Справа № 140/4817/25
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року ЛуцькСправа № 140/4817/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області від 20.02.2025; зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 трудовий стаж з 27.06.1991 по 04.01.1995 для встановлення наявності загального страхового стажу для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 з дати звернення 12.02.2025; зобов`язати ГУ ПФУ в Закарпатській області визнати нарахованим ОСОБА_1 грошове забезпечення у розмірі 262 рубля 50 копійок за серпень місяць 1987 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області від 20.02.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із тим, що до заяви до страхового стажу роботи заявника не зараховано період проходження військової служби, оскільки згідно посвідчення особи неможливо визначити періоди проходження військової служби та визначений документ не передбачений Порядком підтвердження стажу (Постанова Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1997).

Зазначає, що з 27.06.1991 по 04.01.1995 враховуючи той факт, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних силах СРСР та України, у нього замість трудової книжки було посвідчення особи від 01.07.1983.

Переконаний, що відсутність посилання чи неточних записів у посвідченні по обліку трудового стажу та щодо посад, які позивач займав у відповідні строки проходження військової служби у Збройних силах СРСР та України, за наявності належним чином оформленого посвідчення особи від 01.07.1983, не може бути підставою для виключення вказаних періодів проходження моєї військової служби у згаданих вище Збройних силах СРСР та України з трудового стажу.

На звернення позивача та на запит адвоката Міністерства оборони України були надані дві архівні довідки від 17.03.2025, з однієї із яких видно, що документи військової частини НОМЕР_1 за період з 1984 року но березень 2014 року залишились на тимчасово окупованій території АР Крим, відтак, пенсійний орган не може покладати на позивача надмірний тягар щодо обов`язку підтвердження стажу військової служби та створювати штучні перешкоди у реалізації права па пенсійне забезпечення.

Також з архівних довідок Львівського територіального архівного відділу Міністерства оборони України від 16.09.2024 та Галузевого державної о архіву Міністерства оборони України від 11.10.2024 убачається, що нібито позивачу не було нараховано грошове забезпечення за серпень місяць 1987 року.

З архівної довідки від 16.09.2024 слідує, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 по 25.08.1987 та, у подальшому, вибув для проходження служби до Київського ВВАИУ.

Відповідно, грошове забезпечення за серпень місяць 1987 року у розмірі 262 рубля 50 копійок позивача теж отримав у військовій частини НОМЕР_2 перед вибуттям до Київського ВВАИУ.

ОСОБА_1 апріорі не міг не отримати зазначене вище грошове забезпечення у військовій частині та, як особа, не може нести відповідальність за неналежне виконання військовою частиною своїх обов`язків щодо надання відомостей про нарахування військовослужбовцю грошового забезпечення.

У зв`язку із наведеним вище тому просить адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 1-3).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 20).

Від представника ГУ ПФУ в Закарпатській області 21.05.2025 №0700-0802-8/29885 надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позивних вимог заперечує та вказує, що 12.02.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою щодо призначення пенсії по віку відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ГУ ПФУ в Закарпатській області за доданими документами не зараховано до страхового стажу заявника період проходження військової служби, оскільки згідно посвідчення особи неможливо визначити періоди проходження військової служби та зазначений документ не передбачений Порядком підтвердження стажу (Постанова Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1997)

Відповідно наданих до заяви документів про стаж та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, страховий стаж заявника становить 28 років 8 місяці 13 днів для визначення права страховий стаж становить 29 років 0 місяців 1 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

Отже, підсумовуючи вищенаведене та враховуючи відповідність дій відповідача нормам чинного законодавства, котрим врегульовані наявні спірні правовідносини, повідомляє про відсутність підстав призначити пенсію по віку у зв`язку із відсутністю достатньої кількості загального страхового стажу, у зв`язку із чим просить відмовити у задоволенні позову (арк. спр. 23-24).

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України) до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідачів у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 12.02.2025 звернувсь до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1) визначено, що заява на призначення/перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр).

Після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, та відповідно до пункту 4.3. Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку розгляд документів, наданих позивачем, провадився за принципом «екстериторіальності» ГУ ПФУ в Закарпатській області, яким рішенням від 20.02.2025 №65 відмовлено у її призначенні (арк. спр. 5).

Зазначене рішення мотивовано тим, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу роботи заявника не зараховано період проходження військової служби, оскільки згідно посвідчення особи неможливо визначити періоди проходження військової служби та зазначений документ не передбачений Порядком підтвердження стажу (Постанова Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1997).

Встановлено, що страховий стаж заявника становить 28 років 8 місяців 13 днів, для визначення права страховий стаж становить 29 років 0 місяців 1 днів.

У зв`язку із наведеним позивач немає необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Уважаючи таке рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV установлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до статті 27 Закону №1058-ІV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Отже, розмір пенсії за віком залежить від коефіцієнта страхового стажу.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком Порядок №22-1.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637). За період роботи, починаючи з 01.01.2004, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 №8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку №637.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (абзац другий пункту 1, пункт 2 Порядку №637).

Згідно із пунктом 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до частини третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Спірні правовідносини у справі виникли у зв`язку із відмовою зарахуванні до страхового стажу періоду проходження військової служби, який передбачений у трудовій книжці серії НОМЕР_3 (арк. спр. 11).

При дослідженні копії вказаної трудової книжки, судом встановлено наявність відомостей щодо проходження позивачем військової служби у Військових Силах, про що свідчить відповідний запис здійснений Кримською республіканським управлінням Пенсійного фонду України.

Для підтвердження факту проходження позивачем військової служби за період з 27.06.1991 по 04.01.1995 позивачем було надано посвідчення особи серії НОМЕР_4 , із якого видно, що ОСОБА_1 перебуває на дійсній військовій службі в Силах СРСР, яка видана 01.07.1983 (арк. спр. 10).

Також у вказаному документі наявні відомості, що позивачу 07.12.1984 присвоєно звання старший технік групи на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_5 ; 13.09.1985 старого техніка на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_6 ; 01.09.1987 слухачем Київського ВВАІУ, 28.06.1991 призначений помічником ведучого інженера військової частини НОМЕР_7 ; 12.10.1992 призначений помічником ведучого інженера військової частини НОМЕР_1 , а 21.08.1993 призначено військове звання майор.

Поряд із тим, відділом галузевого державного архіву Міністерства оборони України листом від 11.10.2024 №179 1 10128 повідомлено позивача, що згідно витягу з Історичного формуляру військової частини НОМЕР_1 (з 19.08.2014 в/ч НОМЕР_8 ), документи даної частини на період з 1984 року по березень 2014 року залишилися на тимчасово окупованій території АР Крим (зворот арк. спр. 9).

Львівським територіальним архівним відділом галузевого державного архіву Міністерства оборони України листом від 16.09.2024 №179_2/ВИХЗВГ/1582 повідомлено, що ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , з 08.08.1983 по 25.08.1987 у військових званнях: «лейтенант», «старший лейтенант» на посаді старшого авіаційного техніка. Вибув для подальшого проходження служби до Київського ВВАІУ (арк. спр. 16).

Суд погоджується із відповідачем, що згідно посвідчення особи неможливо визначити періоди проходження військової служби, однак відповідно до положень пунктів 3, 17, 18 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Отже, зміст наведених правових норм свідчить, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній, їх неправильності чи неточності, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Такими документами, зокрема, є архівні та уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання, тощо. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

В контексті обставин цієї справи та доводів ГУ ПФУ в Закарпатській, покладених ним в основу свого рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу, суд враховує й те, що за частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

У даному випадку а матеріали справи не містять доказів звернення ГУ ПФУ в Закарпатській до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачем та відображених у його трудовій книжці відомостей щодо періодів роботи та військової служби до страхового (трудового) стажу ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що хоча й витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, однак перекладання обов`язку доказування, надання відомостей на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може слугувати умовою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Таким чином, слід дійти висновку що, відмовляючи у зарахуванні періодів військової служби (з 27.06.1991 по 04.01.1995), до страхового стажу позивача внаслідок їх непідтвердження коректними записами у трудовій книжці та іншими поданими ОСОБА_1 документами та, як наслідок, відмовляючт у призначенні позивачу пенсій за віком, ГУ ПФУ в Закарпатській області не діяло обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Дана позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 31.01.2025 у справі №120/8471/23.

Окрім встановлення щодо можливості зарахування періодів військової служби (з 27.06.1991 по 04.01.1995) до страхового стажу позивача, відповідачу також необхідно встановити чи здійснювалось нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за серпень 1987 року, адже, відповідно до листа Львівського територіального архіву відділу галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 16.09.2024 №179_2/ВИХЗВГ/1582, ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , з 08.08.1983 по 25.08.1987, однак інформація щодо нарахування грошового забезпечення позивачу за вказаний місяць (серпень 1987 року) відсутня.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, у випадку, коли законом встановлені повноваження суб`єкта владних повноважень в імперативній формі, суд зобов`язує його прийняти конкретне рішення чи вчинити конкретну дію. Натомість, у випадку, коли суб`єкт наділений певними дискреційними повноваженнями, суд повинен вказати на виявлені порушення при здійсненні таких повноважень та зазначити норму закону, яку суб`єкт владних повноважень (відповідач) повинен застосувати при вчиненні дій (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

З аналізу норм КАС України слідує, що завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. При цьому, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин. Аналогічна позиція, викладена в постанові Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.10.2008, постанові ВАСУ від 28.07.2015 справа №К/800/34016/14 відповідно до яких, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які не належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що звернення до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачем та відображених у його трудовій книжці відомостей щодо періодів роботи та військової служби до страхового (трудового) стажу відноситься до дискреційних повноважень органів пенсійного фонду на підставі частини третьою статті 44 Закону №1058-IV

Відтак, ГУ ПФУ в Закарпатській області слід повторно розглянути заяву позивача від 12.02.2025 про призначення пенсії відповідно до Закону №1058-IV та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні. У задоволенні решти позовних вимог позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

ГУ ПФУ в Закарпатській області не довів належними та допустимими доказами правомірність свого рішення від 20.02.2025 №65 у зв`язку із чим, такі рішення підлягають скасуванню, а позовні вимоги частковому задоволенню.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на сплату судового збору, пропорційно до задоволеної частини вимог у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок), сплаченого згідно із квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 08.05.2025 №ПН80 (арк. спр. 4).

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, місто Ужгород, площа Народна, будинок 4, ідентифікаційний код юридичної особи 20453063) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 20 лютого 2025 року №65 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 лютого 2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV, з врахуванням висновків суду, викладених у рішенні суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області судовий збір в сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.І. Смокович