Справа № 300/7706/24
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/7706/24 пров. № А/857/9867/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Кузьмича С. М., Курильця А. Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі №300/7706/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Кафарський В. В.,

дата ухвалення рішення 19 лютого 2025 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні після отриманого ним тяжкого поранення 01 червня 2022 року в закладах охорони здоров`я та у відпустці за станом здоров`я з 01 червня 2022 року по 11 листопада 2022 року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні після отриманого тяжкого поранення 01 червня 2022 року в закладах охорони здоров`я та у відпустці за станом здоров`я з 01 червня 2022 року по 11 листопада 2022 року у повному обсязі, з урахуванням виплачених сум, а саме: виплатити невиплачену суму 78221,95 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні після отриманого ним тяжкого поранення 01 червня 2022 року в закладах охорони здоров`я та у відпустці за станом здоров`я з 01 червня 2022 року по 11 листопада 2022 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні після отриманого ним тяжкого поранення 01 червня 2022 року в закладах охорони здоров`я та у відпустці за станом здоров`я з 01 червня 2022 року по 11 листопада 2022 року, а саме за період 30 календарних днів у липні 2022 року, у повному обсязі, з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що підставою для нарахування та виплати військовослужбовцю додаткової винагороди за час перебування у відпустці для лікування є довідка військово лікарської комісії, в якій обов`язково має бути зазначено, що поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця пов`язано із захистом Батьківщини. Враховуючи відсутність у Довідці військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 від 30 червня 2022 року №88 висновку про те, що поранення капітана ОСОБА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 пов`язане із захистом Батьківщини, а також відсутній запис про тяжкість поранення, у командира військової частини НОМЕР_2 були підстави для невиплати додаткової винагороди за час відпустки за станом здоров`я на підставі вказаної довідки військово-лікарської комісії. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що він отримав мінно-вибухове поранення в ході ведення бойових дій з військовими формуваннями російської федерації, що поблизу населеного пункту Покровськ Донецької області внаслідок артилерійських, авіаційних та ракетних ударів. Травма, поранення капітана ОСОБА_1 отримані під час виконання службових обов`язків та захисту Батьківщини. Вказане підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №155 від 08 серпня 2022 року. Також травма, поранення отримані ним 01 червня 2022 року пов`язана із захистом Батьківщини підтверджується матеріалами справи. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

01 червня 2022 року командир кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 під час виконання бойового завдання отримав тяжке поранення внаслідок ворожого артилерійського обстрілу зі сторони противника, а саме: мінно-вибухове поранення.

Так, випискою із медичної карти стаціонарного хворого №9043 від 23 червня 2022 року встановлено повний діагноз позивачу (Основний): Вибухове поранення (01.06.22): Вогнепальне осколкове сліпе проникаюче поранення грудної клітки. Двобічний пневмогемоторакс. Вогнепальні осколкові сліпі поранення м`яких тканин шиї з наявними сторонніми тілами (осколків). Стан після ПХО вогнепальних ран грудної клітини, шиї; закритої торакостомії, дренування лівої та правої плевральних порожнин за Бюлау (01.06.22); лівобічної торакоскопії, вилучення металевого уламку верхнього плеврального синуса; правобічної торакоскопії, вилучення металевого уламку правої плевральної порожнини (03.06.22); ревізії, видалення металевих уламків ділянки шиї (08.06.22). Посттравматичний ексудативний плеврит. Стан після закритої торакостомії, дренування лівої плевральної порожнини за Бюлау (13.06.22). Посттравматичний гострий плексит справа.

Також у вказаній виписці зазначено, що згідно з наявною медичною документацією, поранення отримав внаслідок ворожого обстрілу 01 червня 2022 року під час виконання бойового завдання. Першу медичну допомогу надала передова хірургічна група в н.п. Бахмут, 02 червня 2022 року-05 червня 2022 року перебував на лікуванні у ВМКЦ СР (м. Дніпро). 07 червня 2022 року евакуйований та госпіталізований у відділення торакальної хірургії КНП ВОКЛ ім. М.І. Пирогова ВОР для подальшого дообстеження лікування (а.с. 19).

Відповідно до довідки ВЛК №88 від 30 червня 2022 року позивач потребував відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (Поранення, ТАК, пов`язані із виконанням обов`язків військової служби) (а.с. 29).

Водночас, довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №155 від 08 серпня 2022 року підтверджено, що військовослужбовець військової служби за призовом в/ч НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) ОК ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 одержав МВТ. Вогнепальне сліпе осколкове проникаюче поранення шиї, грудної клітки справа, двобічний пневмогемоторакс, вогнепальні осколкові сліпі поранення м`яких тканин шиї з наявними сторонніми тілами. Також у вказаній довідці зафіксовано, що службовим розслідуванням встановлено, що травма, поранення отримана командиром кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 капітаном ОСОБА_1 в ході ведення бойових дій з військовими формуваннями російської федерації, що поблизу населеного пункту Покровськ Донецької області внаслідок артилерійських, авіаційних та ракетних ударів. Травма, поранення капітана ОСОБА_1 отримані під час виконання службових обов`язків та захисту Батьківщини (а.с.21).

У подальшому, згідно з довідкою ВЛК №82/4 від 19 серпня 2022 року, ОСОБА_1 потребував відпустки за станом здоров`я на 30 календарних дні (Поранення, ТАК, пов`язанні із захистом Батьківщини. Підтверджено довідкою про обставини поранення, виданою командиром в/ч НОМЕР_2 від 08 серпня 2022 року №155). За характером ушкоджень поранення відноситься до категорії тяжких (а.с.30).

Відповідно до довідки ВЛК №116/1 від 10 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 потребував відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. У довідці зафіксовано, що за характером ушкоджень поранення відноситься до категорії тяжких. Поранення, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (підтверджено довідкою про обставини поранення, виданою командиром військової частини НОМЕР_2 від 08 серпня 2022 року №155) (а.с.31).

Довідкою ВЛК №140/2 від 11 листопада 2022 року позивач визнаний обмежено придатним до військової служби. При цьому, у довідці зазначено, що за характером ушкоджень поранення відноситься до категорії тяжких. Поранення, Так, пов`язане із захистом Батьківщини (підтверджено довідкою про обставини поранення, виданою командиром військової частини НОМЕР_2 від 08 серпня 2022 року №155) (а.с.32).

Таким чином, враховуючи наведене вище, можна дійти висновку про те, що після отримання мінно-вибухового поранення 01 червня 2022 року подальше лікування та реабілітація позивача пов`язані із захистом Батьківщини.

Зокрема, судом встановлено, що після отриманого поранення позивач проходив тривале лікування та реабілітацію, а саме:

01 червня 2022 року перебував у військовій частині НОМЕР_4 лікарні АДРЕСА_1 , що підтверджується первинною медичною картою від 01 червня 2022 року (а.с. 17);

з 02 червня 2022 року по 05 червня 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_5 АДРЕСА_2 , що підтверджується перевідним епікризом №6773 від 06 червня 2022 року із медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення (а.с. 18);

з 07 червня 2022 року по 23 червня 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №9043 від 23 червня 2022 року (а.с.19);

з 23 червня 2022 року по 01 липня 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_3 АДРЕСА_3 , що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №382 від 01 липня 2022 року (а.с. 20). У цій виписці зазначено, що 30 червня 2022 року оглянутий ВЛК та на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів з продовженням амбулаторного лікування;

з 02 серпня 2022 року по 19 серпня 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №15244/2022 від 19 серпня 2022 року (а.с.22);

з 12 вересня 2022 року по 23 вересня 2022 року проходив лікування в Лисецькій районній лікарні Івано-Франківської області, у відділі неврології, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2623 від 23 вересня 2022 року (а.с.23-24);

з 23 вересня 2022 року по 10 жовтня 2022 року був госпіталізований і перебував на стаціонарному лікуванні у КНП Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради в торакальному відділені, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №20068/2022 від 10 жовтня 2022 року (а.с.25);

з 03 листопада 2022 року по 11 листопада 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №23915/2022 від 11 листопада 2022 року (а.с. 27-28).

В подальшому, 08 лютого 2023 року Медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, строком на 1 рік (а.с. 33).

Також свідоцтвом про хворобу №601, зареєстрованим 12 квітня 2024 року, підтверджено, що мінно-вибухова травма, отримана позивачем у червні 2022 року, Так, пов`язана із захистом Батьківщини. При цьому, проведеним військово-лікарською комісією медичним оглядом ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с.34-36).

Представник позивача звернулась до військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом щодо нарахування та виплати додаткової винагороди ОСОБА_2 , зокрема, під час його лікування та реабілітації після отриманого тяжкого поранення.

Листом від 20 серпня 2024 року №4/3335 військова частина НОМЕР_1 повідомила, що у рішенні ВЛК ОСОБА_1 , що є в наявності у військовій частині НОМЕР_2 , вказують: ВЛК від 30 червня 2022 року №88, видане військовою частиною НОМЕР_3 поранення, ТАК пов`язане з виконанням обов`язків військової служби. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб: потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів (ступінь поранення не вказано). Згідно з постановою КМУ від 28.02.2022 №168 дане рішення ВЛК не підлягає у виплаті з розрахунку 100 тисяч гривень, оскільки воно не пов`язане із захистом Батьківщини. Також надано розрахунок виплати додаткової винагороди позивачу за період з 01 червня 2022 року по 11 листопада 2022 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 виплачено в загальному 485666,72 грн, а саме: за 30 днів лікування в червні 2022 року, 1 день лікування в липні 2022 року, 30 днів лікування в серпні 2022 року, 30 днів лікування у вересні 2022 року, 31 день лікування в жовтні 2022 року та 11 днів лікування у листопаді 2022 року (а.с.42-44).

Не погоджуючись із наданим розрахунком виплати додаткової винагороди, а також неправильно обчисленою кількістю днів лікування, оскільки, на думку позивача, кількість таких днів має бути не 133, а 164, так як згідно з висновком ВЛК від 30 червня 2022 року йому була надана відпустка за станом здоров`я на 30 днів, тобто з 02 липня 2022 року по 01 серпня 2022 року включно позивач звернувся із цим позовом у суд для захисту свого порушеного права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні після отриманого ним тяжкого поранення 01 червня 2022 року в закладах охорони здоров`я та у відпустці за станом здоров`я з 01 червня 2022 року по 11 листопада 2022 року є протиправною, оскільки протягом вищевказаного періоду позивач має право на отримання додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн відповідно до Постанови №168, а тому належним та ефективним способом поновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні після отриманого тяжкого поранення 01 червня 2022 року в закладах охорони здоров`я та у відпустці за станом здоров`я з 01 червня 2022 року по 11 листопада 2022 року, а саме: за період 30 календарних днів у липні 2022 року, у повному обсязі, з урахуванням виплачених сум. Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити додаткову винагороду у відповідності до Постанови №168 у чітко визначеній сумі, то у задоволенні такої відмовлено, оскільки нарахування та виплата грошового забезпечення є виключною компетенцією відповідача, як роботодавця, тому суд не може перебирати на себе повноваження відповідача та втручатись в його дискреційні повноваження.

Колегія суддів зазначає, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, тому з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Даючи правову оцінку висновку суду першої, колегія суддів вважає, що такий відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є право позивача відповідно до Постанови №168 на нарахування й виплату додаткової винагороди до 100000 грн за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці у зв`язку з пораненням, отриманим 01 червня 2022 року.

За змістом ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ст.1,2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.91 №2011-XII (далі - "Закон №2011-XII"; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Стаття 9 Закону №2011-XII передбачає, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12 серпня 2022 року №573/2022, від 07 листопада 2022 року №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 №254/2023 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року прийняв Постанову №168, пунктом 1 якої (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 7 березня 2022 року №217 і від 22 березня 2022 року №350) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "є Підтримка", виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

До Постанови №168 1 квітня 2022 року постановою Кабінету Міністрів України №400 внесено зміни, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністр оборони України прийняв рішення - окреме доручення від 23 червня 2022 року №912/з/29, яким, серед іншого, у пункті 7 визначено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн також включати військовослужбовців, які [...] у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії (ця норма застосовується з 24 лютого 2022 року).

Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24 серпня 2008 року №402 (далі - "Положення №402"), видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини (зразок заповнення наведено в додатку №5).

У Довідці обов`язково зазначити: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дій, бойового донесення, тощо).

Отже, додаткова винагорода у розмірі 100000 грн виплачується військовослужбовцю за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. Підставою для її виплати є відповідна довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва). Умовою її виплати є отримання військовослужбовцем порання, пов`язаного із захистом Батьківщини, під час виконання бойових завдань, і цей факт має бути підтверджено наказом командира про отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), який містить об`єктивні дані та висновки службового розслідування, які це підтверджують.

Також у період дії воєнного стану додаткова винагорода до 100 000,00 грн на місяць виплачується за час перебування вказаних військовослужбовців на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Аналогічна правова позиція, зокрема, але не виключно міститься у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2024 року у справі №340/5390/22 та від 11 квітня 2024 року у справі №340/5387/22, від 27 серпня 2025 року у справі №280/7364/23.

Як вбачається з матеріалів справи, військовослужбовець військової служби за призовом в/ч НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) ОК Захід ОСОБА_1 одержав МВТ (мінно-вибухове поранення) в ході ведення бойових дій з військовими формуваннями російської федерації, що поблизу населеного пункту Покровськ Донецької області внаслідок артилерійських, авіаційних та ракетних ударів. Травма, поранення капітана ОСОБА_1 отримані під час виконання службових обов`язків та захисту Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №155 від 08 серпня 2022 року, яка складена за наслідком проведення службового розслідування (а.с.21).

Крім того, зі змісту свідоцтва про хворобу №601, зареєстрованого 12 квітня 2024 року, зафіксовано, що проведеною військово-лікарською комісією підтверджено, що мінно-вибухова травма, отримана позивачем у червні 2022 року, Так, пов`язана із захистом Батьківщини (а.с.34-36). Вказана обставина підтверджена також і іншими наявними у матеріалах справи доказами, зокрема довідкою ВЛК від 19 серпня 2022 року №82/4 (а.с.30), довідкою ВЛК від 10 жовтня 2022 року №116/1 (а.с.31), довідкою ВЛК від 11 листопада 2022 року №140/2 (а.с. 32), а також довідкою МСЕК серія 12ААГ №209114 від 08 лютого 2023 року (а.с. 33).

Вищевказаними документами підтверджено також те, що отримане ОСОБА_1 в червні 2022 року поранення відноситься до категорії тяжких згідно з наказом МОЗ України від 04.07.2007 №3701.

Таким чином, враховуючи наведені вище документи, а також враховуючи те, що згідно з довідкою ВЛК від 30 червня 2022 року позивач потребував відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів, що зумовлено отриманням в ході бойових дій тяжкого поранення (травми), пов`язаного із захистом Батьківщини, ОСОБА_1 має право на виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168.

При цьому, матеріалами справи стверджується, що у липні відповідачем виплачено додаткову винагороду за 1 день лікування після отримання ОСОБА_1 поранення та, як причину невиплати за весь період винагороди, відповідач покликається на те, що довідка ВЛК від 30 червня 2022 року №88 не є підставою для виплати позивачу відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 №168 додаткової винагороди у розрахунку 100 тисяч гривень.

Разом з тим, дослідивши наявні у справі документи, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 у спірний період проходив лікування та перебував у відпустці у зв`язку із наявністю у нього травми пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини, тому останній має право на отримання додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з розрахунку 100000,00 грн за весь час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці внаслідок отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на не зазначення у довідці характеру поранення, а також отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, оскільки матеріалами справи стверджується факт перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини та час перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні після отриманого ним тяжкого поранення 01 червня 2022 року в закладах охорони здоров`я та у відпустці за станом здоров`я з 01 червня 2022 року по 11 листопада 2022 року є протиправною, оскільки протягом вищевказаного періоду позивач має право на отримання додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн відповідно до Постанови №168, а тому належним та ефективним способом поновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні після отриманого тяжкого поранення 01 червня 2022 року в закладах охорони здоров`я та у відпустці за станом здоров`я з 01 червня 2022 року по 11 листопада 2022 року, а саме: за період 30 календарних днів у липні 2022 року, у повному обсязі, з урахуванням виплачених сум.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Крім того, колегія суддів зазначає, що, оскільки рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі №300/7706/24 в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spai№) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі №300/7706/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді С. М. Кузьмич
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 18 вересня 2025 року.