Справа № 140/11057/24
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року ЛуцькСправа № 140/11057/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України, Волинського апеляційного суду, Апеляційного суду Волинської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Державної судової адміністрації України (далі відповідач 1), Територіального управління Державної судової адміністрації України (далі відповідач 2), Волинського апеляційного суду (далі відповідач 3), Апеляційного суду Волинської області (далі відповідач 4) про визнання протиправною бездіяльності ДСА України щодо незабезпечення ТУ ДСА України в Волинській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні у відставку судді; визнання протиправною бездіяльності ТУ ДСА України у Волинській області щодо незабезпечення Волинського апеляційного суду в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні у відставку судді; визнання протиправною бездіяльності Волинського апеляційного суду щодо незабезпечення Апеляційного суду Волинської області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні у відставку судді; визнання дій Апеляційного суду Волинської області протиправними щодо неповного нарахування та виплати суддівської винагороди з урахуванням доплати за вислугу років у розмірі 70 %, вихідної допомоги у зв`язку з відставкою та компенсації за невикористану відпустку за період з 19.02.2024 по 09.07.2024; зобов`язання ДСА України забезпечити ТУ ДСА України в Волинській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди з урахуванням доплати за вислугу років у розмірі 70 %, вихідної допомоги у зв`язку з відставкою та компенсації за невикористану відпустку за період з 19.02.2024 по 09.07.2024 обчисливши її розмір у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з встановленого на 01 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3 028 грн, з урахуванням виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів; зобов`язання ТУ ДСА України в Волинській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди з урахуванням доплати за вислугу років у розмірі 70 %, вихідної допомоги у зв`язку з відставкою та компенсації за невикористану відпустку за період з 19.02.2024 по 09.07.2024 обчисливши її розмір у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з встановленого на 01 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3 028 грн, з урахуванням виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 09.07.2024 є суддею Апеляційного суду Волинської області у відставці та за наказом голови Волинського апеляційного суду № 09.7/4 від 23.02.2021 на підставі частини п`ятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» йому з 23.02.2021 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу.

Вказав, що після звільнення, з ним 09.07.2024 праведно остаточний розрахунок нарахованої суддівської винагороди, вихідної допомоги, компенсації відпустки, при цьому не нараховано та не виплачено у повному обсязі суддівську винагороду за період з 19.02.2024 по 09.07.2024, сум посадового окладу, доплати за вислугу років, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3 028 грн у 2024 році.

Вважає неповне нарахування і виплату суддівської винагороди без доплат, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки у визначеному законодавством розмірі порушенням його права на належне матеріальне забезпечення, відтак, просить задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідачі Державна судова адміністрація України та Волинський апеляційний суд правом подання відзивів не скористались.

У відзиві на позов представник Апеляційного суду Волинської області позовних вимог не визнала та просить відмовити у позові. Зазначила, що статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, однак, норма частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII, не передбачає визначення розміру суддівської винагороди у конкретно вираженому обчисленні, а лише встановлює алгоритм її розрахунку.

Вказала, що нормативним доповненням до зазначеної статті є законодавчі положення Законів України «Про Державний бюджет України», де на відповідний рік установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб у розмірах: в 2021 році - 2 270 грн, в 2022 році - 2 481 грн, в 2023 році - 2 684 грн, в 2024 році 3 028 грн та окремо прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2 102,00 грн.

Зауважила, що Законом України від 15.07.1999 № 966-XIV «Про прожитковий мінімум», який є спеціальним у сфері визначення мінімального прожиткового мінімуму, не передбачено застосування «прожиткового мінімуму для працездатних осіб» для обрахунку базового окладу судді, водночас відповідно до статті 130 Конституції України та правових позицій Конституційного Суду України грошове утримання судді повинно бути належним та забезпечувати його незалежність, застосування державою для обрахунку окладу судді спеціальної розрахункової величини у Законі України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, яка забезпечує наведені вимоги.

Вважає, що визначення в Законі України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік розрахункової величини для обрахунку базового окладу судді - прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2 102,00 грн, не суперечить статтям 126, 130 Конституції України в частині належного забезпечення судді за рахунок Державного бюджету України, що гарантує його незалежність та встановлення розміру окладу судді в спеціальному Законі України №1402-VIII, який визначив, що оклад судді розраховується, виходячи з розрахункової величини, яка визначається в законі.

У відзиві на позов представник Територіального управління Державної судової адміністрації України позовні вимоги заперечила та просить відмовити у позові. Вказала, що відповідно до статті 148 Закону ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь.

Згідно з статтею 154 Закону територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Зазначила, що пунктом 3 Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 10.05.2023 №229 (далі - Положення) основним завданням територіального управління є організаційне та фінансове забезпечення діяльності місцевих судів, крім господарських та адміністративних (далі - суди), з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів і забезпечення роботи органів суддівського самоврядування, а статтею 21 Закону місцевими загальними судами є окружні суди, які утворюються в одному або декількох районах чи районах у містах, або у місті, або у районі (районах) і місті (містах), до яких апеляційний суд не належить, тому між ОСОБА_1 та ТУ ДСА України в Волинській області відсутні будь-які цивільно-правові відносини.

У відповіді на відзив позивач підтвердив свої доводи, зазначені у позовній заяві та просив у задовольнити його позовні вимоги.

У запереченнях щодо відповіді на відзив представник Апеляційного суду Волинської області заперечила позовні вимоги ОСОБА_1 з підстав викладених у відзиві, просила відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 10.01.2025 провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України, Волинського апеляційного суду, Апеляційного суду Волинської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 140/8749/24.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.08.2025 провадження у справі поновлено.

У додаткових поясненнях представник Апеляційного суду Волинської області зазначила, що суддя Борсук П. П., перебуваючи у штаті Апеляційного суду Волинської області, в період з 19.02.2024 по 09.07.2024 не здійснював правосуддя, а тому відповідно до ч. 10 ст. 135 Закону №1402-VIII не мав права на отримання доплат до посадового окладу.

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Указом Президента України від 13.08.2002 №712/2002 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України від 10.04.2008 №261-VІ позивача призначено на посаду судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 02.12.2010 №2757-VI ОСОБА_1 призначений суддею Апеляційного суду Волинської області безстроково.

29.12.2017 указом Президента України № 452/2017 ліквідовано, зокрема, Апеляційний суд Волинської області та утворено Волинський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Волинську область, з місцезнаходженням у м. Луцьку.

Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Апеляційний суд Волинської області з 05.10.2018 знаходиться в стані припинення на підставі рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації № 1003223.

З дослідженого судом рішення ВККС № 104 від 11.12.2024 «Про переведення судді апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1 до іншого суду без конкурсу» вбачається, що 03.10.2018 розпочав свою роботу Волинський апеляційний суд після опублікування оголошення в газеті «Голос України».

01.02.2018 рішенням Комісії № 8/зп-18 призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1

18.03.2019 рішенням Комісії № 30/ко-19 визначено, що суддя Апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді та рекомендовано Вищій раді правосуддя звільнити його з посади.

09.07.2020 рішенням Вищої ради правосуддя № 2073/0/15-20 відмовлено в задоволенні подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Волинської області.

16.02.2021 рішенням Вищої ради правосуддя № 359/0/15-21 суддю ОСОБА_1 відряджено до Волинського апеляційного суду строком на один рік із 18.02.2021.

Наказом голови Волинського апеляційного суду № 09.7/4 від 23.02.2021 на підставі частини п`ятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ОСОБА_1 з 23.02.2021 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу, а наказом по даному суду № 09.7/7 від 26.03.2021 встановлено щомісячну доплату за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

05.10.2021 рішенням Вищої ради правосуддя № 2054/0/15-21 відрядження позивача продовжено на один рік з 19.02.2022.

23.11.2022 рішенням Голови Верховного Суду № 537/0/149-22 відрядження судді продовжено ще на один рік з 19.02.2023 до 19.02.2024.

09.07.2024 рішенням Вищої ради правосуддя №2075/0/15-24 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Волинської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом виконувача обов`язків голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду Волинської області № 1.5/2 від 09.07.2024 ОСОБА_1 відраховано зі штату суду.

10.07.2024 Апеляційним судом Волинської області позивачу видано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 1.63/2/2024, в якій при обрахунку розміру суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання взято за основу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлений на 01.01.2020 (2 102 грн), а також відсутня доплата за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу та щомісячна доплата за роботу через доступ до державної таємниці.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі № № 140/8749/24, яке набрало законної сили, позов задоволено: визнано протиправними дії Апеляційного суду Волинської області щодо видачі ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обчисленої з розрахунку встановленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2 102,00 грн та без зазначення доплат за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу, за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці та без застосування регіонального коефіцієнту 1,1 - за здійснення правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; зобов`язано Апеляційний суд Волинської області видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначенням розміру суддівської винагороди судді, виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого визначено ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 в розмірі 3 028 грн, регіонального коефіцієнту - 1.1, надбавки за вислугу років 70 % та за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Після звільнення з ОСОБА_1 09.07.2024 праведно остаточний розрахунок нарахованої суддівської винагороди, вихідної допомоги, компенсації відпустки, при цьому не нараховано та не виплачено у повному обсязі суддівську винагороду за період з 19.02.2024 по 09.07.2024, сум посадового окладу, доплати за вислугу років, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки з їх обчисленням, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб та без врахування доплат за вислугу у розмірі 70%, за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно із ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Як зазначено у преамбулі Закону України Про судоустрій і статус суддів № 1402-VIII від 2 червня 2016 року (далі - Закон № 1402-VIII) цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч. 2 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 148 Закону № 1402-VIII ДСА України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів.

Відповідно до ст. 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Пунктами 2 та 4 ч. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що головний розпорядник бюджетних коштів: організовує та забезпечує на підставі Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та плану діяльності на середньостроковий період складання проекту кошторису та бюджетного запиту і подає їх Міністерству фінансів України (місцевому фінансовому органу); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до п. 2 Положення про Державну судову адміністрацію України ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів.

Зважаючи на положення ст. ст. 148, 149 Закону № 1402-VIII у зіставленні з положеннями ч. ч. 1, 2, 5 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України.

Згідно статті 148 Закону ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь.

Статтею 154 Закону № 1402-VIII передбачено, що територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Територіальні управління Державної судової адміністрації України здійснюють свою діяльність відповідно до положення про них, що затверджується Головою Державної судової адміністрації України на підставі типового положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України.

Пунктом 3 Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 10.05.2023 №229 (далі - Положення) основним завданням територіального управління є організаційне та фінансове забезпечення діяльності місцевих судів, крім господарських та адміністративних (далі - суди), з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів і забезпечення роботи органів суддівського самоврядування.

Відповідно до статті 21 Закону місцевими загальними судами є окружні суди, які утворюються в одному або декількох районах чи районах у містах, або у місті, або у районі (районах) і місті (містах).

З огляду на наведене, повноваження ТУ ДСА України в Волинській області не поширюються на суди апеляційної інстанції.

Суд зазначає, що не виплата позивачу суддівської винагороди за період з 19.02.2024 по 09.07.2024, сум посадового окладу, доплати за вислугу років, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки в належному обсязі пов`язана із діяльністю Державної судової адміністрації України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду), зокрема, і Апеляційного суду Волинської області для проведення виплат на виконання рішень судів на користь суддів.

Враховуючи статус ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів та учасника бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи, суд висновує, що в задоволенні позовних вимог до ТУ ДСА України в Волинській області належить відмовити.

Разом із тим, як слідує з матеріалів справи, зокрема, додаткових пояснень представника відповідача Апеляційного суду Волинської області від 11.09.2025, з ОСОБА_1 09.07.2024 праведно остаточний розрахунок нарахованої суддівської винагороди, вихідної допомоги, компенсації відпустки, при цьому не нараховано та не виплачено у повному обсязі суддівську винагороду за період з 19.02.2024 по 09.07.2024 сум посадового окладу, доплати за вислугу років, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки з їх обчисленням, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з врахуванням доплат за вислугу у розмірі 70%, за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці та регіонального коефіцієнту 1,1.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату суддівської винагороди за період з 19.02.2024 по 09.07.2024, сум посадового окладу, доплати за вислугу років, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки з їх обчисленням, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3 028 грн у 2024 році суд зазначає наступне.

Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII Про судоустрій і статус суддів (далі - Закон №1402-VIІІ) регламентує організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно зі ст. 4 Закону №1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Положеннями частини першої статті 135 Закону №1402-VIII обумовлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11.03.2020 діє в редакції Закону №1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Приписами частин 1, 3, 5 статті 116 Закону №1402-VII визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Згідно із частини 1статті 143 Закону №1402-VII судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, насамперед залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зокрема, статтею 7 Закону №3460-IX установлено з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб - 3028 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2 102 гривні.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України від 15 липня 1999 року №966-XIV Про прожитковий мінімум (далі - Закон №966-XIV), прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Також у цій статті Закону вказано, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Статтею 4 Закону №966-XIV передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Законом №966-XIV не визначено такий вид прожиткового мінімуму як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді. При цьому судді Законом №966-XIV не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Окремими приписами Закону №3460-IX з 01 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 102,00 грн саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд звертає увагу на те, що питання наявності підстав для застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2024 року відповідно до абзацу п`ятого статті 7 Закону №3460-IX для розрахунку посадового окладу судді, було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №240/9028/24.

У цьому аспекті Велика Палата Верховного Суду зазначила, що приписи абзацу п`ятого статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік та абзацу п`ятого статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік (визначають прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 102,00 грн для визначення базового розміру посадового окладу судді) є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому застосовуючи їх для визначення посадового окладу, відповідач діяв на законних підставах.

Водночас викладений у цій справі висновок Великої Палати Верховного Суду відрізняється від висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 13 липня 2023 року у справі №280/1233/22, від 21 березня 2024 року у справі №620/4971/23 та ін. Спори у цих справах стосувалися застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року.

За позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в цій категорії спорів закон про Державний бюджет України на відповідний рік не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Натомість Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2025 року у справі №240/9028/24, не погоджуючись з наведеними висновками, вказала, що законодавець, починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік, не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2 102 гривні. Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

З огляду на викладене та з метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів, починаючи із 2021 року, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі №280/1233/22 та 21 березня 2024 року у справі №620/4971/23, і зазначила про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Отже, оскільки з 2021 розмір грошового утримання діючого судді (посадовий оклад) не змінювався, то з огляду на положення пункту 9 розділу IV Порядку №3-1 у відповідача Апеляційного суду Волинської області не було правової підстави для здійснення позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням розміру прожиткового мінімуму (3 028,00 грн).

При цьому, як вбачається з наданих представником Апеляційного суду Волинської області до додаткових пояснень від 11.09.2025 розрахунків виплати суддівської винагороди та компенсації відпустки судді Апеляційного суду Волинської області у відставці ОСОБА_1 в період з 19.02.2024 по 09.07.2024, в оскаржуваний період не здійснювалось цим відповідачем нарахування та виплата будь-яких доплат за вислугу та за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, з врахуванням регіонального коефіієнта.

Суд звертає увагу, що наказом голови Волинського апеляційного суду № 09.7/4 від 23.02.2021 на підставі частини п`ятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ОСОБА_1 з 23.02.2021 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу.

Крім того, наказом голови Волинського апеляційного суду № 09.7/7 від 26.03.2021 ОСОБА_1 з 23.02.2021 встановлено щомісячну доплату за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці в розмірі 10 відсотків посадового окладу судді.

З набранням чинності Законами №1401-VIII, №1402-VIII призначення на посаду судді (вперше) здійснюється безстроково, водночас призначення на посаду судді безстроково суддів, яких до того було призначено на посади в межах п`ятирічного строку (відповідно до раніше чинного правового регулювання цих правовідносин), поставлено у залежність від результатів кваліфікаційного оцінювання.

Разом з тим, у п. 3.4 Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 зазначено, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється саме Законом №2453-VI (у редакції Закону №192-VIII), а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються Законом №1402-VIII.

Далі, за текстом Рішення, зазначено, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення ч.10 ст.133 Закону №2453-VI (у редакції Закону №192-VIII), є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Застосований законодавцем у положенні ч. 10 ст. 133 Закону №2453-VI (у редакції Закону №192-VIII) підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та домірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.

Конституційний Суд України вважає, що юридичне регулювання, встановлене положенням ч.10 ст.133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення ч.10 ст.133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII для цілей застосування окремих положень Закону №1402-VIII суперечить ч.1, 2 ст.126 Конституції України.

Відтак, суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 у справі №11-р/2018.

Оскільки суддя Апеляційного суду Волинської області ОСОБА_1 в період з 19.02.2024 по 09.07.2024 не здійснював правосуддя через обставини, що не залежали від нього особисто, так як рішенням ВРП № 2073/0/15-20 від 09.07.2020 відмовлено в задоволенні подання Комісії про звільнення позивача з посади судді через непроходження кваліфоцінювання, а тому, з огляду на висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 04.12.2018 №11-р/2018, він має право на отримання доплат до посадового окладу відповідно до наказу голови Волинського апеляційного суду № 09.7/4 від 23.02.2021 за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу (щомісячно) та наказу голови Волинського апеляційного суду № 09.7/7 від 26.03.2021 - за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці в розмірі 10 відсотків посадового окладу судді з врахуванням регіонального коефіцієнту.

Аналогічна позиція викладена у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2025 у справі № 200/2326/25.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Керуючись приписами ст. 9 КАС України та беручи до уваги встановлені судом обставини суд вважає за для належного захисту порушеного права позивача слід задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною бездіяльності Апеляційного суду Волинської області щодо не здійснення в період з 19.02.2024 по 09.07.2024 нарахування та виплати суддівської винагороди, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки судді ОСОБА_1 у розмірі посадового окладу без урахування доплати за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу (щомісячно) у відповідності до наказу голови Волинського апеляційного суду № 09.7/4 від 23.02.2021 та доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці в розмірі 10 відсотків посадового окладу (щомісячно) у відповідності до наказу голови Волинського апеляційного суду № 09.7/7 від 23.02.2021 та регіонального коефіцієнту 1,1 та зобов`язання Апеляційного суду Волинської області провести нарахування та виплату суддівської винагороди, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки ОСОБА_1 з врахуванням доплати за вислугу років в період з 19.02.2024 по 09.07.2024 на підставі частин 2, 5 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у відповідності до наказу голови Волинського апеляційного суду № 09.7/4 від 23.02.2021 та доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці в розмірі 10 відсотків посадового окладу (щомісячно) у відповідності до наказу голови Волинського апеляційного суду № 09.7/7 від 23.02.2021, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2 102,00 грн та регіонального коефіцієнту 1,1. Відтак у позовних вимогах до Волинського апеляційного суду слід відмовити.

При цьому, на переконання суду, не підлягає до задоволення похідна вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності ДСА України щодо незабезпечення Апеляційного суду Волинської області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення виплати суддівської винагороди, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні у відставку судді, оскільки така заявлена передчасно (спрямована на майбутнє), оскільки бездіяльність ДСА України визнається протиправною та виникає зобов`язання у ДСА як відповідача виділити кошти з метою здійснення відповідних виплат лише після видачі виконавчого листа, пред`явлення його до виконання та фактичного невиконання боржником рішення суду у зв`язку із відсутністю коштів та невирішення відповідної заяви стягувача до ДСА України про сприяння у виділенні для боржника нарахованих коштів.

Схожа позиція викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2025 в справі № 140/2166/24.

Щодо вимоги позивача про звернення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць суд вказує таке.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду: про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Натомість, в даній справі судом не вирішувалося питання про стягнення з відповідача будь-яких коштів, пов`язаних з оплатою праці позивача, натомість прийнято рішення про зобов`язання вчинити певні дії, в зв`язку з чим підстави для допущення до негайного виконання цього рішення суду відсутні.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 816/301/16.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Враховуючи, що суд задовольняє позов частково, тому на користь позивача необхідно стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань Апеляційного суду Волинської області судовий збір в розмірі 242,24 грн (одного з чотирьох відповідачів), сплачений згідно з платіжного доручення від 16.10.2024 в розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст.ст. 2-4, 12, 72-78, 90, 139, 244-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Апеляційного суду Волинської області щодо не здійснення в період з 19.02.2024 по 09.07.2024 нарахування та виплати суддівської винагороди, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки судді ОСОБА_1 у розмірі посадового окладу без урахування доплати за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу (щомісячно) та доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці в розмірі 10 відсотків посадового окладу (щомісячно).

Зобов`язати Апеляційний суд Волинської області здійснити нарахування та виплату суддівської винагороди, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки ОСОБА_1 з врахуванням доплати за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу (щомісячно) в період з 19.02.2024 по 09.07.2024 на підставі частин 2, 5 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у відповідності до наказу голови Волинського апеляційного суду № 09.7/4 від 23.02.2021 та доплати за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці в розмірі 10 відсотків посадового окладу (щомісячно) на підставі частини 8 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» згідно з наказом голови Волинського апеляційного суду № 09.7/7 від 23.02.2021, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2 102,00 грн, з врахуванням регіонального коефіцієнту 1,1 та виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Апеляційного суду Волинської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 242,24 грн (двісті сорок дві гривні 24 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач 1: Державна судова адміністрація України (01601; м. Київ, вул. Липська, 18/5; ).

Відповідач 2: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області (43016, Волинська область, м. Луцьк, вул. Сенаторки Левчанівської, 1, ).

Відповідач 3: Волинський апеляційний суд (43606, Волинська область, м. Луцьк, вул. Червоного Хреста, 10; ).

Відповідач 4: Апеляційний суд Волинської області (43606, Волинська область, м. Луцьк, вул. Червоного Хреста, 10; ).

Суддя С.Ф. Костюкевич