Справа № 380/1362/25
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/1362/25 пров. № А/857/21535/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року у справі № 380/1362/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

місце ухвалення судового рішення м.Львів
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїГавдик З.В.
дата складання повного тексту рішення21.05.2025

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року у справі № 380/1362/25 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не прийняття рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії за заявою ОСОБА_1 від 28.12.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.12.2024, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер) 484,48 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач та позивач звернулися з апеляційними скаргами, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції.

Відповідач просить ухвалити постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

В доводах апеляційної скарги відповідач виклав обставини відображені та привів нормативні акти у відзиві на позовну заяву з приводу того, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 у справі № 380/919/24 здійснено перерахунок з 07.10.2009 по даний час. Розмір пенсійної виплати станом на 01.03.2024 становить - 5532,67 грн.

4424,04 грн. - розмір пенсії за віком;

472,20 грн,- доплата за понаднормовий стаж за 20 років;

66,43 грн.- підвищенням дітям війни Пост. № 112 п.6;

570,00 грн,- компенсаційна виплата 80-річним.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 у справі № 380/919/24 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 по даний час.

Вказаним рішенням суду спосіб виплати пенсії не визначено, тому Головне управління керується статтею 47 Закону № 1058. Оскільки пенсіонер фактично не проживає в Україні, виплата пенсії може провадитися на визначений цією особою банківський рахунок.

Крім того, скаржник зазначив, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 у справі № 380/919/24 Головним управління ОСОБА_1 нараховано доплату за період з 07.10.2009 по 31.12.2024 в сумі 474244,51 гривень. Кошти виплачено в січні 2025 року на рахунок НОМЕР_2 в AT Ощадбанк.

Окрім того в січні 2025 року ОСОБА_1 виплачено пенсію за січень 2025 року в сумі 5532,67 гривень.

Також скаржник просив суд урахувати про відсутність вини у несвоєчасній виплаті пенсії, як складової для нарахування та виплати компенсації громадянам втрати частини доходів.

При цьому, відповідач в доводах апеляційної скарги не вказав в чому ж саме полягає порушення судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Позивач в свою чергу просить ухвалити постанову, якою позов задовольнити повністю у спосіб визначений позивачем.

В доводах апеляційної скарги позивач вказує, що 28.12.2024 р позивачем подано відповідачу в особистому кабінеті на Веб-порталі ПФУ заяву, підписану електронно-цифровим підписом позивача, "про перерахунок та виплату компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 07.10.2009 р по теперішній час, з урахуванням раніше виплачених сум".

До заяви додані паспорт громадянина України для виїзду за кордон, довідка про номер облікової картки платника податків, карта реквізитів банківського рахунку в АТ «Ощадбанк».

Всі необхідні дані і документи для проведення перерахунку та виплати компенсації втрати доходу за затримку термінів виплати пенсії за період з 07.10.2009 р по теперішній час, з урахуванням раніше виплачених сум, є в пенсійній справі позивача, що відповідачем не оспорюється.

Крім того, з листа відповідача на Веб-порталі ПФУ від 13.01.2025г. № 809-31489/ Г-54/8-1300/25 (додаток 8 позову), за результатом розгляду заяви позивача від 28.12.2024 р., вбачається, що відмова у нарахуванні та виплаті компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії не мотивована ненаданням позивачем необхідних документів, тому не може бути прийнята до уваги, оскільки судом можуть виключно мотиви, за якими виходив відповідач, розглядаючи заяву позивача.

Суд помилково застосував до заяви позивача від 28.12.2024 вимоги, які пред`являються до заяви про призначення, перерахунок, поновлення, продовження виплати пенсії тощо, згідно з розділом II "Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV" від 25.11.2005 № 22-1 (далі: "порядок № 22-1").

Помилковий висновок суду про ненадання необхідних документів із заявою позивача від 28.12.2024 р. (які саме документи не надані позивачем - судом не вказано) виключає інше рішення відповідача, крім повторної відмови у нарахуванні та виплаті компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії у встановленому законом розмірі.

Таким чином, судом не виконано обов`язок щодо захисту порушеного права фізичної особи 94 років, яке вчетверте звернулась до адміністративного суду.

