Справа № 185/1988/25
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 185/1988/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Юрко І.В., Білак С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.07.2025 року у справі №185/1988/25 (головуючий суддя першої інстанції Перекопський М.М.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову відповідача Серії ЕНА №4072873 від 14.02.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 122 КУпАП, а справу закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини справи та не прийнято до уваги доводи позивача. Так, відповідачем не доведено належними і допустимими доказами наявність складу адміністративного правопорушення, якими міг би бути відеозапис з нагрудної боді камери поліцейських або відеозапис з автореєстратора службового автомобіля поліцейських.

При цьому, зауважено, що відповідачем не надано жодних доказів розташування дорожніх знаків, дорожньої розмітки, прилеглої території на ділянці дороги, де позивач був зупинений працівниками поліції за невиконання вимоги дорожнього знаку 4.1 «рух прямо», а саме здійснив рух ліворуч, чим порушив п. 8.4.ґ ПДР.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні скарги позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судом апеляційної інстанції справа розглянута в порядку статті 311 КАС України.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

14.02.2025 року відносно позивача було ухвалено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідно до якої, 14 лютого 2025 року, близько 12 год 01 хв. позивач керував транспортним засобом BMW X5 номерний знак НОМЕР_1 , у місті Львові по вул. Городоцька 102, не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо» та здійснив рух ліворуч на площу Кропивницького 1, тим самим порушив п.8.4. «ґ» Правил дорожнього руху України. До позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як встановлено судом першої інстанції, після зупинки працівниками поліції автомобіля, на якому пересувався позивач 14.02.2025 року у м. Львові на пл. Кропивницькій, останній зазначив, що «їхав по двом навігаторам, оскільки не місцевий, ПДР не порушував».

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що навігатор не є офіційним джерелом інформації про дорожні знаки. Жоден навігаційний додаток не звільняє водія від обов`язку безпосередньо слідкувати за дорожніми знаками і сигналами, розташованими на маршруті руху. Зміст і значення дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо» є однозначними і зрозумілими кожному водієві, що має право керування транспортним засобом. Таким чином, посилання позивача на те, що він не місцевий і їхав за навігатором, не спростовує встановленого факту порушення та не є підставою для звільнення від відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Згідно з частиною другою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Апеляційний суд зазначає, що наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, якими, відповідно до статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що працівники поліції діяли у межах та відповідності до вимог чинного законодавства.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з частиною третьою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2025 року в адміністративній справі №185/1988/25 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2025 року в адміністративній справі №185/1988/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак