Справа № 140/6531/25
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2025-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року ЛуцькСправа № 140/6531/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Бондарук Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кладій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Волинській області про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд із позовом до Управління Держпраці у Волинській області (далі Управління Держпраці, відповідач) про визнання незаконною та скасування постанови від 13.11.2019 № ВЛ-790/1647/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу в розмірі 625 950,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.11.2019 відповідачем було винесено постанову №ВЛ-790/1647/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу в розмірі 625 950,00 грн. у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 законодавства про працю.

Позивач вказує, що на підставі акту інспекційного відвідування ВЛ-790/1647/АВ від 16.09.2019, складеного за результатами перевірки діяльності позивача у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ), встановлено факт допуску п`яти працівників: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до виконання трудових обов`язків без укладення трудових договорів та без повідомлення Державної фіскальної служби України (ДФС) про їх прийняття на роботу.

На підставі вищевказаного на ФОП ОСОБА_1 постановою від 13.11.2019 № ВЛ-790/1647/АВ/ТД-ФС накладено штраф у розмірі 625 950,00 грн. Постанову обґрунтовано посиланням на пояснення зазначених осіб, які нібито підтвердили факт їхньої роботи в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у період із травня по липень 2019 року, а також на відсутність у позивача документів, що підтверджують оформлення трудових відносин (трудові договори, повідомлення до ДФС, табелі обліку робочого часу).

ОСОБА_1 не погоджується з вказаною постановою, вважає її необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Стверджує, що отримав і дізнався про існування спірної постанови лише 29.05.2025 у зв`язку з отриманням листа Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28.05.2025 про виконавче провадження №60943512 щодо примусового стягнення штрафу. Таким чином, позивач переконаний, що постанову йому не було вручено належним чином (рекомендованим листом із повідомленням про вручення) і про її існування раніше знати він не міг.

Зауважує, що акт інспекційного відвідування від 16.09.2019 №ВЛ-790/1647/АВ, на якому базується спірна постанова, не містить жодних об`єктивних доказів того, що особи, зазначені в постанові ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ), працювали в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Під час інспекційного відвідування жоден із цих працівників не був присутній на робочому місці. Акт не містить таких доказів, як табелі обліку робочого часу, платіжні відомості, фотографії, відеозаписи чи свідчення інших осіб, які могли б підтвердити факт їхньої роботи. Зазначені особи ніколи не працювали в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що робить висновки акту безпідставними.

Разом з тим, ОСОБА_1 вказує на те, що відповідач у спірній постанові посилається на пояснення п`яти осіб, які нібито працювали в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », однак, на переконання позивача, ці пояснення були отримані поза межами кафе, без участі позивача як суб`єкта перевірки та без належного оформлення. Зокрема, Управлінням не було надано протоколів опитування, підписаних свідками, чи інших документів, які б підтверджували законність і достовірність цих пояснень. Таким чином, вважає, що отримання пояснень поза межами об`єкта перевірки без залучення суб`єкта господарювання є порушенням процедури, що робить ці докази неналежними та такими, що не можуть бути використані як підстава для накладення штрафу.

Крім того, вказує, що згідно з постановою, порушення, за які накладено штраф, зафіксовано у період з травня по липень 2019 року. Вважає, що оскільки зазначені особи не працювали в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на момент інспекційного відвідування 16.09.2019 порушення не можуть вважатися триваючими, а винесення постанови 13.11.2019 відбулося з пропуском строку притягнення до відповідальності, що є підставою для її скасування.

У зв`язку з наведеними обставинами просив позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 07.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено у даній справі підготовче засідання (а.с.40).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву від 22.07.2025 позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити повністю (а.с.47-80). В обґрунтування своєї позиції вказав, що на момент виникнення правовідносин інспекційне відвідування здійснювалося саме відповідно до Порядку здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 823 Заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів. Згідно підпункту 3 пункту 5 Порядку №823 однією із підстав для проведення інспекційного відвідування є рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту. Рішення керівника про проведення інспекційного відвідування може бути прийняте за результатом аналізу інформації отриманої з джерел, доступ до яких не обмежено законодавством

Таким чином, представник відповідача переконаний, що посилання позивача на норми Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою КМУ №295 від 26.04.2017 є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

Зазначає, що 09.09.2019 Управління Держпраці у Волинській області видало наказ №282-і про проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування, відповідно до якого головні державні інспектори відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Губарик О.В. та Мосійчук Т.Ю. були направлені на перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 , за фактичним місцем здійснення діяльності: АДРЕСА_1 . Підставою проведення інспекційного відвідування зазначено є рішення керівника відповідно до пп.3 п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 у період з 09.09.2019 по 20.09.2019.

