Справа № 280/6144/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 280/6144/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року в адміністративній справі №280/6144/24 (головуючий суддя першої інстанції - Мінаєва К.В.) за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 02.07.2024 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької обласної прокуратури, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, допомоги на оздоровлення та компенсації за невикористані дні відпустки;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь вихідну допомогу при звільненні, допомогу на оздоровлення та компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 223203,96 грн.;

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 07.06.2024 року по день фактичного розрахунку з урахуванням середньоденного розміру заробітної плати 3892,91 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом керівника Запорізької обласної прокуратури №1398к позивач з 13.12.2022 року був звільнений з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури на підставі пп.2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури». На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду та постанови Третього апеляційного адміністративного суду по справі № 280/512/23 наказ керівника Запорізької обласної прокуратури №1398к скасований та наказом №220к від 24.05.2023 року позивача поновлено на посаді. Після касаційного перегляду справи №280/512/23 наказом керівника Запорізької обласної прокуратури №493к від 07.06.2024 року скасований наказ керівника Запорізької обласної прокуратури №220к від 24.05.2023 року, а позивача звільнено. Разом з тим, не був здійснений остаточний розрахунок з позивачем, а саме не виплачена вихідна допомога, яка передбачена статтею 44 КЗпП України, та допомога для оздоровлення, визначена статтею 82 Закону України «Про прокуратуру». У заяві про збільшення розміру позовних вимог позивач вказав, що йому не було здійснено виплату за 45 невикористаних днів відпустки за період з 13.12.2022 року по 05.06.2024 року. Позивач наголошує на не проведенні з ним розрахунку по виплаті вихідної допомоги, допомоги для оздоровлення та компенсації невикористаних днів відпустки, у зв`язку з чим вважає, що має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог (за вх.№ 9016, №9017 від 26.02.2025 року).

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що висновок суду першої інстанції про відновлення правового становища позивача та відсутність в нього права на будь-які виплати є незаконним та необґрунтованим. Посилаючись на приписи КЗпП України та норми Закону України «Про прокуратуру», позивач просив задовольнити позовні вимоги, з підстав зазначених у позові.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У період з 26.05.2025 року по 09.06.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. та суддя-член колегії Білак С.В. перебували у відпустці. У період з 26.05.2025 року по 13.06.2025 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала у відпустці. У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював в органах прокуратури на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області.

Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 13.12.2022 року за №1398к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з 13.12.2022 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.05.2023 року у справі №280/512/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.11.2023 року, визнано протиправним та скасовано рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора №2 від 17 листопада 2022 року про не проходження атестації начальником відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням норм матеріального права; визнано протиправним та скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури №1398к від 13.12.2022 року про звільнення позивача з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»; поновлено позивача на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та органів прокуратури Запорізької області з 13 грудня 2022 року; стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 грудня 2022 року по 17 травня 2023 року у розмірі 66627 грн 68 коп. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. В частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 12790,13 грн. рішення допущено до негайного виконання.

На підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.05.2023 року у справі №280/512/23 наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 24.05.2023 року №220к скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 13.12.2022 №1398к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області з 13.12.2022 року.

Крім того, позивач звертався до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати на його користь вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку; зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на його користь вихідну допомогу при звільненні у розмірі: 12790,13 грн.; визнати протиправними дії Запорізької обласної прокуратури щодо зменшення йому сум нараховування розміру заробітної плати для оплати часу відпусток та компенсації за невикористані відпустки при звільненні; зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на його користь заробітну плату для оплати часу відпусток на загальну суму: 13099,21 грн. та компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні на суму: 83101,53 грн., загалом: 96200,74 грн; стягнути із Запорізької обласної прокуратури на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 13 грудня 2022 року до дня фактичного розрахунку, з урахуванням середньоденного розміру заробітної плати: 594,89 грн..

За наслідками розгляду вказаного позову рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2023 року у справі №280/974/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.10.2023 року, у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.06.2024 року, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.05.2023 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11.10.2023 року у справі №280/974/23 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

Постановою Верховного Суду від 05.06.2024 року рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.05.2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23.11.2023 року у справі №280/512/23 скасовано. Справу №280/512/23 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Запорізького окружного адміністративного суду.

Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 06.06.2024 року №413к надано ОСОБА_1 начальнику відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області частину щорічної відпустки тривалістю 05 календарних днів з 10 по 14 червня 2024 року включно за період роботи з 13.12.2023 року по 12.12.2024 року.

На підставі постанови Верховного Суду від 05.06.2024 року у справі №280/512/23 наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 07.06.2024 року №493к скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 24.05.2023 року №220к про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області.

На підставі наказу керівника Запорізької обласної прокуратури від 07.06.2024 року №493к скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 06.06.2024 року №413к про надання частини щорічної відпустки у зв`язку зі скасуванням наказу про поновлення на посаді.

Листом Запорізької обласної прокуратури від 21.06.2024 року №27-71вих24 позивача повідомлено, що відповідно до інформації відділу фінансування та бухгалтерського обліку обласної прокуратури заробітна плата за 5 відпрацьованих днів з 01 по 07 червня 2024 року виплачена 21.06.2024 року у сумі 21272,73 грн.. Окрім цього, на підставі статей 116-117 Кодексу законів про працю України 21.06.2024 року сплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 10 робочих днів у сумі 21272,73 грн.. Матеріальна допомога на оздоровлення, на вирішення соціально-побутових питань, а також вихідна допомога у зв`язку зі звільненням у 2024 році обласною прокуратурою не нараховувались та не виплачувались.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.09.2024 року у справі №280/512/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.03.2025 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поновлення на посаді.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.10.2024 року у справі №280/974/23, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.04.2025 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково: визнано протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати на користь позивача вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку; зобов`язано Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь позивача вихідну допомогу при звільненні у розмірі 12790,13 грн.; ухвалено стягнути з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 78525,48 грн; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що з моменту звільнення з посади та органів Запорізької обласної прокуратури 07.06.2024 року з ним не проведено остаточного розрахунку з виплати вихідної допомоги, допомоги для оздоровлення та компенсації невикористаних днів відпустки, через що має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України від 14.10.2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі по тексту - Закон №1697-VII).

Приписами статті 82 Закону №1697-VII визначено, що прокурору надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора. Прокурору, який має стаж роботи в органах прокуратури понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів. Прокурору надаються додаткові та інші відпустки, передбачені законом.

Для виконання невідкладних і непередбачуваних завдань прокурори можуть бути відкликані з щорічної основної чи додаткової оплачуваної відпустки. Частина невикористаної відпустки надається прокурорам у будь-який час відповідного року чи приєднується до відпустки в наступному році з відповідним відшкодуванням непередбачуваних витрат у зв`язку з відкликанням із відпустки. Порядок такого відшкодування визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

За позицією позивача, обставини скасування наказу керівника Запорізької обласної прокуратури від 24.05.2023 року №220к про поновлення його на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області (наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 07.06.2024 року №493к) зумовили виникнення у нього права на отримання вихідної допомоги, допомоги для оздоровлення та компенсації 45 невикористаних днів відпустки за період з 13.12.2022 року по 05.06.2024 року, оскільки позивач пов`язує наявність у нього права на отримання вихідної допомоги, допомоги для оздоровлення та компенсації за невикористані дні відпустки саме з датою скасування наказу про поновлення його на роботі (07.06.2024 року).

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 13.12.2022 року за №1398к позивача звільнено з органів Запорізької обласної прокуратури з 13.12.2022 року, однак на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.05.2023 року у справі №280/512/23 наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 24.05.2023 року №220к скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 13.12.2022 року №1398к та поновлено ОСОБА_1 на відповідній посаді з 13.12.2022 року.

Постановою Верховного Суду від 05.06.2024 року рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.05.2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 23.11.2023 року у справі №280/512/23 скасовано; справу №280/512/23 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції Запорізького окружного адміністративного суду. Відтак на підставі Верховного Суду від 05.06.2024 року у справі №280/512/23 наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 07.06.2024 року №493к скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 24.05.2023 року №220к.

Відтак, як правильно зазначив суд першої інстанції, наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 07.06.2024 року №493к був прийнятий з метою відновлення правового становища, яке існувало до звернення позивача до суду у справі №280/512/23, оскільки правова підстава, відповідно до якої він підлягав поновленню на посаді, а саме рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.05.2023 року у справі №280/512/23, була скасована судом, тобто перестала існувати.

Колегія суддів зазначає, що спір щодо звільнення ОСОБА_1 на підставі наказу керівника Запорізької обласної прокуратури №1398к від 13.12.2022 року та його поновлення на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та органів прокуратури Запорізької області з 13.12.2022 року вирішений судом апеляційної інстанції (постанова набрала законної сили), проте вказані правовідносини є предметом касаційного перегляду у справі №280/512/23 за касаційною скаргою позивача, та судом касаційної інстанції на теперішній час рішення ще не прийнято.

Колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що датою фактичного звільнення позивача з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області Кузьменка О.М. вважається 13.12.2022 року, оскільки наказ керівника Запорізької обласної прокуратури №1398к від 13.12.2022 року є чинним та не скасований станом на день звернення позивача з даними позовними вимогами.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Апеляційний суд звертає увагу, що питання нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення та компенсації невикористаних днів відпустки за період з 13.12.2022 року по 05.06.2024 року, право на отримання яких позивач пов`язує з датою скасування наказу про поновлення на посаді (07.06.2024 року), може бути вирішено на користь позивача лише у випадку встановленого судом у справі №280/512/23 факту незаконного звільнення позивача з посади з 13.12.2022 року, проте рішення у справі №280/512/23 на теперішній час переглядається в касаційному порядку, а тому заявлені позивачем вимоги в межах даної справи є такими, що заявлені передчасно.

Доказів протилежного позивачем не наведено.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно того, що у цій справі не встановлено факту затримки розрахунку при звільненні з 07.06.2024 року (вихідної допомоги, допомоги для оздоровлення, компенсації за невикористані дні відпустки), оскільки така подія звільнення не відбулась, а тому вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки такого розрахунку задоволенню не підлягають.

Вказані обставини позивачем також не спростовані.

З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції та керуючись приписами ст.316 КАС України, зазначає, що суд дійшов вичерпних та обґрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року в адміністративній справі №280/6144/24 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року в адміністративній справі №280/6144/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко