Справа № 420/39000/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/39000/24

Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів Бойка А.В., Єщенка О. В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області) та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області), в якому просить:

-визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №13 від 17.09.2024 в частині не зарахування до його страхового стажу періоди роботи: з 01.01.1992 по 01.09.1993, з 08.10.1993 по 25.09.1996, з 29.09.1996 по 26.09.1997, з 20.10.1997 по 26.11.1999, з 27.11.1999 по 01.02.2005 в Республіці Казахстан та період проходження військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981 при призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу стаж роботи: з 01.01.1992 по 01.09.1993, з 08.10.1993 по 25.09.1996, з 29.09.1996 по 26.09.1997, з 20.10.1997 по 26.11.1999, з 27.11.1999 по 01.02.2005 в Республіці Казахстан та період проходження військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981 із внесенням такої інформації до персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що досягнувши пенсійного віку він звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до положень Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV).

За результатами розгляду вказаної заяви ГУ ПФУ в Тернопільській області, визначене за принципом екстериторіальності, прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону №1058-ІV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивач вважає, що орган Пенсійного фонду протиправно не зарахував до його страхового стажу період роботи в Республіці Казахстан з 01.01.1992 по 01.02.2005 із посиланням на припинення з 19.06.2023 для України дії Угоди про гарантії прав громадян держав, які входили до складу колишнього СРСР у галузі пенсійного забезпечення.

На переконання позивача, оскільки спірний стаж набутий ним під час чинності вказаної Угоди він має право на зарахування цього періоду до його страхового стажу, а оскаржуване рішення, відповідно, є протиправним та таким, що порушує гарантоване положеннями Конституції України право на соціальне забезпечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком №13 від 17.10.2024.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.09.2024 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 по 01.09.1993, з 08.10.1993 по 25.09.1996, з 29.09.1996 по 26.09.1997, з 20.10.1997 по 26.11.1999, з 27.11.1999 по 01.02.2005, а також період проходження військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ГУ ПФУ в Тернопільській області надало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що під час ухвалення рішення у справі суд першої інстанції не врахував, що у пенсійного органу відсутні підстави для призначення позивачу пенсії, відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV, оскільки у останнього відсутній необхідний страховий стаж.

Як пояснює апелянт, до стажу позивача не зараховані: - період проходження військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981, згідно записів трудової книжки, оскільки відсутній номер та дата видачі військового квитка, а військовий квиток відсутній; - періоди роботи з 01.01.1992 по 01.09.1993, з 08.10.1993 по 25.09.1996, з 29.09.1996 по 26.09.1997, з 20.10.1997 по 26.11.1999, з 27.11.1999 по 01.02.2005 в республіці Казахстан, оскільки у зв`язку із припиненням 19.06.2023 для України дії Угоди про гарантії прав громадян в державах, які входили до колишнього СРСР у галузі пенсійного забезпечення.

Отже, як вважає апелянт, оскільки підтверджений стаж позивача складає 11 років, 00 місяців та 11 днів, рішення про відмову у призначенні пенсії є законним та обґрунтованим та підстави для його скасування відсутні.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.

Пункт 2 частини 1 статті 263 КАС України визначає, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 досягнувши пенсійного віку вона звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до положень Закону №1058-ІV.

Заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Тернопільській області.

17.09.2024, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Тернопільській області прийняло рішення №13 «Про відмову в призначенні пенсії за віком» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 28 років (а.с.13).

В оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що за доданими до заяви документами до страхового стажу згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 не зарахований період роботи період проходження військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981, згідно записів трудової книжки, оскільки відсутній номер та дата видачі військового квитка, а військовий квиток відсутній; - періоди роботи з 01.01.1992 по 01.09.1993, з 08.10.1993 по 25.09.1996, з 29.09.1996 по 26.09.1997, з 20.10.1997 по 26.11.1999, з 27.11.1999 по 01.02.2005 в республіці Казахстан, оскільки у зв`язку із припиненням 19.06.2023 для України дії Угоди про гарантії прав громадян в державах, які входили до колишнього СРСР у галузі пенсійного забезпечення.

Також у спірному рішенні відповідач зазначив, що необхідний страховий стаж згідно частини 1, 2 статті 26 Закону № 1058-IV становить 28 років, натомість страховий стаж позивачки склав 11 років, 00 місяців та 11 днів.

За таких умов, ГУ ПФУ в Тернопільській області відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Вважаючи протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції врахував, що з 19.06.2023 припинена дія Угоди про гарантії прав громадян держав, які входили до складу колишнього СРСР у галузі пенсійного забезпечення для України.

Втім, суд дійшов висновку, що припинення дії міжнародного договору означає, що вказана Угода припиняє передбачені нею зобов`язання для сторін Угоди лише відносно правовідносин, які слідують за датою набуття денонсації, а не передують цій даті.

Таким чином, суд визнав протиправною відмову ГУ ПФУ в Тернопільській області у зарахуванні до страхового стажу позивача періоди роботи у Республіці Казахстан.

