Справа № 260/4359/25
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2025 рокум. Ужгород№ 260/4359/25

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ), яким просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ), у звільненні полковника ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту б) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", за станом здоров`я, як непридатного до військової служби з виключенням з військового обліку;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) прийняти рішення про звільнення полковника ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту б) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", за станом здоров`я, як непридатного до військової служби з виключенням з військового обліку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що займав посаду Начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак 02.11.2023 року був звільнений з посади наказом Командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України №986 від 02.11.2023 року та призначений заступником командира бригади з морально-психологічного забезпечення - начальником відділення морально-психологічного забезпечення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року, Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року по справі №260/10760/23 наказ Командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України №986 від 02.11.2023 року скасований.

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 05.01.2024 року №717-т Центральної військово-лікарської комісії ЗС України встановлено непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку полковника ОСОБА_1 - позивача по справі.

Вищевказане свідоцтво про хворобу чинне, не оскаржувалося та передбачає обов`язок, щодо звільнення особи в військової сліжби.

19 грудня 2024 року після набрання рішенням законної сили полковник ОСОБА_1 звернувся з рапортом про звільнення з лав Збройних Сил України у зв`язку з непридатністю до військової служби, однак на момент звернення до суду з даним позовом, результати розгляду рапорту до відома позивача не доведені і в супереч чинного законодавства позивач не звільнений з лав Збройних Сил України.

Позивач вважає, що відповідачі по справі не реалізували пряму вимогу свідоцтва про хворобу №717-т та не звільнили полковника ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України, у зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представником ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду було подано відзив на позовну заяву, вимоги позивача не визнає повністю і вважає такі безпідставними та необґрунтованими.

Представник зазначає, що відповідно до наказу Командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 02.11.2023 року №986 та наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 12.12.2023 року, ОСОБА_1 з 12.12.2023 року звільнено з займаної посади начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 та виключено із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_6 і у відповідністю до припису № 61 від 12.12.2023 року, останній направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 .

Вищенаведені накази на час подачі ОСОБА_1 рапортів про звільнення з військової служби не були скасовані. З врахуванням того, що військова частина НОМЕР_3 не знаходиться у підпорядкуванні ІНФОРМАЦІЯ_5 за таких обставин з 12.12.2023 року питання щодо розгляду рапорту про звільнення з військової служби від 31.01.2024 року не входило до компетенції ІНФОРМАЦІЯ_5 .

19 грудня 2024 року позивач звернувся з рапортом про звільнення з лав Збройних Сил України враховуючи, що звільнення військовослужбовців із військової служби (полковника включно) за всіма підставами здійснюється командувачами видів Збройних Сил України, документи про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 без прийняття рішення були направлені командуванню Сухопутних військ 26.12.2024 року.

Представник відповідача вважає, що у діях ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні ознаки бездіяльності щодо звільнення полковника ОСОБА_1 .

Представником ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що документи про звільнення полковника ОСОБА_1 надійшли від військової частини НОМЕР_4 до кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України 31.12.2024.

В ході опрацювання було встановлено, що документи, подавались на звільнення з посади начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 , однак позивач наказом командувача СВ ЗС України від 02.11.2023 року №986 був призначений на посаду заступника командувача частини з морально-психологічного забезпечення начальником відділення військової частини НОМЕР_3 , попередню посаду здав та вибув до нового місця служби, а рапорт на звільнення з військової служби був поданий ОСОБА_1 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 , хоча військова частина НОМЕР_3 не підпорядковувалась ІНФОРМАЦІЯ_5 , що суперечить ст. 14 «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України»,

Також, представник зазначив, що на дату надходження документів про звільнення ОСОБА_1 до кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України (31.12.2024 року), надана постанова ВЛК від 29.12.2023 року яка оформлена у вигляді Свідоцтва про хворобу № 717-т - втратила свою чинність, відтак враховуючи суттєві недоліки в оформленні документів, процедура звільнення не могла бути реалізована, в зв`язку з чим, повідомлення щодо необхідності усунення виявлених недоліків, було надіслано до військової частини НОМЕР_4 04 січня 2025 року №765/1/203.

Крім того, представник зазначив, що на виконання рішення суду, наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №23 від 07.01.2025 року ОСОБА_1 був поновлений на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , відтак документи щодо звільнення полковника ОСОБА_1 повинні були бути оформлені та датовані після видання наказу (по особовому складу) Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 07.01.2025 року №23.

Згідно зі ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України з липня 1996 року та відповідно з вересня 2021 року перебував на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно до Витягу із Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 12 грудня 2023 року №348, полковника ОСОБА_1 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 02 листопада 2023 року №986, звільнено з займаної посади і призначено на посаду заступника командира бригади з морально-психологічного забезпечення начальника відділення морально-психологічного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_8 оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_9 . З 12 грудня 2023 року ОСОБА_2 було виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_6 та всіх видів забезпечення.

Позивач, вважаючи такі накази та рішення відповідачів необґрунтованими та протиправними звернувся з позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 05.01.2024 року №717-т, Центральною військово-лікарською комісією ЗС України встановлено непридатність ОСОБА_1 до військової служби з виключенням з військового обліку.

В січні 2024 року позивач вперше звернувся з рапортом про звільнення з лав Збройних Сил України за станом здоров`я у зв`язку з непридатністю до військової служби, однак такий рапорт було проігноровано.

31 липня 2024 року Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №260/10760/23, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2024 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було задоволено:

- визнано протиправним та скасовано наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 02 листопада 2023 року №986 про звільнення з займаної посади і призначення полковника ОСОБА_1 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_4 - заступником командира бригади з морально - психологічного забезпечення - начальником відділення морально - психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_4 , ВОС 3410002;

- визнано протиправним та скасовано рішення тимчасово виконуючого обов`язки командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 02 листопада 2023 року №27704, в частині стосовно ОСОБА_1 ;

- визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №348 від 12 грудня 2023 року.

Оскільки 16 грудня 2024 року згадане рішення суду набуло законної сили тому позивач 19 грудня 2024 року повторно звернувся з рапортом про своє звільнення на підставі свідоцтва про хворобу від 05.01.2024 року №717-т, яким його було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

ІНФОРМАЦІЯ_3 рапорт про звільнення полковника ОСОБА_1 було направлено до військової частини НОМЕР_4 кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України 26.12.2024 року.

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан з 24.02.2022 року.

Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і такий стан триває в Україні дотепер.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі Закон №389-VIII).

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону № 389-VIII, воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Водночас Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною першою статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-ХІІ. При цьому підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період встановлені у частині 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ та розмежовані з огляду на період застосування: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1); під час воєнного стану (пункт 2).

Таким чином, з огляду на введення в Україні військового стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені у пункті 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Разом з тим підпунктом пп. "б" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах (під час дії воєнного стану):

- за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

- за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Отже, підставою для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, є зокрема, за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

Так, позивач звернувся 19 грудня 2024р. з рапортом до командира начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 , в якому просив звільнити його з військової служби відповідно підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з посади начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 на підставі свідоцтва про хворобу від 05.01.2024 року №717-т, яким його було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Рапорт позивача від 19.12.2024 року про звільнення з військової служби всупереч закону не був розглянутий, а був перенаправлений ІНФОРМАЦІЯ_7 до начальника штабу заступника командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_9 », що підтверджується супровідним листом №3/12003 від 26.12.2024 року.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений в Положенні про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008)

В розділі І Положення № 1153/2008 зазначено, що початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (п.6). Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим (п.7).

Згідно п. 12 розділу І Положення № 1153/2008, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України (абз 1). Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (абз 2). Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України (абз 4).

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п. 225 Положення № 1153/2008. Так, в п.п. 2 п. 225 зазначено, що під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Приписами ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 визначено в Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженій наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 року, (далі Інструкція №170).

В розділі XII Інструкції №170 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення (п.12.1).

Суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 10 статті 2 Закону №2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 (далі - Положення № 402).

Згідно пункту 1.1 глави 1 розділу І Положення № 402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно з пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402, медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться військово-лікарською комісією з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

Згідно з пунктом 1.2 глави 1 розділу ІІ Положення №402, постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).

Пункт 6.10 глави 6 розділу ІІ Положення №402, медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії).

Визначений наслідок (результат) захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва - це такий стан здоров`я, коли результати обстеження та лікування дають підстави ВЛК (ЛЛК) винести постанову про ступінь придатності до військової служби (служби за військовою спеціальністю), а подальше лікування не призведе до відновлення придатності до військової служби.

Пункт 6.12 глава 6 розділу ІІ Положення №402 передбачає, що у разі коли є незаперечні дані, що здатність до проходження військової служби за станом здоров`я не відновиться, постанова ВЛК про потребу військовослужбовців у відпустці за станом здоров`я не приймається, а вирішується питання про придатність їх до військової служби.

З матеріалів справи встановлено, що згідно Свідоцтва про хворобу №717-т від 29.12.2023 року складеним Центральною військово-лікарською комісією, ОСОБА_1 на підставі статті 61-а графи IІІ Розкладу хвороб, було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

За змістом пункту 22.3 глави 22 розділу II Положення № 402 постанови ВЛК, які не підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, оформляються в день медичного огляду і видаються на руки особі, що пройшла медичний огляд, або в установленому порядку направляються у військову частину. Свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) з постановою, які підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, направляються на затвердження (контроль) не пізніше 5-денного терміну після медичного огляду. Свідоцтво про хворобу, довідка ВЛК із затвердженою постановою не пізніше ніж через два дні після їх затвердження та одержання із штатної ВЛК висилаються командиру військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець, що пройшов медичний огляд, або начальнику, який направив його на медичний огляд, або видаються на руки представникам військових частин за наявності у них підтверджуючих документів.

Також, суд враховує, що відповідно до пункту 22.12 глави 22 розділу II Положення №402 постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час, повинні бути реалізовані негайно.

З огляду на викладені норми Положення № 402, постанови ВЛК щодо військовослужбовців, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку в обов`язковому порядку надсилаються командиру військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець, що пройшов медичний огляд, які в свою чергу підлягають негайній реалізації.

Крім того, суд зазначає, що порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулювання питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення).

Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»:

у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_5 , начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського.

Відповідно до пункту 260 Положення, під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.

Військовослужбовці, які перебувають на військовій службі та визнані військово-лікарською комісією непридатними до неї з виключенням з військового обліку, підлягають звільненню у відставку за станом здоров`я, а визнані тимчасово непридатними до військової служби з повторним медичним обстеженням через 6 або 12 місяців - звільненню в запас за станом здоров`я із зазначенням у наказі про звільнення, що ці особи підлягають повторному медичному обстеженню після закінчення відповідного строку.

Військовослужбовці, які згідно з висновком (постановою) військово-лікарської комісії визнані непридатними за станом здоров`я до військової служби, направляються до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання переданих з військової частини документів щодо звільнення з військової служби.

Громадяни, звільнені з військової служби, у п`ятиденний строк після виключення зі списків особового складу військової частини зобов`язані прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття їх на військовий облік.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не пізніше наступного дня після взяття на військовий облік громадян, звільнених з військової служби, письмово повідомляють державні органи, підприємства, заклади, установи і організації, в яких до призову на військову службу ці громадяни працювали, навчались або були зареєстрованими як безробітні, про підставу звільнення з військової служби, строк військової служби, що зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, а також про день взяття їх на облік, у тому числі про причини перевищення строків взяття на військовий облік.

Здійснивши аналіз вищенаведених правових норм, суд доходить до висновку, що законодавством передбачено два види звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби за станом здоров`я: у запас для визнаних військово-лікарською комісією тимчасово непридатними до військової служби, та у відставку для визнаних військово-лікарською комісією непридатними до неї з виключенням з військового обліку.

Відповідно до пункту 240 Положення, військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Також, відповідно до пункту 22.3 Положення № 402, ВЛК, які не підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, оформляються в день медичного огляду і видаються на руки особі, що пройшла медичний огляд, або в установленому порядку направляються у військову частину. Свідоцтво про хворобу (довідка ВЛК) з постановою, які підлягають затвердженню (контролю) штатною ВЛК, направляються на затвердження (контроль) не пізніше 5-денного терміну після медичного огляду. Свідоцтво про хворобу, довідка ВЛК із затвердженою постановою не пізніше ніж через два дні після їх затвердження та одержання із штатної ВЛК висилаються командиру військової частини, у якій проходить службу військовослужбовець, що пройшов медичний огляд, або начальнику, який направив його на медичний огляд, або видаються на руки представникам військових частин за наявності у них підтверджуючих документів.

Свідоцтво про хворобу у воєнний час складається: на всіх військовослужбовців, визнаних непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.

Слід зауважити, що доказів визнання не дійсним висновку ЦВЛК ЗСУ від 05.01.2024 року №717-матеріали справи не містять, доказів протилежного відповідачами не надано.

В свою чергу, про наявність даного висновку та визнання позивача на підставі статті 61-а графи ІІІ Розкладу хвороб непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, відповідачами не заперечується.

Єдиною підставою щодо не розгляду рапорту позивача слугувало те, що на думку відповідачів документи про звільнення полковника ОСОБА_1 з військової служби були подані ОСОБА_1 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 з посади начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки позивач наказом командувача СВ ЗС України від 02.11.2023 року №986 був призначений на посаду заступника командувача частини з морально-психологічного забезпечення начальником відділення військової частини НОМЕР_3 .

Однак 16 грудня 2024 року набуло законної сили Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 липня 2024 року по справі №260/10760/23, яким було визнано протиправним та скасовано наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 02 листопада 2023 року №986 про звільнення з займаної посади і призначення полковника ОСОБА_1 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 військової частини НОМЕР_4 - заступником командира бригади з морально - психологічного забезпечення - начальником відділення морально - психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_4 , ВОС 3410002;

- визнано протиправним та скасовано рішення тимчасово виконуючого обов`язки командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 02 листопада 2023 року №27704, в частині стосовно ОСОБА_1 ;

- визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №348 від 12 грудня 2023 року.

У зв`язку із набранням рішення законної сили 19 грудня 2024 року позивач повторно звернувся з рапортом про його звільнення на підставі свідоцтва про хворобу від 05.01.2024 року №717-т, яким його було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Суд констатує, що станом на день подачі рапорту 19 грудня 2024 року наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 02 листопада 2023 року №986 був скасований.

Обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (ст. 129, 129-1 Конституції).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. (Закон "Про судоустрій і статус суддів"; ст.14 КАС).

Наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання.

Судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу.

Тут варто зазначити, що судове рішення є результатом повного і всебічного з`ясування обставин адміністративної справи (стаття 244 КАС України) та ретельної оцінки наданих сторонами й витребуваних судом доказів на тлі правильного застосування норм матеріального і процесуального права (стаття 242 КАС України). Від зміни цих елементів, відповідно, може змінюватися й кінцевий результат судового рішення в адміністративній справі.

На думку суду, скасування наказу від 02 листопада 2023 року №986 у частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 призвело до відновлення попереднього становища позивача на посаді.

Суд не приймає до уваги посилання представника Військова частина НОМЕР_1 , що позивача було поновлено на займаній посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 на виконання рішення суду по справі №260/10760/23 тільки 07 січня 2025 року, оскільки судове рішення по справі №260/10760/23 не містило вимог зобов`язального характеру щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_11

Суд має за наслідками розгляду даної справи по суті зазначити наступний висновок, що позивач у відповідності до наявного Свідоцтва про хворобу №717-т від 29.12.2023 року складеним Центральною військово-лікарською комісією, на підставі статті 61-а графи IІІ Розкладу хвороб, був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку має право на звільнення з військової служби на підставі пп. «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби.

В свою чергу, ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянувши даний рапорт не прийняв вмотивованого рішення про відмову у звільненні/або звільненні, а протиправно передав рапорт до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Пунктом 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального Штабу Збройних Сил України від 31 січня 2024 року № 40, визначено, що у Збройних Силах України створюються такі види документів: наказ, директива, розпорядження, бойовий наказ, бойове розпорядження, окреме доручення (доручення), рішення, протокол, положення, постанова, інструкція, історичний формуляр, формуляр, правила, план, звіт, доповідь, донесення, доручення, акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, рапорт, заява, телеграма, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, протокол, припис, посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток, обхідний лист та інші документи, розроблені в установленому порядку.

Рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ (пункт 3.11.6. Інструкції).

Верховний Суд у постанові від 02 квітня 2025 року у справі № 280/7446/24 вказував на те, що за результатами розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту (заяви).

Розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення (відповідь) доведена до військовослужбовця належним чином.

Праву військовослужбовця на звернення до безпосереднього командира для вирішення питання службового чи особистого характеру кореспондує обов`язок військового командира відреагувати на поданий рапорт.

Наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про його звільнення чи відмова у задоволенні рапорту.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати, як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а за конкретними обставинами.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов до висновку, у розглядуваному випадку позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 про звільнення із військової служби та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 19 грудня 2025 року та прийняти рішення про звільнення полковника ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту б) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", за станом здоров`я, як непридатного до військової служби з виключенням з військового обліку.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином з урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги підлягають до задоволення.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

На підставі наведеного та керуючись ст.5, 19, 77, 78, 139, 243, 246, 262 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) у звільненні із військової служби полковника ОСОБА_1 про звільнення із військової служби на підставі підпункту б) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" за станом здоров`я, як непридатного до військової служби з виключенням з військового обліку.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) прийняти рішення про звільнення полковника ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту б) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", за станом здоров`я, як непридатного до військової служби з виключенням з військового обліку.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк