, після чого було встановлено, що він не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до повістки № УЖ 046993, яка була вручена йому в ІНФОРМАЦІЯ_6 23.01.2025, та яку він підписав власноручно, чим зобов`язався з`явитись 23.02.2025.

При цьому, зазначає, що сама повістка фактично ОСОБА_1 вручена не була, а лише повідомлено про необхідність з`явитись в ІНФОРМАЦІЯ_7 з метою отримання нового військово-облікового документу.

Паперовий військово-обліковий документ необхідний був ОСОБА_1 для можливості подачі до ТЦК та СП заяви про оформлення відстрочки як особі, яка є одним із прийомних батьків, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років.

Наголошує, що в постанові № 440-1 від 04.03.2025 про адміністративне правопорушення відповідачем не казано обґрунтованих доказів про вчинення адміністративного правопорушення, що стало наслідком винесення постанови відносно ОСОБА_1 , постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була розглянута без попереднього складання протоколу та за відсутності ОСОБА_1 , чим він був позбавлений права надати свої докази, приймати участь у розгляді справи, надати свої покази, знайомитись з матеріалами справи чи скористатись юридичною допомогою адвоката.

Звернула увагу, що відповідач не зазначив у оскаржуваній постанові жодної інформації стосовно надісланої позивачу повістки та стосовно того, які саме відомості мав уточнити позивач.

Представник позивача просив розглянути справу у відсутності позивача та його представника, про що подав відповідну заяву, в якій також вказав, що позов позивач підтримує та просить задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, заяв про відкладення розгляду справи не подав.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 4т. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Позаяк розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи у порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши належним чином зібрані у справі докази, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст.77 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, в межах позовних вимог.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено судом, 04.03.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_3 розглянуто матеріали справи про адміністративне правопорушення та винесено постанову № 440-1 про накладення на громадянина ОСОБА_1 штрафу в сумі 17 000,00 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 04.03.2025 близько 07:33 години прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 у супроводі органів Національної поліції, після чого було встановлено, що останній не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до повістки № УЖ 046993, яка була вручена йому в ІНФОРМАЦІЯ_8 23.01.2025, та яку він підписав власноручно, чим зобов`язався з`явитись 23.02.2025. У зазначену дату громадянин ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, так як відомостей про прибуття не міститься в ІНФОРМАЦІЯ_8 , та про неприбуття особисто повідомив у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яка визначає, що громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтись за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці. Отже, громадянин ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

17 червня 2025 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження ВП № 78375444 з примусового виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення № 440-1 від 04.03.2025.

Як зазначає позивач, із вказаною постановою він ознайомився лише 19.06.2025 під час отримання копій матеріалів виконавчого провадження, відкритого на виконання оскаржуваної постанови.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також установлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

За приписами ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються: відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно з ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно з відомостями постанови № 440-1 від 04.03.2025 року, ОСОБА_1 04.03.2025 близько 07:33 години прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 в супроводі органів Національної поліції, після чого було встановлено, що останній не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до повістки № УЖ 046993, яка була вручена йому в ІНФОРМАЦІЯ_8 23.01.2025, та яку він підписав власноручно, чим зобов`язався з`явитись 23.02.2025. У зазначену дату громадянин ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як відомостей про прибуття не міститься в ІНФОРМАЦІЯ_8 , та про неприбуття особисто повідомив в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно зі ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 2101, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною першою статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України введений воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Згідно із частиною третьою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що гр. ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 , відповідач володіє щодо нього певними обліковими даними, що підтверджується, зокрема, копією довідки від 09.05.2025 № В82/21, що міститься в матеріалах справи, про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як піклувальник дитини, позбавленої батьківського піклування.

Разом з тим, постановою № 440-1 від 04.03.2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за не прибуття за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначені у повістці № УЖ 046993.

Згідно з ч. 1ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 за № 36/41381 (далі Інструкція).

Згідно з п. 3 Розділу ІІ Інструкції, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Отже, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.

Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту своїх прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.

Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а зробив такі висновки:

«Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа».

Несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.

Наслідком цього є позбавлення особи прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 року в справі № 522/20755/16-а, від 30.09.2019 року в справі № 591/2794/17, від 06.02.2020 року в справі № 05/7145/16-а, від 21.05.2020 року в справі № 286/4145/15-а, від 3103.2021 року в справі № 676/752/17 та від 25.05.2022 року в справі № 465/5145/16-а.

Суд зазначає, що відповідачем не надано до суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували, що позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Такими діями відповідач порушив права особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, позаяк не дотримано порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При дослідженні оскаржуваної постанови не можливо встановити, що така розглядалася в присутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, позаяк ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постановах від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 у справі № 607/7987/17.

Суд погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що неналежне повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення фактично позбавило його права на захист, на подання усних чи письмових пояснень, що є грубим порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Водночас як установлено судом, приймаючи спірну постанову, відповідач, у порушення норм ст. 278 КУпАП при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення не встановив чи сповіщено своєчасно осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, що призвело до винесення постанови з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач у порушення ч. 2 ст. 77 КАС України не надав суду доказів, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбувся відповідно до вказаних вище вимог КУпАП України.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, так як воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У постанові по справі № 357/10134/17 від 23.10.2019 Верховний Суд звернув увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій зазначено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Відсутність в матеріалах справи будь-якого доказу, який би підтвердив факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

Суд звертає увагу, що станом на 10.09.2025 від відповідача не надійшло жодного документа, який стосується суті пред`явлених позовних вимог та притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Натомість, з наявних матеріалів справи неможливо перевірити та встановити чи дійсно позивач по справі мав відповідний обов`язок, закріплений мобілізаційним законодавством.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили. Всі сумніви щодо скоєння правопорушення тлумачаться на користь особи, що притягується до відповідальності.

Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08.11.2018 по справі № 201/12431/16-а, від 23.10.2018 по справі № 743/1128/17, від 15.11.2018 по справі № 524/5536/17.

За таких обставин справи, суд констатує, що відповідач не довів правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушеннями норм чинного законодавства, позаяк у ході розгляду справи про адміністративне правопорушення не було з`ясовано всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З матеріалів справи неможливо встановити чи повідомлявся позивач належним чином про розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Наявна у матеріалах справи копія постанови від 04.03.2025 та її зміст дають можливість стверджувати, що розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП проводився за відсутності позивача.

Таким чином, з наявних матеріалів справи підтверджується, що оскаржувана постанова винесена з суттєвими порушеннями як матеріального (відсутні докази наявності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП), так і процесуального законодавства (проведення розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, та за відсутності відомостей про її належне повідомлення про дату, час і місце розгляду).

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, КАС України надає суду право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, беручи до уваги відсутність належних доказів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова № 440-1 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 04.03.2025 підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Крім того, відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень КАС України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 належить стягнути на користь позивача 1211,20 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Постанову від 04 березня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 майором ОСОБА_3 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000,00 грн - скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , - 1211,20 грн (тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ст. 286 КАС України може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.І. Зарева