Відповідачем не надано доказів виплати позивачу в установленому законом розмірі компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 07.10.2009 р. до 31.12.2024 р. та правомірність бездіяльності щодо перерахунку та виплати компенсації втрати доходу, згідно з заявою позивача від 28.12.2024 р.

Судом обрано неналежний спосіб захисту права: зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 28.12.2024 р. про перерахунок та виплату компенсації втрати доходу у встановленому законом розмірі, що завідомо не може призвести до відновлення порушеного права.

Позивач та відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційних скарг відповідач та позивач в особі його представника повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відмовляючи в задоволенні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії, суд виходив з того, що "надані позивачем до заяви від 28.12.2024 документи недостатні для зобов`язання відповідача, суб`єкта владних повноважень, прийняти рішення на користь позивача, оскільки для його прийняття позивачем не виконані всі умови, визначені законом".

Також суд урахував що така заява не розглянута відповідачем в установленому порядку, а відтак дійшов висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.12.2024, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28.12.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою Про перерахунок та виплату компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 01.07.2009 р. по теперішній час, з урахуванням раніше виплачених сум, в якій зазначила наступне:

Ця заява подається в особистому кабінеті заявника на Веб-порталі ПФУ, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, підписано кваліфікованою електронним підписом заявника. Право заявника на поновлення виплати пенсії за віком, починаючи з 01.07.2009 р., із компенсацією втрати доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 01.07.2009 р. по день фактичної виплати заборгованості з пенсії, встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2023 р. у справі №380/15837/22 (ЄДРСР №109877108). З розрахунку компенсації втрати доходу, який подано зі звітом ГУ ПФУ у Львівській області від 01.12.2023 р. № 1300-5903-7/175561 про виконання судового рішення у справі № 380/15837/22, випливає, що компенсація розрахована, виходячи із затримки строків виплати пенсії у розмірі 4,20 грн за період з вересня по жовтень 2023 р. виключно, та склала 9,25 грн, у той час як вона має бути розрахована, виходячи з затримки строків виплати фактично виплаченої заявнику пенсії за період із 01.07.2009р. на день виплати заборгованості. Звертається увага, що обов`язок виплати компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії передбачено статтею 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. №1058-IV. З урахуванням викладеного та керуючись ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 р. № 1058-IV, Прошу:

У строк до 10 днів провести перерахунок та виплату компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 01.11.2009 р. по теперішній час, виходячи із розміру фактично виплаченої пенсії за віком за зазначений період, з урахуванням раніше виплачених сум..

30.12.2024 на вказану заяву позивача відповідач листом надав наступну відповідь:

Розглянувши Ваше звернення від 28.12.2024 № ВЕБ-13001-Ф-С-24-208667, яке надійшло на вебпортал Пенсійного фонду України, повідомляємо. Роз`яснення з порушеного питання із посиланням на чинні нормативні документи, Вам надавалось листами Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 27.12.2024 № 28131-29762/Г-52/8-1300/24, від 02.01.2025 № 1300-5401-8/991, від 02.01.2025 № 1300-5307-8/597. Відповідно до статті 8 Закону України Про звернення громадян не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Відповідно до частини першої статті 16 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР Про звернення громадян, скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку та виплату компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 01.11.2009, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, відповідно позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку та виплати такої компенсації, як наслідок також просить зобов`язати відповідача здійснити відповідний перерахунок та виплату такої компенсації.

З матеріалів справи убачається та не заперечується сторонами, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 у справі № 380/919/24 позивач здійснив перерахунок пенсії позивача з 07.10.2009 по даний час. Розмір пенсійної виплати станом на 01.03.2024 становить - 5532,67 грн.

4424,04 грн. - розмір пенсії за віком ;

472,20 грн,- доплата за понаднормовий стаж за 20 років;

66,43 грн.- підвищенням дітям війни Пост. № 112 п.6;

570,00 грн,- компенсаційна виплата 80-річним.

Також на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 у справі № 380/919/24 Головним управління ОСОБА_1 нараховано доплату до пенсії за період 07.10.2009 по 31.12.2024 в сумі 474244,51 гривень. Кошти виплачено в січні 2025 року на рахунок НОМЕР_2 в AT Ощадбанк. Окрім того в січні 2025 року ОСОБА_1 виплачено пенсію за січень 2025 року в сумі 5532,67 гривень.

28.12.2024 р позивачем подано відповідачу в особистому кабінеті на Веб-порталі ПФУ заяву, підписану електронно-цифровим підписом позивача, "про перерахунок та виплату компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 07.10.2009 р по теперішній час, з урахуванням раніше виплачених сум".

До заяви додані паспорт громадянина України для виїзду за кордон, довідка про номер облікової картки платника податків, карта реквізитів банківського рахунку в АТ «Ощадбанк».

Крім того позивач зазначив, що необхідні дані і документи для проведення перерахунку та виплати компенсації втрати доходу за затримку термінів виплати пенсії за період з 07.10.2009 р. по теперішній час, з урахуванням раніше виплачених сум, є в пенсійній справі позивача, що відповідачем не заперечується в ході розгляду справи.

Крім того, з листа відповідача на Веб-порталі ПФУ від 13.01.2025г. № 809-31489/ Г-54/8-1300/25 (додаток 8 позову), за результатом розгляду заяви позивача від 28.12.2024 р., вбачається, що відмова у нарахуванні та виплаті компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії не мотивована ненаданням позивачем необхідних документів, тому не може бути прийнята до уваги, оскільки судом можуть виключно мотиви, за якими виходив відповідач, розглядаючи заяву позивача.

Колегія суддів зазначає, що ухвалюючи судове рішення суд першої інстанції не урахував, що відповідач не відмовляв позивачу у нарахуванні та виплаті компенсації з підстав того, що позивачем не надано необхідних документів.

Також на переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції помилково застосував до заяви позивача від 28.12.2024 вимоги, які пред`являються до заяви про призначення, перерахунок, поновлення, продовження виплати пенсії тощо, згідно з розділом II "Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV" від 25.11.2005 № 22-1 (далі: "порядок № 22-1").

При цьому у висновку суду першої інстанції про ненадання необхідних документів із заявою позивача від 28.12.2024 р. не зазначено яких саме документів позивачем не надано, а як наслідок суд обґрунтував своє рішення тими обставинами та нормами законодавства, які не були покладені в основу та приведені відповідачем, як підстава для відмови у задоволенні заяви позивача 28.12.2024 р.

Стосовно ж суті спору, то колегія суддів зазначає таке.

Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення) та сума індексації грошових доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивач бажає отримати компенсацію втрати частини доходів, а саме за пенсійні виплати, нараховані за період з 07 жовтня 2009 року по момент фактичної виплати заборгованості з пенсії.

Між тим, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, зокрема у випадку порушення строків виплати пенсії.

В свою чергу, виплата громадянам суми спірної компенсації має провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості.

При цьому, право особи на отримання спірної компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати набувається особою незалежно від обставин та підстав виплати доходу, право на отримання якого виникло у особи в минулому.

Тобто, факт виплати пенсії на виконання рішення суду одним платежем не позбавляє позивача права на отримання спірної компенсації, так як відповідне нарахування пенсії, право на отримання якої позивачем підтверджено рішенням суду, мало здійснюватися у період визначений відповідним рішенням суду.

В свою чергу, протиправне невиконання зазначеного обов`язку відповідачем тягне за собою негативні наслідки у вигляді додаткового обов`язку з виплати спірної компенсації.

При цьому, колегія суддів зазначає, що ст. 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» чітко визначено формулу, яка має застосовуватись при обрахунку розміру спірної компенсації.

Крім того, колегія суддів зазначає, що бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 квітня 2024 року, у справі №560/8194/20.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами позивача про необхідність задоволення позовних вимог.

З іншого боку, колегія суддів не приймає доводів апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для виплати компенсації, оскільки на підставі вищевикладених норм матеріального права спірна компенсація мала бути виплачена позивачу разом із нарахованою заборгованістю з пенсійних виплат, позаяк судовими рішеннями на виконання яких здійснено відповідачем перерахунок пенсії для позивача установлено протиправне не нарахування та не виплату відповідачем пенсії за період з 07.10.2009 року.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги позивача з приводу неналежного способу захисту порушеного права на отримання компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, то колегія суддів зазначає таке.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях його органів як в цілому, так і окремих з них. Верховенство права-це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи повинні обмежуватися законом.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає перш за все, щоб діяльність як держави в цілому, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "клас та інші проти Німеччини" зазначив, що "з принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада, щонайменше, це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, неупередженості та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушення або припинення порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а також встановлення механізму відновлення, відновлення порушеного права без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язково практичне застосування ефективного механізму захисту. Верховний суд у постанові від 8.11.2019 р. у справі № 227/3208/16-а (ЄДРСР № 85492684) зазначив наступне:

"Щодо висновків суду апеляційної інстанції про те, що право призначення пенсії покладено на Пенсійний фонд, є виключно його дискреційними повноваженнями, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії колегія суддів Верховного суду зазначає наступне. На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформована позиція щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли в межах, визначених законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на свій розсуд) обирати один із кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не дискреційні, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти або не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення або дії серед варіантів, прямо або побічно закріплених в законі.

Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У справі, що переглядається, повноваження пенсійного органу за призначенням пенсії передбачені Законом України» Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Умови, за якими Пенсійний орган відмовляє в призначенні пенсії, визначені законом. Якщо ці умови відсутні, Пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між кількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження недискреційні. Також, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти приводить до потрібних результатів, наслідків, що дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити відновлення порушеного права, адекватним наявним обставинам і виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Така правова позиція узгоджується з позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15. За таких обставин, на думку колегії суддів, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача, його позов підлягає задоволенню в повному обсязі, в тому числі щодо вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 28 вересня 2016 року".

Як зазначено Верховним судом у зразковій постанові від 15.02.2018 р. у справі № 820/6514/17 (ЄДРСР № 72290243), посилання відповідача на те, що нарахування, перерахунок та виплата пенсії позивачу є дискреційними повноваженнями відповідача, є неналежними, оскільки згідно з рекомендацією Комітету міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятою Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто. коли такий орган може вибирати з декількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим в даних обставинах. Згідно з підпунктом 5 пункту 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій ... . Зазначена норма не передбачає дискреційних повноважень відповідача щодо нарахування, перерахунку та виплати пенсії, в розумінні рекомендації Комітету міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980.

Аналогічні висновки зроблені в постановах Верховного Суду, від 05.09.2018 у справі№ 826/9727/16, від 06.03.2019 у справі № 2340/2921/18, від 8.11.2019 р. у справі № 227/3208/16-а.

З урахуванням обумовлених правових висновків ВС, приведених положень законодавства та фактичних обставин справи, колегія суддів зазначає, що позивач набув права на виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії з 07.10.2009 року. Інших варіантів поведінки відповідача ніж нарахування та виплата позивачу належних сум компенсації за вказаний період чинні норми законодавства не містять.

Доказів виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 07.10.2009 року по дату виплати заборгованості з пенсії відповідач не надав.

Натомість, суд першої інстанції обумовленого не урахував, а як наслідок застосував до спірних правовідносин неефективний спосіб відновлення порушеного права, який з огляду на поважний вік заявника 94 роки є вкрай недопустимим.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є такими, що зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з прийняттям постанови про задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено витрати пов`язані з розглядом справи у вигляді сплати судового збору у розмірі 968,96 грн у суді першої інстанції та 1453,44 грн у суді апеляційної інстанцій.

Як наслідок, суд присуджує за рахунок бюджетного фінансування відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року у справі № 380/1362/25 скасувати.

Ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії дій задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 у встановленому законом розмірі та відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ компенсації втрати доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 07.10.2009 року до дати фактичної виплати заборгованості по пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у встановленому законом розмірі та відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ компенсацію втрати доходу за затримку строків виплати пенсії за період з 07.10.2009 року до дати фактичної виплати заборгованості по пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетного фінансування Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос