Справа № 400/1068/25
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/1068/25

Категорія:112010200 Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту:09.07.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення; зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Донецькій області, ГУПФ України в Миколаївській області про:

- визнання протиправним і скасування рішення №76 від 16 січня 2025 року про відмову в перерахунку пенсії;

- зобов`язання ГУПФ України в Миколаївській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII з 14 січня 2025 року з урахуванням до загального стажу державної служби періоду роботи в органах місцевого самоврядування.

- зобов`язання ГУПФ України в Миколаївській області врахувати довідки від 14 січня 2025 року №9 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 01 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели кваліфікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років); №10 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особи, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби; №І1 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державної служби видані Адміністрацією Корабельного району Миколаївської міської ради

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що їй протиправно відмовлено в призначенні пенсії відповідно до вимог Закону України №889-VIII "Про державну службу". Позивач вказувала, що ГУПФ України в Донецькій області не зарахував до стажу державної служби період її служби в органах місцевого самоврядування.

Відповідачі позов не визнали, вказуючи, що посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями, а тому періоди роботи на посадах службовців в органах місцевого самоврядування при переході на посади, віднесені до відповідних категорій посад органів місцевого самоврядування, не можуть бути зараховані до стажу державної служби. Право на обчислення пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу" мають особи: 1) які на 01 травня 2016 року займали посади державної служби; 2) яким призначено пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" у період з 01 жовтня 2011 року до 01 травня 2016 року; 3) які в період роботи на "спецпосадах" не отримували пенсію згідно із Законом України "Про державну службу" №3723-ХІІ до набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889-VII, тобто до 01 травня 2016 року; 4) які звільнилися з посади державної служби, в тому числі до 01 січня 2020 року. Представник ГУПФ України в Донецькій області вважало, що всі зазначені умови повинні бути дотриманні одночасно. Відповідач вважав, що не порушувало норм матеріального та процесуального права позивача, щодо відмови в переведенні з одного виду пенсії на інший, а саме, з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу", а тому, оскаржуване рішення є обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Миколаївській області, ГУПФ України в Донецькій області задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України в Донецькій області від 16 січня 2025 року №76.

Зобов`язано ГУПФ України в Донецькій області зарахувати загального стажу державної служби ОСОБА_1 періоди її служби в органах місцевого самоврядування відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" №889-VIII і прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 211,20 грн.

В апеляційній скарзі ГУПФ України в Донецькій області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями, а тому періоди роботи на посадах службовців в органах місцевого самоврядування при переході на посади, віднесені до відповідних категорій посад органів місцевого самоврядування, не можуть бути зараховані до стажу державної служби. Крім того, зазначаємо, що внесення змін до Порядку є неможливим, оскільки Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення стажу державної служби" від 03 травня 1994 року №283 (далі Порядок №283), якою він був затверджений, втратила чинність 01 травня 2016 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229 "Про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби" (далі Порядок №229), було розроблено відповідно до положень ст. 46 Закону, якою передбачено вичерпний перелік періодів роботи (служби, навчання), що зараховуються до стажу державної служби. Вказаний Порядок №229 визначає лише механізм обчислення стажу державної служби;

- необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до вимог законодавства є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз.1 ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Після 01 травня 2016 року, відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" №889-VII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". не порушувало норм матеріального та процесуального права позивача, щодо відмови в переведенні з одного виду пенсії на інший, а саме, з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу", а тому, оскаржуване рішення є обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та є такими, що суперечать правовим нормам чинного законодавства.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року іншими учасниками справи не оскаржено.

Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Донецькій області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку ГУПФ України в Миколаївській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058-IV).

14 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до ГУПФ України в Миколаївській області із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" №889-VIII.

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянув ГУПФ України в Донецькій області.

За наслідками розгляду заяви позивача ГУПФ України в Донецькій області прийняв рішення від 16 січня 2025 року №76, яким відмовив позивачу в переведенні з пенсії за віком згідно з Законом №1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" №889-VIII. Як підставу для відмови відповідач зазначив, що з 14 серпня 2001 року позивач працює на посадах місцевого самоврядування, які з 05 липня 2001 року не відносяться до категорій посад державних службовців.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що стаж роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування повинен бути зарахований до стажу державної служби.

Суд першої інстанції дослідив копію трудової книжки позивача і установив, що позивач дійсно з 27 серпня 1991 року до 01 жовтня 2013 року працювала на різних посадах в органах місцевого самоврядування.

За такого суд першої інстанції установив, що позивач має щонайменше 20 років стажу роботи, який має зараховуватися до стажу державної служби. Записи в трудовій книжці позивача свідчать, що станом на дату набрання чинності Законом України "про державну службу" №889-VIII (01 травня 2016 року) позивач працювала на посаді, стаж роботи на якій має зараховуватися до стажу державної служби.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про державну службу" №3723-XII, Закону України "Про державну службу" №889-VIII, Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" №2493-III, Постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229 "Про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби", Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення стажу державної служби" від 03 травня 1994 року №283.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 4 Закону №1058-IV визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Положеннями абз.2 ч.3 ст.45 Закону №1058-IV передбачено, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії..

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом України "Про державну службу" №3723-XII.

Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01 травня 2016 року правове регулювання спірних правовідносин зазнало змін.

Зокрема, відповідно ст. 90 Закону України "Про державну службу" №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Разом з тим, відповідно до п.10 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про державну службу" №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За приписами п.12 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про державну службу" №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш, як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії, відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Разом з тим, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії, відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст. 37 цього Закону і Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" №889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п.п.10, 12 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про державну службу" №889-VIII та мають передбачені ч.1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ вік та страховий стаж.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у зразковій справі №822/524/18 та у постановах від 26 червня 2018 року у справі №676/4235/17, від 10 квітня 2019 року у справі №607/2474/17.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримує пенсію відповідно до Закону України №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За результатами розгляду заяви позивача про переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" відповідач відмовив у переведенні на інший вид пенсії, вказуючи на те, що стаж роботи позивача в органах місцевого самоврядування не може бути зараховано до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Отже, спірним в розглядуваній справі є питання зарахування до стажу державної служби періоду перебування особи на державній службі в органах місцевого самоврядування.

Пунктом 4 ч.2 ст. 46 Закону України "Про державну службу" №889-VIIІ визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Приписами ст.ст. 2, 3 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" №2493-III (далі Закон №2493-III) визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно ч.7 ст. 21 Закону №2493-III пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Згідно з п.6 Порядку №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до п.8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" №889-VIII.

У свою чергу, відповідно до п.8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, належить керуватися Порядком №283.

Статтею 14 Закону №2493-III встановлено класифікацію посад в органах місцевого самоврядування 7 категорій посад.

Віднесення інших посад органів місцевого самоврядування, не зазначених у цій статті, до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням керівників відповідних органів місцевого самоврядування.

Абз.13 п.2 Порядку №283 передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених ст.14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Як вбачається з записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 остання у період з 27 серпня 1991 року до 01 жовтня 2013 року працювала на посадах в органах місцевого самоврядування.

З огляду на наведене, оскільки час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", входить до стажу державної служби, тому правові підстави для неврахування до стажу державної служби періодів роботи позивача з 27 серпня 1991 року до 01 жовтня 2013 року відсутніми.

Таким чином, приймаючи рішення про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", у зв`язку з незарахуванням до стажу державної служби періодів роботи позивача в органах місцевого самоврядування, відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством.

Колегія суддів враховує, що Верховний Суд у постанові від 10 травня 2018 року у справі №351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Закону України "Про державну службу" №889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно ст. 46 Закону України "Про державну службу" №889-VIII та п.4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", зараховується до стажу державної служби.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів підсумовує, що стаж роботи позивача з 27 серпня 1991 року до 01 жовтня 2013 року на різних посадах в органах місцевого самоврядування підлягає зарахуванню до стажу державного службовця.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 18 вересня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.