Окрім цього, суд посилаючись на висновки Верховного Суду, наведені в тому числі у постанові від 20.01.2022 у справі №591/7003/16, указав, що відповідно до статті 62 Закону № 1058-IV, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Суд наголосив на тому, що записами трудової книжки позивача підтверджується спірний період проходження військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981, а тому він також підлягає зарахуванню.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що орган Пенсійного фонду безпідставно не зарахував спірні періоди роботи позивача до його страхового стажу.

При цьому, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд вважав, що порушене право позивачки підлягає відновленню шляхом визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, зарахувавши спірні періоди до страхового стажу позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що внаслідок припинення Угоди позивач не має права на зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу та не підтвердження періоду проходження військової служби, у зв`язку з чим у позивача недостатній страховий стаж та відповідно відсутнє право на призначення пенсії за віком, колегія суддів керується наступним.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (вище і далі - Закон № 1058-IV).

Стаття 1 Закону №1058-IV встановлює, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 24 Закону №1058-IV закріплено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До дати набрання чинності Законом №1058-IV, а саме до 01.01.2004 стаж вимірювався часом роботи трудовий стаж.

Так, відповідно до норм Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР», який набрав чинності 15.05.1990, норм Закону України 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі -Закон №1788-ХІІ), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості перерв.

Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пункт 1 Порядку №637 визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Повертаючись до матеріалів справи, колегія суддів враховує, що оскаржуване рішення органу Пенсійного фонду та доводи апеляційних скарг ґрунтуються на тому, що з 19.06.2023 припинена дія Угоди між Урядом України та Урядом РФ про трудову діяльність та соціальний захист громадян, що свідчить про відсутність підстав для зарахування спірного стажу та відповідно призначення пенсії за віком.

Так, з метою належного забезпечення прав громадян на пенсійне забезпечення 13.03.1992 була прийнята Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення (далі і вище - Угода).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Відповідно до статті 5 Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Стаття 6 Угоди визначає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно статті 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 01.12.1991, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Аналізом вказаних норм слід дійти висновку, що на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалася дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу

Також з наведених положень слідує, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до статті 13 Угоди, кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, Угодою визначений стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.

Відповідно до статті 19 Закону України від 03.08.2004 №1906-IV «Про міжнародні договори України» (далі Закон №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписи пункту «в» частини 2 статті 24 Закону №1906-IV передбачають, що припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно положень частини 1 статті 25 Закону №1906-IV припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» зафіксований факт виходу України з Угоди.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України про те, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано в Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило факт припинення Угоди для України з 19.06.2023.

З огляду на те, що закон не має зворотної дії в часі суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що припинення Угоди свідчить про припинення передбачених нею зобов`язань для сторін лише відносно правовідносин, які слідують за датою набуття денонсації, а не передують цій даті.

Отже, позивач, працюючи поза межами України, мав легітимні очікування щодо його пенсійного забезпечення в Україні.

Також варто зазначити, що з огляду на чинність Угоди під час роботи позивача поза межами України останній не може нести негативні наслідки у вигляді позбавлення права на зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ГУ ПФУ в Тернопільській області під час прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії безпідставно виходив з того, що періоди роботи позивача на території Республіки Казахстан з 01.01.1992 по 01.09.1993, з 08.10.1993 по 25.09.1996, з 29.09.1996 по 26.09.1997, з 20.10.1997 по 26.11.1999, з 27.11.1999 по 01.02.2005 не можуть бути зараховані до її страхового стажу, з огляду на припинення дії Угоди.

Що стосується доводів апелянта про правомірність не зарахування органом Пенсійного фонду періоду проходження ОСОБА_1 військової служби, колегія суддів зазначає таке.

Як мовилося вище, пункт 1 Порядку №637 визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Повертаючись до матеріалів справи, колегія суддів враховує, що в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 містяться записи проходження ОСОБА_1 військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981 року. Підставою внесення записів №3-4 до трудової книжки зазначений наказ №283 від 31.10.1979.

Таким чином, оскільки трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 підтверджується спірний період проходження військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981 вказаний період підлягає зарахуванню до страхового стажу без надання уточнюючих документів.

Суд першої інстанції слушно зауважив, що відповідно до пункту 6 Порядку №637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, розвідувальних органів, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Згідно військового квитка НОМЕР_2 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 04.11.1979, ОСОБА_1 з 04.11.1979 призваний на військову службу та звільнений в запас в 31.11.1981 на підставі наказу №244 від 28.09.1981 (а.с.24).

Слід зазначили, що військовий квиток НОМЕР_2 є належним та допустимим доказом проходження позивачем військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981, а твердження апелянта про відсутність військового квитка є безпідставними.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, що період проходження ОСОБА_1 військової служби з 04.11.1979 по 30.11.1981 має бути зарахований до страхового стажу останнього.

З урахуванням викладених вище норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 17.09.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком та зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 спірні періоди.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко