Справа № 420/4360/25
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/4360/25

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Єщенка О.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Державної міграційної служби України, третя особа - Центральне управління Служби безпеки України, про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025р. ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ГУ ДМСУ в Одеській області, ДМС України, третя особа - Центральне управління СБУ, у якому просила:

- визнати противоправною бездіяльність ГУ ДМС України в Одеській області та ДМС України щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 від 12.08.2024р. про визнання біженцем;

- зобов`язати ГУ ДМС України в Одеській області та ДМС України розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.08.2024р. про визнання біженцем та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ Україні від 7.09.2011р. №649.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2025р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ДМС України в Одеській області, яка полягає у неприйнятті рішення щодо прийняття заяви громадянки рф ОСОБА_2 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 12.08.2024р. або про відмову в прийнятті заяви, у порядку, визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7.09.2011р. №649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 5.10.2011р. за №1146/19884.

Зобов`язано ГУ ДМС України в Одеській області прийняти рішення щодо прийняття заяви громадянки рф ОСОБА_2 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 12.08.2024р. або про відмову в прийнятті заяви, у порядку, визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7.09.2011р. №649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 5.10.2011р. за № 1146/19884.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із даним судовим рішенням, ГУ ДМС України в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

У серпні та у вересні 2025р. позивачка подала клопотання до суду про забезпечення позову шляхом заборони ДМС України, Державній прикордонній службі України, Національній поліції України та іншим органам і посадовим особам здійснювати будь-які дії, спрямовані на її примусове видворення або депортацію з України.

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_1 зазначила, що її видворення до російської федерації, Білорусії або до іншої країни, з якої її можуть видати до країни походження створює реальний та безпосередній ризик порушення її прав за ст.2, 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ризик смерті, катувань або нелюдського поводження).

У зв`язку із перебуванням колегії суддів у відпустках, була відсутня можливість для вчинення будь-яких процесуальних дій.

Так, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивачки про забезпечення позову по справі, виходячи з наступного.

Приписами ч.1 ст.154 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відтак, розгляд заяви про забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1,2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Як передбачено ч.1, 2 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналізуючи вищевказане, судова колегія зазначає, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Положеннями ч.1 ст.152 КАС України встановлено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову повинні обиратися з урахуванням дотримання балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку суб`єкта владних повноважень, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивачів.

При цьому, саме позивач повинен надати відповідні та належні докази для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Так, розглянувши заяву про забезпечення позову, суд звертає увагу на те, що у поданій заяві про забезпечення позову не наведено суду істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували на те, що невжиття таких заходів може призвести до завдання значної та непоправної шкоди правам позивачки.

Що стосується посилань позивачки на приклади видачі громадян російської федерації з порушенням встановлених процедур фактичної екстрадиції, через формальне включення до обмінів, то судова колегія вважає такі посилання необґрунтованими та такими, що не стосуються правовідносин, які наявні у даній справі, оскільки відсутні будь-які дані про те, що позивачка затримана чи перебуває у ПТПІ, та відповідно щодо неї вирішується питання про видворення за межі території України.

Враховуючи вищевказане, судова колегія вважає, що подані заяви про забезпечення позову є необґрунтованими, а вжиттям таких заходів забезпечення позову фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, без встановлення будь-яких обставин, дослідження доказів у судовому засіданні, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, а тому у її задоволенні слід відмовити.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання позивачки про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150-151, 154, 248 КАС України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Державної міграційної служби України, третя особа - Центральне управління Служби безпеки України, про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: О.В. Єщенко

В.О. Скрипченко