Справа № 619/4473/25
Суддя: Овсянніков В. С.
Дата ухвалення: 2025-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 619/4473/25
провадження № 2-а/619/64/25
РІШЕННЯ

іменем України

23 вересня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Овсяннікова В.С., за участі секретаря судового засідання Кісіль А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №1/1198 від 22.07.2025, прийняту ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про притягнення його за за ч. 3 ст. 210 КпАП України та накладення штрафу у розмірі 17 000 гривень.

Позивач вказує, що 22.07.2025 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень.

Згідно постанови за №1/1198 від 22.07.2025 - 21.07.2025 року о 17:00 годині поліцейськими був доставлений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Було встановлено факт порушення правил військового обліку - змінив місце проживання і не став на військовий облік у ТЦК та СП протягом 7 днів, чим порушив вимоги абз. 3 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, викладених у додатку 2 до Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 №1487 (зі змінами), абз. 2, 5 ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу».

Позивач вважає, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КпАП України, вчинено повторно протягом року № 1/1198 від 22.07.2025 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню оскільки відсутні правові підстави притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Вказує, що Позивача доставили поліцейські ло ТЦК та СП, однак чи складався протокол, чи ні не знає, оскільки перебував у емоціональному стані, не міг зрозуміти, для чого складаються процесуальні документи. Через декілька днів ОСОБА_1 прийшов до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_5 для отримання протоколу, якщо він складався та з`ясувати дату та час розгляду постанови по справі про адміністративне правопорушення. Однак співробітники ІНФОРМАЦІЯ_5 протокол про адміністративне правопорушення Позивачу не надали, а лише роздрукували оскаржувану постанову без підпису та печатки, що позбавило Позивача реалізувати свої права передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема щодо безпосередньої участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення під час якого надавати докази та скористатись юридичної допомогою адвоката, що є грубим порушенням права на захист.

Зазначає, що у оскаржувальній постанові неправильно вказані прізвище позивача та паспортні дані, тобто, постанова №1/1198 від 22.07.2025 року складена зовсім на іншу людину, адже прізвище Позивача, серія паспорту, дата та ким був виданий паспорт зовсім не співпадають з паспортом Позивача.

Окрім цього, згідно постанови №1 /1198 від 22.07.2025, у резулятивній частині, на Позивача накладено лише стягнення у вигляди штрафу в розмірі 17 000 гривень, але винуватим визнано не було, тобто не встановлено вину Позивача, що є обов`язковим для притягнення до адміністративної відповідальності.

Вказує, що має військовий квиток серії' НОМЕР_1 , виданий 22.09.1992, в якому наявний запис, що 01.11.2004 року Позивач прийнятий на облік Дергачівсько-золочівським райвійськоматом (стор. 27).

Окрім того, Позивач вчасно оновив свої військово-облікові дані через «Резерв+», а саме 06.07.2024 року, що підтверджується військово-обліковим документом сформованим через «Резерв+».

При цьому, згідно оскаржуваної постанови Позивач бажає звернути увагу на те, що порушення вищевказаних норм полягає в тому, що він змінив місце проживання і не став на військовий облік у ТЦК та СП протягом 7 днів, чим порушив вимоги абз. 3 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, викладених у додатку 2 до правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 р. №1487 (зі змінами), абз. 2, 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Але коли саме Позивач змінив місце проживання і не став на військовий облік не зрозуміло, адже початок адміністративного правопорушення та його кінець, в постанові не вказано.

Дійсно, Позивач на початку широкомасштабного вторгнення, бомбардування та бойових дій, був змушений виїхати з сім`єю 25.04.2022 року до АДРЕСА_1 , де став на облік як ВПО, однак цього ж дня, зрозумівши, що свою сім`ю вій вивіз подалі, сам вирішив повернутись до м. Дергачі за постійним місцем мешкання, з метою недопущення проникнення до житла, а також можливої допомоги місцевим мешканцям. На підставі прийнятого рішення у цей самій день знявся з обліку як ВПО, залишив сім`ю за вищевказаною адресою, та повернувся до м. Дергачі за зареєстрованим місцем мешкання. Звідки до теперішнього дня нікуди не їздив.

На підтвердження цього, Позивач 30.07.2025 року у центрі надання адміністративних послуг узяв довідку, щодо дати взяття на облік як ВПО, та зняття з обліку. Дана довідка є в матеріалах справи.

Зазначає, що до 19.05.2024 норми ч. 3 ст. 210 КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою від 22.07.2025, не існувало, а тому позивач не міг вчинити адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 3 ст. 210 КУпАП, та для виконання встановлених правил військового обліку в передбачений законом строк оновив/уточнив свої облікові дані через «Резерв+».

Однак, під час оновлення/уточнення своїх облікових даних через «Резерв+», у зв`язку з постійними неполадками системи, був змушений багато разів намагатися зареєструватись в «Резерв+» у зв`язку з чим і не побачив, яка адреса проживання там була вказана, адже позивач не міг навіть уявити, що в «Резерв+» буде вказана адреса ВПО.

Вказує, що він стояв на обліку як ВПО протягом одного дня, і законні підстави щодо зміни місця проживання і не постановлення на військовий облік у ТЦК та СП протягом 7 днів - відсутні.

У відповідача були відсутні фактичні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки була можливість отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, а саме у Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України (так як ОСОБА_1 є пенсіонером МВС України та отримує пенсію за вислугу років у ГУ ПФУ в Харківській області).

Також зазначає, що відповідачем не надано доказів, що ним вживалися заходи для отримання персональних відомостей ОСОБА_1 в порядку електронної інформаційної взаємодії, і що внаслідок проведених заходів такі відомості отримати не вдалося.

Просив скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності та закрити справу, у зв`язку з відсутністю належного оповіщення про виклик до ТЦК та СП та можливістю отримання даних Позивача з відповідних реєстрів.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач у судове засідання не з`явився, від представника позивача надійшла до суду заява, в якій просили справу розглянути без участі сторони позивача. Вказали, що на задоволенні позовних вимог наполягають.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримавши 14.08.2025 року копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, не скористався процесуальним правом подачі письмового відзиву на адресу суду.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що Постановою у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 22.07.2025 року №1/1198, складеною ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 змінив місце свого проживання, і не став на військовий облік у ТЦК та СП за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи протягом 7 днів з дати взяття на такий облік, чим порушив вимоги Правил військового обліку призовників, військовозобов язаних та резервістів, які визначені у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 №1487 та ч.4 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Постанова 22.07.2025 року №1/1198 не містить ані підпису, ані печатки органу, який її видав.

Окрім того ОСОБА_1 не отримавував її офіційно, тобто позивач не отримував повістки ТЦК про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк до 22.07.2025.

Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок № 560), який, зокрема, визначає, порядок оповіщення та прибуття резервістів та військовозобов`язаних під час мобілізації. Згідно з п. 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Суд наголошує, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо. Несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.

Згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 , виданого 22.09.1992 - 01.11.2004 Позивач прийнят на облік Дергачівсько-золочівським райвійськоматом (а.с. військ. квитка 27).

Відповідно до посвідчення № НОМЕР_2 від 09.08.2004 ОСОБА_1 майор поліції та є пенсіонером.

З витягу застосунку «Резерв+», сформованого 30.07.2025, вбачається, що позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 , адесою проживання вказане місце проживання ВПО: АДРЕСА_1 , має звання - рядовий, має номер в реєстрі Оберіг, дата уточнення даних 06.07.2024.

Позивач вчасно оновив свої військово-облікові дані через «Резерв+», а саме 06.07.2024 року, що підтверджується військово-обліковим документом сформованим через «Резерв+».

Згідно довідки ВПО з інформаційно-телекомунікаційної бази ОСОБА_1 25.04.2022 став на облік як ВПО за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте як вбачається з тієї ж довідки того ж дня ОСОБА_1 був знятий з облвку ВПО за адресою: АДРЕСА_1 та вибув у інший район.

Отже, позивач змінив адресу протягом одного дня двічі: ставав та знімався як ВПО з адреси: АДРЕСА_1 , після чого вважався таким, що повернувся до свого місця реєстрації: АДРЕСА_2 , тобто перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 , відповідач володіє щодо нього певними обліковими даними.

Обов`язок щодо належного складення протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених у протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладений на суд.

Суд зазначає, що норма ст. 210 КУпАП є бланкетною, та відсилає до іншого законодавства, яке зокрема регулює порядок проведення мобілізації.

Разом з тим, посилання на норму Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», який встановлює перелік персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста, як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і в оскаржуваній постанові відсутні.

Суд вказує, що в оскаржуваній постанові, не зазначено, які саме конкретно відомості про себе (персональні дані) позивач був зобов`язаний уточнити і не уточнив, а отже, не в повному обсязі викладено суть (об`єктивну сторону) адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, що не відповідає наведеним вище вимогам.

Щодо залишення позивачем місця свого проживання та щодо того, що ОСОБА_1 не став на військовий облік як внутрішньо переміщеної особи у ТЦК та СП за місцем перебування на обліку ВПО, то це спростовується матеріалами справи, а відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували докази, надані позивачем.

При цьому, зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається, на підставі яких саме доказів відповідач дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які визначені у додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 №1487 та ч 4 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи викладене, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази, на підставі яких відповідач дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

З огляду на викладене, суд вважає, що постановою №1/1198 від 22.07.2025 винесеною ТВО начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Таким чином, законодавець чітко визначив умову, за якої положення ст. 210 КУпАП не застосовуються - за наявності можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних, держателями (розпорядниками) яких є державні органи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.

Відповідно до ч. 5 ст. 5, 8, 9 цього Закону органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.

Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників,військовозобов`язаних та резервістів» актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Цією нормою передбачено перелік державних органів, від яких Органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді персональні відомості призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Разом з тим, посилання на норму Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», який встановлює перелік персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста, в оскаржуваній постанові відсутні.

Електронна інформаційна взаємодія, у тому числі надання відповідних відомостей, між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною, здійснюється відповідно до законів України «Про публічні електронні реєстри», «Про розвідку» та у порядку, визначеному Держателем Реєстру спільно з відповідним державним органом.

Разом з тим, відповідачем не вказано, які саме відомості (персональні дані) не були оновлені позивачем і не могли бути одержані самостійно відповідачем по справі шляхом електронної інформаційної взаємодії.

З наявних матеріалів справи та наданих відповідачем копій документів стосовно ОСОБА_1 не вбачається, що відповідачем вживалися заходи щодо отримання персональних відомостей позивача у порядку електронної інформаційної взаємодії, і що внаслідок проведених заходів такі відомості отримати не вдалося.

Отже, відповідачем не доведено наявності передбачених законом умов, за яких ОСОБА_1 міг бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП (у розумінні примітки до ст. 210 КУпАП).

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Представник відповідача відзив до суду не надав, у судове засідання не з`явився, а отже не довів правомірності своїх дій, згідно ч. 2 ст. 77 КАС України.

Вирішуючи питання наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату, Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 у справі № 522/20755/16-а, від 30.09.2019 у справі № 591/2794/17, від 06.02.2020 № 05/7145/16-а та від 21.05.2020 у справі № 286/4145/15-а дійшов такого висновку: «факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням установленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу».

За таких обставин, ураховуючи зазначені висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку щодо протиправності оскаржуваної постанови та її скасування.

Процедурні порушення, зокрема, такі як розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату розгляду, є самостійними, безумовними підставами для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи. У п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 (заява №7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.

Таким чином, відповідач в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України не надав суду доказів, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбувався відповідно до вказаних вище вимог КпАП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що уповноваженою посадовою особою не в повній мірі були виконані вимоги ст. 252 КпАП та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. За таких обставин, суд приходить до переконання щодо недодержання процедури винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, яка передбачена Законом; належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем не надано, у зв`язку з чим, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

У частині відшкодування судового збору Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 дійшла наступного висновку: «За системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.»

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у порядку ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, ураховуючи задоволення позову, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 7, 251, 252, 255, 256, 258, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 268-271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення №1/1198 від 22.07.2025 року, прийняту тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) за ч. 3 ст. 210 КУпАП - закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , юридична адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Копії рішення суду негайно направити особам, які брали участь у справі.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання зареєстроване за адресою та фактично проживає: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , юридична адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя В. С. Овсянніков