Справа № 420/38213/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/38213/24

Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.

суддів Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) та Військової частини НОМЕР_2 (далі - ВЧ НОМЕР_2 ), в якому просить:

-визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 та ВЧ НОМЕР_2 щодо проведення перерахунку і виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням зміни місячного грошового забезпечення на підставі судових рішень (постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі № 420/22950/21 і рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2023 у справі № 420/2157/23);

-зобов`язати відповідача здійснити перерахунок і виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, з урахуванням зміни місячного грошового забезпечення на підставі судових рішень (постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі № 420/22950/21 і рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2023 у справі № 420/2157/23), з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що проходив службу у Збройних Силах України, зокрема, у ВЧ НОМЕР_1 , яка перебувала на фінансовому забезпеченні у ВЧ НОМЕР_2 та наказом від 10.08.2020 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Далі позивач пояснює, що під час проходження військової служби відповідач не в повному обсязі виплачував грошове забезпечення, у зв`язку з чим він оскаржив такі дії в судовому порядку.

Як указує позивач, на виконання судових рішень відповідач виплатив індексацію грошового забезпечення та здійснив перерахунок та виплату грошового забезпечення у законодавчо встановленому розмірі.

На думку позивача, оскільки ВЧ НОМЕР_1 виплачувала грошово забезпечення у меншому розмірі ніж передбачено чинним законодавством, відповідно виплачена одноразова грошова допомога при звільненні також має бути перерахована, виходячи з нового розміру грошового забезпечення, однак відповідач відмовив у такому перерахунку.

Позивач вважає, що невиконання суб`єктом владних повноважень дій щодо виплати грошового забезпечення при звільненні у належному розмірі, порушує його права, гарантовані Конституцією України та становить втручання у право власності, у розумінні положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року суд закрив провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_2 про визнання протиправними дії ВЧ НОМЕР_2 щодо проведення перерахунку і виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням зміни місячного грошового забезпечення на підставі судових рішень та зобов`язання ВЧ НОМЕР_2 здійснити перерахунок і виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням зміни місячного грошового забезпечення на підставі виконання судових рішень (постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі № 420/22950/21 від 10.11.2020 і рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/2157/23 від 21.07.2023), з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року в позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не проведення перерахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням зміни місячного грошового забезпечення на підставі виконання судових рішень (постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі № 420/22950/21 і рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/2157/23) та не направлення розрахунково-платіжної відомості на виплату ОСОБА_1 перерахованої одноразової грошової допомоги при звільненні до ВЧ НОМЕР_2 .

Зобов`язано відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням зміни місячного грошового забезпечення на підставі судових рішень (постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі № 420/22950/21 і рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/2157/23), з урахуванням раніше виплачених сум та направити розрахункову-платіжну відомість на виплату ОСОБА_1 перерахованої одноразової грошової допомоги при звільненні до ВЧ НОМЕР_2 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

Не погоджуючись з таким рішенням ВЧ НОМЕР_1 надала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Мотивуючи свої доводи щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апелянт вказує, що суд під час розгляду справи та ухвалення рішення не звернув уваги на те, що позов поданий із порушенням тримісячного строку, встановленого статтею 233 КЗпП.

Далі апелянт посилається на помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заявлених позовних вимог про проведення перерахунку і виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням зміни місячного грошового забезпечення на підставі судових рішень.

Як зазначає апелянт, під час нарахування та виплати грошового забезпечення та грошової допомоги при звільненні, правомірно були застосовані положення пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704) якою установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

На переконання апелянта, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги що індексація грошового забезпечення не входить до складу грошового забезпечення, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

ОСОБА_1 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За такого правового регулювання, колегія суддів переглядає висновки суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги та не вступає в обговорення та оцінку судового рішення суду першої інстанції, в тій частині, яка не оскаржена.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України, зокрема, у ВЧ НОМЕР_1 , яка перебувала на фінансовому забезпеченні у ВЧ НОМЕР_2 .

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 14.07.2020 №185 полковник ОСОБА_1 звільнений у запас за підпунктом «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

Згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.08.2020 №177 полковник ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини з 10.08.2020.

Під час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 позивачу грошове забезпечення виплачувалося в значно меншому розмірі ніж передбачено законодавством, та не виплачувалася індексація грошового забезпечення, у зв`язку з чим він звернувся до суду за захистом порушеного права.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2022 у справі №420/22950/21 визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 та ВЧ НОМЕР_2 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 10.08.2020 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3292,06 грн., відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок №1078).

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 10.08.2020 в сумі 96531,74 грн. відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2011 № 159.

На виконання рішення суду у справі № 420/22950/21 ВЧ НОМЕР_2 нарахована і виплачена ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення з 01.03.2018 по 10.08.2020 в розмірі 95033,76 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.06.2023 у справі №420/5127/23, яке набрало законної сили 19.09.2023, визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 по 10.08.2020, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення з 29.01.2020 по 10.08.2020, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 i 14 до Постанови № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення суду у справі № 420/5127/23 ВЧ НОМЕР_2 проведений перерахунок грошового забезпечення з 29.01.2020 по 10.08.2020, виходячи з посадового окладу і окладу за військовим званням, розрахованого з урахуванням зміни з 01.01.2020 прожиткового мінімуму для працездатних осіб і виплачене 37320,25 грн. грошового забезпечення.

Оскільки внаслідок вказаного перерахунку змінився розмір грошового забезпечення, позивач звернувся до військової частини із заявою про перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням зміни місячного грошового забезпечення, згідно судових рішень у справах № 420/22950/21 та № 420/5127/23, однак отримав відмову із посиланням на відсутність правових підстав для такого перерахунку.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність щодо не виплати перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції визнав, що ВЧ НОМЕР_1 протиправно відмовила у перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні із включенням до її складу індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі №420/22950/21, та розміру грошового забезпечення, перерахованого з 29.01.2020 по 10.08.2020 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт, на виконання рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/5127/23.

Так, посилаючись на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 03.04.2019 у справі №638/9697/17, від 11.12.2019 у справі №638/5794/17, від 27.12.2019 у справі №643/11749/17 суд указав, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Також суд указав, що розмір грошового забезпечення, з якого розраховується одноразова грошова допомога при звільненні, безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням військовослужбовця.

Оскільки на виконання рішення суду у справі №420/5127/23 грошове забезпечення ОСОБА_1 було перераховане, внаслідок чого розмір грошового забезпечення збільшився, вказаний розмір має бути врахований відповідачем під час обрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

Водночас, суд врахував, що саме на ВЧ НОМЕР_1 покладена організація своєчасного оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини.

В свою чергу, ВЧ НОМЕР_2 , як розпорядник коштів вищого рівня, вже проводить відповідні нарахування, на підставі розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, які подає ВЧ НОМЕР_1 , на яку суд вважав необхідним покласти відповідні зобов`язання щодо перерахунку та виплати грошової допомоги при звільненні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

По-перше, колегія суддів вважає необхідним надати відповідь на доводи апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду, встановленого статтею 233 КЗпП України.

Оцінюючи вказані доводи апелянта, колегія суддів керується наступним.

Так, згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частина 5 статті 122 КАС України визначає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас, спеціальною нормою, яка встановлює строки звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати є частина 2 статті 233 КЗпП України.

Частина 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) визначала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон №2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, частини перша і друга статті 233 КЗпП України викладені в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відтак, до 19.07.2022 право особи на звернення до суду з даним позовом не обмежувалося будь-яким строком, а з 19.07.2022 реалізацію цього права закон обмежив трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Колегія суддів також враховує, що Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частини 2 статті 233 КЗпП України.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині 2 статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду, з якими не обмежується будь яким-строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині 2 статті 233 Кодексу, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, аналіз наведених норм чинного законодавства, (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) з урахуванням висновків Конституційного Суду України, наведених у рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013, дає підстави для висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно матеріалів справи, зокрема, наказу від 10.08.2022 про виключення ОСОБА_1 зі списків ВЧ НОМЕР_1 , на час виключення позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення частина 2 статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

З огляду на викладене, посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду є помилковими, оскільки право позивача на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини 2 статті 233 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022) не обмежене будь-яким строком.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.04.2023 у справі №380/15245/22, від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, від 18.10.2023 у справі №380/14605/22, а також від 20.11.2023 у справі №160/5468/23, та які відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів вважає такі доводи апелянта помилковими.