Відповідно до пункту 19 Порядку №823 за результатами проведення інспекційного відвідування посадовими особами Управління Держпраці у Волинській області складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 16.09.2019 №ВЛ790/1647/АВ. Складений акт, на думку відповідача, свідчить про наявність порушень вимог законодавства у сфері праці, зокрема порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП.

Зазначає, що в ході інспекційного відвідування посадовими особами відповідача було відібрано пояснення у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які підтвердили факт їхньої роботи у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у ФОП ОСОБА_1 .

Крім того, вказує, що відповідно до пояснень відібраних у позивача 13.09.2019 у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , (фактичне місце здійснення підприємницької діяльності) з яких слідує, що з початку своєї підприємницької діяльності жодних трудових договорів він не заключав (трудових стосунків не підтримував), всю необхідну роботу виконував сам особисто.

Представник відповідача переконаний, що згідно наданих пояснень ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та пояснень ФОП ОСОБА_1 встановлено, що ніяких трудових договорів не заключалося з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , що свідчить про те, що вісім неповнолітніх осіб допускалися до роботи без укладення трудових договорів чим порушено частина третя статті 24 К3пП.

Управлінням Держпраці у Волинській області керуючись пунктами 2, 3, 4 Порядку №509, листом від 03.10.20219 №2946/09 повідомлено ФОП ОСОБА_1 , що уповноваженою особою Управління отримано матеріали інспекційного відвідування, отже, справу буде розглянуто у 45-денний строк, з дня, що настає за днем одержання вказаних документів. Відтак, 13.11.2019 уповноваженою посадовою особою Управління, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 16.09.2019 №ВЛ790/1647/АВ, винесено постанову №ВЛ-790/1647/АВ/ТД-ФС, якою вирішено накласти штраф на позивача у розмірі 625 950,00 грн.

Щодо доводів позивача, викладених у позовній заяві, про відсутність доказів та неправомірність збору пояснень зазначив, що на підставі підпункту 3 пункту 11 Порядку №823 посадові особи органів державного контролю, наділені повноваженнями інспекторів праці, мають право за умови пред`явлення службового посвідчення безперешкодно та без попереднього повідомлення здійснювати опитування керівника суб`єкта господарювання, його працівників, а також інших осіб, які можуть володіти інформацією з питань додержання законодавства про працю.

У межах здійснення інспекційного відвідування були відібрані пояснення у десяти осіб, включаючи осіб, які є батьками працівників зі змісту яких вбачається інформація, що свідчить про систематичне виконання трудових обов`язків, зокрема: вказано місце роботи, наявність трудових функцій, режим роботи, порядок оплати праці, обсяг виконуваних обов`язків, а також надання відповідних доручень з боку ФОП ОСОБА_1 і здійснення ним контролю за їх виконанням. Крім того, візуальна фіксація (фотозйомка) зафіксувала присутність осіб у спеціалізованому одязі (фартухах), які перебували на території кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та здійснювали реалізацію продукції й роботи з прибирання приміщень, що додатково підтверджує фактичне залучення їх до трудового процесу.

Стосовно твердження позивача про неотримання інформації про розгляд справи та спірної постанови про накладення штрафу, то представник відповідача зазначив, що Управлінням на вимогу п. 3 Порядку №509 було надіслано повідомлення про дату отримання документів, рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу та постанову про накладення штрафу, що підтверджуються відповідними квитанціями про поштові відправлення та АТ «Укрпошта». Вважає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Разом з тим зазначив, що відповідачем не було порушено строків притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки накладення штрафів за порушення, передбачені частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України, здійснюється не в межах провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбаченого КУпАП, а в межах окремої процедури, визначеної Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509, отже таке твердження позивача є безпідставним.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, з урахуванням долучених до відзиву на позовну заяву документів, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

28.07.2025 на адресу суду через зареєстрований в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» кабінет від позивача надійшла відповідь на відзив в якій ОСОБА_1 висловив свої заперечення стосовно позиції представника відповідача, викладеній у відзиві (а.с.81-90).

ОСОБА_1 щодо правомірності проведення фактичної перевірки зазначив, що у відповідності до п. 5 Порядку №823, інспекційне відвідування має проводитися за наявності конкретних підстав, таких як скарги працівників, інформація від державних органів або виявлені порушення.

На переконання позивача, у відзиві Управління не вказано конкретних підстав для перевірки кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що свідчить про порушення п. 5 Порядку №823, який вимагає документального обґрунтування.

Крім того, вказує, що під час інспекційного відвідування 16.09.2019 у кафе «Бобо» зазначених інспектором «працівників» не було, що підтверджується актом інспекційного відвідування №ВЛ-790/1647/АВ. Опитування осіб відбувалося поза межами кафе, що не відповідає пп. 1 п. 10 Порядку №823, який передбачає проведення перевірки на об`єкті господарської діяльності.

Щодо накладення штрафу вказав, що у матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують трудові відносини: трудові договори, накази про прийняття на роботу, відомості про виплату зарплати. Опитування осіб поза межами кафе не є належним доказом, оскільки не встановлено факту виконання трудових функцій. На думку позивача, фотографії, додані до відзиву, не є належними доказами, оскільки вони зроблені не інспектором під час перевірки 16.09.2019, а невідомими особами, ймовірно, під час майстер-класів у кафе.

Разом з тим, стосовно належного повідомлення про спірну постанову зазначив, що вона не було вручена, оскільки на момент направлення листа (листопад 2019 року) позивач не проживав за адресою реєстрації ( АДРЕСА_2 ) через розірвання шлюбу з ОСОБА_10 .

Вказує, що у відзиві не надано доказів вручення листа (повідомлення про вручення, відмітка про відмову). Окрім того, в поштовій квитанції зазначена некоректна адреса: « АДРЕСА_3 », в той час як місцем реєстрації проживання ОСОБА_1 є « АДРЕСА_4 », тобто повідомлення надсилалося не на зареєстровану адресу місця проживання. Крім того, відповідач сам зазначив фактичне місце здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 . За цією адресою проводилося інспекційне відвідування, але постанова направлена чи вручена не була.

Позивач вважає, що відповідач здійснював недобросовісні дії з метою позбавлення його права оскаржити зазначену постанову, відтак просив з урахуванням відзиву на позовну заяву у задоволенні позову відмовити.

У запереченні на відповідь на відзив від 01.08.2025 представник відповідач для спростування доводів ОСОБА_1 , викладених у відповіді на відзив зазначив, що Управлінням зазначені конкретні підстави, визначених Порядком №823 для проведення інспекційного відвідування, що спростовує твердження позивача про їх не зазначення (а.с.91-97).

Стосовно твердження позивача про відсутність доказів та трудових відносин вказав, що у межах здійснення інспекційного відвідування були відібрані пояснення у десяти осіб, включаючи осіб, які є батьками працівників. Зі змісту отриманих пояснень вбачається інформація, що свідчить про систематичне виконання трудових обов`язків, зокрема: вказано місце роботи, наявність трудових функцій, режим роботи, порядок оплати праці, обсяг виконуваних обов`язків, а також надання відповідних доручень з боку ФОП ОСОБА_1 і здійснення ним контролю за їх виконанням. Крім того, візуальна фіксація (фотозйомка) зафіксувала присутність осіб у спеціалізованому одязі (фартухах), які перебували на території кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та здійснювали реалізацію продукції й роботи з прибирання приміщень, що додатково підтверджує фактичне залучення їх до трудового процесу, відтак твердження позивача вважає безпідставними.

Крім того, стосовно неотримання інформації про розгляд справи та постанови про накладення штрафу позивачем, то, на переконання представника відповідача, управлінням Держпраці у Волинській області на вимогу п. 3 Порядку №509 було надіслано повідомлення про дату отримання документів, рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу та постанову про накладення штрафу, що підтверджуються відповідними квитанціями про поштові відправлення та АТ «Укрпошта». Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на адресу «м. Луцьк, вул. Дмитра Іващенка 2,7» є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Вказує, що невиконання чи неналежне виконання господарських зобов`язань АТ «Укрпошта», у разі якщо останнє і має місце, не може бути підставою для звільнення суб`єкта господарювання від сплати штрафу за порушення законодавства про працю.

Разом з тим, стосовно некоректно зазначеної адреси позивача, вказує, що доводи ОСОБА_1 щодо помилкового зазначення номера квартири є формальними та не мають правового значення для оцінки належності повідомлення, оскільки факт незазначення точного номера квартири у поштовому відправленні внаслідок технічної описки не може розцінюватися як доказ неналежного здійснення надсилання кореспонденції.

З урахуванням вищевикладеного просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.104).

У судовому засіданні 12.09.2025 позивач підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у заявах по суті справи, та просив їх задовольнити, а представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 06.12.2019 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності якого є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (код КВЕД 56.10), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.9 зворот).

09.09.2019 Управлінням Держпраці у Волинській області видано наказ №282-і про проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою: місто Рожище, вулиця Незалежності з метою здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин та праці неповнолітніх. Підставою винесення вищезазначеного наказу є рішення керівника (відповідно до пп.3 п.5 Порядку №823) (а.с.61).

09.09.2019 на підставі наказу №282-і від 09.09.2019 видано направлення №283, яким головного державного інспектора Губарика О.В. та Мосійчук Т.Ю. направлено на проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою здійснення господарської діяльності: місто Рожище, вулиця Незалежності, тривалістю два робочих дні в межах періоду з 09.09.2019 по 20.09.2019. Підставою проведення інспекційного відвідування зазначено звернення громадянина (у відповідності до п.5 Порядку №823) (а.с.60).

За результатами проведення інспекційного відвідування посадовими особами Управління Держпраці у Волинській області складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 16.09.2019 №ВЛ790/1647/АВ у якому зазначено про порушення позивачем ч.3 статті 24 КЗпП України у зв`язку з допуском до роботи восьми неповнолітніх осіб без укладення трудових договорів (а.с.12-15).

13.11.2019 відповідачем винесено постанову про накладення на позивача штрафу №ВЛ-790/1647/АВ/ТД-ФС відповідно до якої за порушення законодавства про працю накладено штраф у розмірі 625 950,00 грн. (а.с.18-19).

28.05.2025 Відділом державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіональне управління Міністерства юстиції було складено та направлено позивачу лист №84033 стосовно надання інформації про перебування на виконанні у відділі виконавчого провадження №60943512 з примусового виконання постанови про накладення штрафу уповноваженими особами від 13.11.2019 №ВЛ-790/1647/АВ/ТД-ФС, що видана Управлінням Держпраці у Волинській області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмір 625 960 грн. (а.с.17).

У зв`язку з отримання вищезгаданого листа ОСОБА_1 25.05.2025 було надіслано запит до відповідача з проханням надання документів про притягнення його до адміністративної відповідальності в 2018-2019 роках щодо неоформлених трудових відносин, у відповідь на який позивач отримав запитувану інформацію (а.с.10).

Позивач не погоджуючись постанови від 13.11.2019 № ВЛ-790/1647/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу в розмірі 625 950,00 грн., звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно із статтею 1 КЗпП України цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Відповідно до частини другої статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно з статтею 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (ст. 23 КЗпП України).

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства.

Відповідно до частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю), визначає Закон України від 05.04.2007 №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №877-V, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону №877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №877-V дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються, зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Відповідно до частини п`ятої статті 2 Закону №877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Станом на час виникнення спірних правовідносин процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, Конвенцією Міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві та Законом України "Про основі засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 (далі - Порядок №823).

Пунктом 2 Порядку №823 передбачено, що заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Заходи контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються інспекторами праці виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад) у формах, визначених абзацом першим цього пункту.

Пунктом 3 Порядку №823 визначено, що інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження).

Контрольні повноваження інспектора праці підтверджуються службовим посвідченням встановленої Мінекономіки форми, що видається Держпраці та її територіальними органами.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що інспектори праці виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад за наявності відповідного посвідчення мають право на проведення заходів державного контролю.

Приписами пункту 5 Порядку №823 встановлено, що підставами для здійснення інспекційних відвідувань є:

1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;

4) за рішенням суду;

5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин;

6) за інформацією:

Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;

ДПС та її територіальних органів про:- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;- факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень;- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання;

Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:- роботодавців, які нараховують заробітну плату 30 і більше відсоткам працівників менше мінімальної;- роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;- роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків;- фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;- роботодавців, в яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці, що завершився;- роботодавців, в яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації;- роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів;- роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;

7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю;

8) за дорученням Прем`єр-міністра України;

9) за зверненням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини;

10) за запитом народного депутата;

11) у разі невиконання вимог припису.

Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5 - 7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю чи його заступник.

Інспекційні відвідування з підстав, визначених абзацами четвертим, п`ятим, одинадцятим, чотирнадцятим підпункту 6 цього пункту, проводяться виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин.

Інспекційне відвідування або рішення інспектора праці про відвідування роботодавця, передбачене пунктом 33 цього Порядку, підлягає повідомній реєстрації Держпраці чи її територіальним органом до початку їх проведення.

За вимогами пункту 9 Порядку №823 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення. На вимогу об`єкта відвідування або уповноваженої ним посадової особи інспектор праці надає копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та вносить запис про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису.

Тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів (п.10 Порядку №823).

Як зазначено в пункті 11 Порядку №823, інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування, у тому числі з питань виявлення неоформлених трудових відносин, засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та матеріали, необхідні для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Як зазначено в пункті 13 Порядку №823 інспекторам праці забороняється:

1) виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду індивідуальних або колективних трудових спорів;

2) підміняти працівників об`єкта відвідування під час проведення розрахунків або перерахунків розмірів належних працівникам коштів, готувати висновки про відповідність або невідповідність нормативних актів об`єкта відвідування вимогам нормативно-правових актів з метою їх подальшої передачі працівникам (у тому числі звільненим), іншим особам чи органам;

3) проводити інспекційні відвідування з метою отримання від об`єкта відвідування будь-яких документів або їх копій для подальшої передачі іншим особам;

4) розглядати та перевіряти питання, яке є предметом розгляду в суді або щодо якого набрало законної сили рішення суду, перевіряти своєчасність, правильність і повноту виконання рішень суду;

5) розголошувати комерційну таємницю та конфіденційну інформацію чи інформацію про виробничі процеси, з якими вони могли ознайомитися під час виконання своїх посадових обов`язків, крім випадків, передбачених законом, у тому числі протягом трьох років після звільнення з посади;

6) розголошувати джерело будь-якої скарги, доведеної до їх відома, на недоліки або порушення і повідомляти об`єкту відвідування або його представнику про те, що відвідування було проведено у зв`язку з отриманням такої скарги;

7) вилучати в об`єктів відвідування оригінали їх фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, а також комп`ютери та їх частини;

8) проводити інспекційне відвідування або невиїзне інспектування понад строки, визначені пунктом 10 цього Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 №509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі Порядок № 509), згідно якого штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису (п. 2).

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 509, справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому сьомому пункту 2 цього Порядку. Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що перевірку ФОП ОСОБА_1 відповідачем було проведено на підставі наказу №282-і від 09.09.2019 про проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування та направлення №283 від 09.09.2019 (а.с.60-61).

У направленні №283 від 09.09.2019 підставою проведення інспекційного відвідування зазначено звернення громадянина та в наказі №282-і від 09.09.2019 зазначено рішення керівника. Однак, доказів наявності такого звернення громадянина, як і самого звернення суду не надано, як, аналогічно, у матеріалах справи відсутнє і рішення керівника.

З урахування наведених норм права та встановлених судом обставин суд дійшов висновку про відсутність у відповідача підстав для призначення проведення інспекційного відвідування позивача та порушення порядку його призначення.

Разом з тим, пояснення працівників, які є основним доказом відповідача порушень позивачем законодавства про працю, а саме допущення восьми неповнолітніх працівників до роботи без укладення трудового договору, на думку суду, не є належним доказом, з огляду на те, що ці докази фактично є заповненими листами опитування працівників, які були заздалегідь підготовленими та роздрукованими інспекторами Держпраці і таке анкетування працівників не передбачено чинним законодавством як джерело інформації щодо виявлення порушень трудового законодавства з боку роботодавця, а відтак такий доказ не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ у розумінні КАС України.

Поряд з цим, суд зауважує, що представником відповідача долучено до матеріалів справи фотографії ніби то працівників кафе «Бобо», однак в ході судового розгляду справи при дослідженні фотодоказів, суд жодним чином не зміг встановити реальність працевлаштування зазначених у акті перевірки осіб. З фотографій неможливо встановити ані осіб, ані факт виконання ними трудових функцій саме в межах кафе «Бобо». Зовнішній вигляд зображених осіб, відсутність розпізнавальних ознак (наприклад, бейджів, спецодягу з логотипом, фіксації процесу виконання обов`язків), а також невідомість часу і обставин зйомки не дозволяють суду дійти обґрунтованого висновку про те, що ці особи дійсно працювали у зазначеному закладі.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що у спірному випадку відповідачем документально не підтверджено та не доведено в ході розгляду справи дійсного допущення порушення ФОП ОСОБА_1 статті 24 Кодексу законів про працю України у зв`язку з допущенням працівників до роботи без укладення трудового договору.

Стосовно доводів позивача про неповідомлення його належним чином про винесення спірної постанови від 13.11.2019 № ВЛ-790/1647/АВ/ТД-ФС, суд зазначає наступне.

З долучених відповідачем до відзиву на позовну заяву документів, судом встановлено, що оскаржувана постанова надсилалася ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_5 (а.с.55).

В той же час як слідує з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та підтверджено самим позивачем адреса його фактичного проживання та реєстрації; АДРЕСА_6 (а.с.9 зворот).

Суд зауважує, що поштова адреса на яку відправлялися листи не відповідає адресі вказаній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також суд зазначає, що адреса, на яку було здійснено направлення листа не співпадає з адресою зазначеною позивачем у позовній заяві.

Вказане вище, на думку суду, свідчить неналежне повідомлення позивача про накладення на нього штрафу.

У постанові Верховного Суду від 15.01.2021 у справі №1340/3731/18 зазначено, що саме на уповноважену посадову особу покладається обов`язок з`ясувати чи поінформовано особу. При цьому, саме лише надсилання повідомлення (без доказів його отримання) не свідчить про її поінформованість. З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови.

Таким чином, суд доходить висновку, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на невірну адресу є достатнім доказом того, що відповідач належним чином не виконав свого обов`язку щодо належного поінформування позивача. За таких обставин, постанова про накладення штрафу є протиправною.

Суд зазначає, що в залежності від характеру процедурних порушень, такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2023 у справі № 260/3705/2020, від 23.04.2020 у справа № 813/1790/2018, у постанові від 03.12.2021 у справі № 369/7844/2017, від 07.07.2022 у справі № 520/4676/2019.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 поняття порушене право, за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. У цьому ж Рішенні зазначено, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; е) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, з урахуванням принципів адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання незаконною та скасування постанови від 13.11.2019 № ВЛ-790/1647/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу в розмірі 625 950,00 грн.

За змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути 5 007,60 грн. судового збору, сплаченого відповідно до платіжної інструкції від 03.07.2025 (а.с.39).

Керуючись статтями 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Волинській області про визнання незаконною та скасування постанови, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Волинській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ВЛ-790/1647/АВ/ТД-ФС від 13 листопада 2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Волинській області понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 007 (п`ять тисяч сім) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Управління Держпраці у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ).

Суддя А.Я. Ксензюк

Повний текст судового рішення складено 22.09.2025.