Далі відповідаючи на доводи апелянта про відсутність правових підстав для перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці Про захист заробітної плати № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Приписи частини 1 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII) визначають, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно частини 3 статті 9 Закон №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03.07.1991 (далі і вище - Закон №1282-ХІІ) визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України

Відповідно до статті 1 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (надалі - Порядок № 1078).

Відповідно до пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення.

Згідно пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Отже, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Незважаючи на наявність спеціального законодавства, якими імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється «одноразова грошова допомога при звільненні», при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 03.04.2019 у справі №638/9697/17, від 11.12.2019 у справі №638/5794/17, від 27.12.2019 у справі №643/11749/17, предметом спору яких було, зокрема, включення до складу грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, індексації грошового забезпечення за результатом розгляду яких суд виснував, що не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Колегія суддів також враховує, що Верховний Суд у справі № 240/10130/19 дослідив питання включення індексації до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення безпосередньо одноразової грошової допомоги при звільненні, та за результатом розгляду цього спору суд у постанові від 29.04.2020 виснував, що при вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078.

Також у постанові від 21.12.2021 у справі № 820/3423/18 Верховний Суд указав на те, що субсидіарне застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що твердження апелянта про відсутність правових підстав для включення індексації до місячного грошового забезпечення при розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивача є безпідставними.

Також апелянт стверджує про те, що під час обрахунку грошового забезпечення та грошової допомоги при звільненні військовою частиною правомірно застосовані положення пункту 4 Постанови №704 щодо визначення його розміру, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 та підстави для перерахунку грошової допомоги при звільненні із врахуванням розміру прожиткового мінімуму станом на 01 січня відповідного календарного року відсутні.

Відповідаючи на вказані доводи апелянта, колегія суддів керується наступним.

Відповідно до пункту 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 р. № 260 затверджено Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 р. за № 745/32197 (далі - Порядок № 260 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Згідно пункту 4 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Частиною 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ та пункту 1 розділу XXXII Порядку № 260 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до пункту 5 розділу XXXII Порядку № 260 одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого зокрема включаються: звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.

Отже, розмір грошового забезпечення, з якого розраховується одноразова грошова допомога при звільненні, безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням військовослужбовця.

Повертаючись до обставин справи колегія суддів враховує, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.06.2023 у справі №420/5127/23 грошове забезпечення ОСОБА_1 за період 29.01.2020 по 10.08.2020 перераховане з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 i 14 до Постанови №704, з урахуванням раніше проведених виплат.

Після проведення вказаного перерахунку позивачу виплачене грошове забезпечення в розмірі 37320,25 грн.

Таким чином, розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за вказаний період збільшився, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахування перерахованого на виконання рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/5127/23 грошового забезпечення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, під час ухвалення рішення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку одноразової допомоги при звільненні виходячи з розміру грошового забезпечення, перерахованого на виконання рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/5127/23 виходячи з посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 на відповідний тарифний коефіцієнт.

З цього приводу, суд першої інстанції доречно зауважив на тому, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не проведення позивачу перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням зміни місячного грошового забезпечення на підставі судових рішень, зокрема, постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.22.2022 у справі № 420/22950/21 та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.06.2023 у справі № 420/2157/23 і не направлення розрахунково-платіжної відомості на виплату позивачу перерахованої одноразової грошової допомоги при звільненні до ВЧ НОМЕР_2 , а також зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, з урахуванням зміни грошового забезпечення згідно указаних судових рішень.

Колегія суддів вважає, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та висновків суду першої інстанції не спростовують. На думку колегії суддів апеляційна скарга не містить аргументів, яким би не була надана оцінка судом першої інстанції та підстави для її задоволення відсутні.

Резюмуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволенні позову ОСОБА_1 та вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору та відповідає нормам матеріального права.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко