Справа № 363/3634/25
Суддя: Дьоміна О. П.
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

18.09.25 363/3634/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участі секретаря судового засідання Ходасевич Д.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання противними дій та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

27.06.2025 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до Вишгородського районного суду Київської області, з вказаним позовом, в якому просив суд визнати постанову відповідача від 25.11.2024 року, винесену відносно позивача, неправомірною та скасувати.

В обґрунтування позову посилався на те, що 22.11.2024 року позивача по справі було затримано у Вишгородському районі Київської області працівниками поліції про що складено протокол адміністративного затримання. Причиною затримання заявлено те, що нібито вказаний громадянин перебував у розшуку ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після затримання, ОСОБА_1 було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де йому було запропоновано пройти військово-лікарську комісію для визначення медичного стану придатності для проходження військової служби за мобілізацією. У приміщенні вказаного ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач повідомив про те, що пройти у даний момент військово-лікарську комісію він не має можливості, адже при ньому відсутні необхідні медичні документи, які підтверджують стан його здоров`я, також повідомив про те, що має довготривалі проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з чим був знятий з військового обліку. Окремо слід зауважити, що як стверджує позивач, раніше на його адресу не надходили виклики (повістки) у територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Крім того, позивач був зняти з військового обліку як такий, що за станом здоров`я не придатний до несення військової служби. А оскільки раніше він у встановленому законом порядку не запрошувався до будь-якого ТЦК та СП, відповідно перебувати у розшуку за ухилення від мобілізації бути не міг. Згодом, позивач був звільнений з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 та у його присутності ніяких документів працівниками ТЦК та СП не складалось та йому на ознайомлення не надавалось. Після вказаного візиту до зазначеного ТЦК та СП на його адресу також не направлялись будь-які документи від відповідача. 20.06.2025 року ОСОБА_1 , розраховуючись банківською карткою в магазині за придбаний товар, дізнався про те, що його картковий рахунок заблоковано. Внаслідок з`ясування обставин блокування його карткового рахунку, позивачу стало відомо про те, що у Деснянському відділі державної виконавчої служби ЦМУ Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження за №78206206. Виконавчим документом виявилась постанова відповідача від 25.11.2024 року. Так, згідно цієї постанови, ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності на підставі підп. 4 п. 1 Правил військового обліку. Як виявилось виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця від 29.05.2025 року, а арешт на кошти накладено постановою від 18.06.2025 року. Згодом, постановою від 19.06.2025 року звернено стягнення на заробітну плату позивача. Позивач вважає, що оскаржувана ним постанова ІНФОРМАЦІЯ_4 суперечить вимогам закону та ухвалена без наявності об`єктивних підстав для притягнення до адмінвідповідальності, оскільки у постанові відповідач, як підставу для притягнення зазначає те, що позивач нібито порушив підп. 4 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Згідно даного підпункту, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. При цьому, відповідно до п. 3.5. розділу 3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року за №402, до початку проведення медичного огляду ТЦК та СП отримує дані від органів соціального забезпечення щодо осіб з інвалідністю. Військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою за №025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14.02.2012 року за №110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 року за №661/20974, виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ. Зазначені документи, а також особові справи офіцерського, сержантського, старшинського і рядового складу запасу ТЦК та СП до початку огляду подаються для вивчення у ВЛК. Під час затримання та доставлення позивача до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_5 , медичних документів у позивача при собі не було, про що він повідомляв представникам ТЦК. При цьому, як стверджує позивач і це не заперечується в оскаржуваній тут постанові, позивач пропонував надати йому час для доставлення і передачі військово-лікарській комісії медичної документації. А оскільки, раніше він не отримував у встановленому законом порядку ніяких викликів (повісток) для явки до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, то він не міг вважатись таким, що ухиляється від проходження військово лікарської комісії. При цьому відповідачу у цьому випадку нічого не заважало видати позивачеві повістку для проходження ВЛК на іншу дату з тим, аби він міг виконати зокрема, покладений на нього законом обов`язок з надання медичної документації для розгляду лікарською комісією. Натомість, не надавши можливості позивачеві виконати вимоги п. 3.5. розділу 3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року за №402 і надати військово-лікарській комісії необхідну медичну документацію про стан свого здоров`я, відповідач ІНФОРМАЦІЯ_6 штучно створив умови для протиправного притягнення позивача до адмінвідповідальності. Також слід звернути увагу на те, що у оскаржуваній постанові зазначено про те, що позивач нібито відмовився отримувати відповідні документи, необхідні для проходження ВЛК, але не зазначено які саме документи він гіпотетично повинен був отримати. Це також вказує на протиправність оскаржуваної постанови, адже у постанові має бути зазначено конкретно, які дії особа-порушник вчинила, чи повинна була вчинити. Якщо мова йде про відмову від отримання певних документів, то має бути зазначено конкретно які саме документи позивач зобов`язаний був отримати, але відмовився. Також має бути посилання на норму закону, згідно якої відмова від отримання певних документів тягне за собою адмінвідповідальність. В оскаржуваній постанові ці дані відсутні. Крім того, оскаржувана постанова, як зазначено вище, складена без участі і без отримання безпосередніх пояснень особи, яка притягається до відповідальності, та більш того, без повідомлення особи про розгляд такої справи про адмінправопорушення. Це також вказує на протиправні дії відповідача, отже, оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 30.06.2025 року зазначений позов залишено без руху.

09.07.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про виконання вимог ухвали суду з додатками.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.07.2025 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_7 належним чином засвідчені копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення за результатами розгляду якої було винесено оскаржувану позивачем постанову.

Витребувані документи разом з відзивом відповідача на позов позивача надійшли на адресу суду 11.08.2025 року.

Так, зі змісту відзиву відповідача на позовну заяву слідує, що відповідач вважає позовні вимоги надуманими та такими, що направлені на уникненні відповідальності за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Так, 22.11.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_8 прибув ОСОБА_1 , який з початку повномасштабного вторгнення рф жодного разу не проходив медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 являвся військовозобов`язаним і не мав документів, які б підтверджували його право на відстрочку чи бронювання, йому було запропоновано пройти ВЛК для визначення придатності до військової служби на що він безпідставно відмовився. Проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби є одним з обов`язків громадян. Громадяни, які являються військовозобов`язаними під час дії особливого періоду зобов`язані проходити ВЛК не рідше одного разу на рік, але ОСОБА_1 вимог закону не виконав, чим вчинив адміністративне правопорушення. Доводи позивача про те, що він не мав при собі медичних документів, які він нібито був зобов`язаний надати ВЛК, а тому його відмова є поважною, не заслуговують на увагу, оскільки позивач мав можливість протягом майже 4 років самостійно пройти військово-лікарську комісію, надавши при цьому членам комісії усі наявні в нього медичні документи, однак він свідомо цього не зробив. Доводи представника позивача про те, що позивач був позбавлений можливості надати пояснення з приводу обставин вчинення правопорушення не відповідають дійсності, оскільки, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 надав свої пояснення. Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення від 22.11.2024 року вбачається, що розгляд справи було призначено на 25.11.2024 року для того, щоб ОСОБА_1 скористався своїм правом на правову допомогу, а також надав всі необхідні медичні документи та пройшов ВЛК, однак останній не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 , військово-лікарську комісію не пройшов. Отже, ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним під час дії особливого періоду не виконав вимог закону про необхідність пройти ВЛК для визначення придатності до військової служби. Всі інші доводи позовної заяви про нібито допущені порушення ІНФОРМАЦІЯ_6 під час складання протоколу та винесення постанови в своїй сукупності не спростовують суті адміністративного правопорушення.

16.09.2025 року до суду від представника позивача адвоката Бута Д.Л. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких вказано, що зі складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адмінправопорушення, крім іншого вбачається, що під час складання протоколу нібито були присутні свідки, які гіпотетично підтверджують події та обставини правопорушення, зазначені у протоколі. У графі протоколу «Від пояснення та/або підписання протоколу відмовився (лась) у присутності свідків» зображені символи, які схожі на підписи та рукописним текстом зазначені прізвища, та ініціали осіб. У наданому відповідачем протоколі даних про свідків у обсязі, передбаченому законом не зазначено. Цей факт усуває можливість прийняти до уваги наявність таких свідків та у разі необхідності отримати від них свідчення. Крім того, у своїх запереченнях на позов, відповідач стверджує, що ОСОБА_1 , власноручно надав пояснення, які були написані у бланку протоколу. Натомість, позивач заперечує цей факт, а будь-яких доказів, які б спростовували твердження позивача про те, що протокол йому не був наданий для ознайомлення та/або надання пояснень - відповідач не надав. У протоколі у графі «Пояснення і зауваження щодо змісту протоколу....» міститься рукописний текст, почерк якого усуває можливість зрозуміти його суть (нечитабельний). У той же час відсутній підпис ОСОБА_1 . А оскільки останній стверджує, що не писав ніяких пояснень і жодного документу йому на підпис не надавалось, відповідно і ці пояснення могли бути дописані будь-ким крім позивача, що також суперечить вимогам закону. Посадова особа, яка розглядала адмінматеріал повинна була звернути увагу на ці порушення, допущені при складанні протоколу. Відповідно, такий протокол не міг бути підставою для винесення оскаржуваної тут постанови. Відповідач не вручив позивачеві повістку для проходження ВЛК і не повідомляє суд про зворотне. Тобто норма абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізація та мобілізаційну підготовку» відповідачем задіяна не була. Якщо не вручено повістку для проходження ВЛК, значить таке рішення територіальним центром не приймалось. В той же час відповідач вважає, що можно було з`явитись на розгляд адмінматеріалу «і пройти ВЛК». Пропозиція бути присутнім на розгляді адмінматеріалу не є повісткою чи іншим викликом військовозобов`язаного для проходження військово-лікарської комісії. Тобто відповідач не приймав рішення про проходження позивачем військово лікарської комісії. Адже, як зазначено вище, навіть після складання протоколу, рішення про виклик позивача на ВЛК відповідач не прийняв і не вручив позивачеві відповідний процедурний документ. У своєму відзиві відповідач стверджує, що позивач не проходив ВЛК у певний інтервал часу і робить висновок про те, що надання ним наявної медичної документації вже не було актуальним. Натомість, таке твердження суперечить п. 3.5. розділу 3 Положення про військово лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року за №402. Позивач стверджує, що він неодноразово повідомляв працівників Вишгородського РЦТК про свої вади здоров`я, але ніякої законної реакції на цю інформацію працівники ТЦК та СП не демонстрували. Підсумовуючи наведене, слід визнати, що оскаржувана у цій справі постанова відповідача про притягнення позивача до адмінвідповідальності є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасники справи мають право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Так, представник позивача та позивач у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності усі надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного:

Так, ст. 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Крім того з ч. 1 ст. 5 КАС України випливає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист в тому числі і шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Стаття 90 КАС України передбачає, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, дослідивши надані сторонами докази судом встановлено:

22.11.2024 року старшим офіцером першого відділу лейтенантом ОСОБА_3 складено протокол за №65 про адміністративне правопорушення, яким встановлено, що 22.11.2024 року о 10 год. 30 хв. ОСОБА_1 не згодився на проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, що передбачено підп. 3 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с. 55).

Від пояснення та/або підписання протоколу ОСОБА_1 відмовився у присутності свідків: ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 . Разом з цим, в графі «Пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності» вказано, що ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК у зв`язку з іншим місцем проживання, що впливає на проходження ВЛК.

Постановою за №1338 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 від 24.11.2024 року накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000 грн. (а.с. 57).

Зі змісту оскаржуваної постанови за №1338 від 25.11.2024 року слідує, що 22.11.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_9 було складено протокол про адміністративне правопорушення від 22.11.2024 року за №65, яким встановлено, що ОСОБА_1 22.11.2024 року о 10 год. 30 хв. відмовився від проходження військово-лікарської комісії, а також отримувати відповідні документи, необхідні для проходження ВЛК та, відповідно розписуватись про їх отримання в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, виданих військовозобов?язаним для проходження медичного огляду першим відділом ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що можуть підтвердити свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Варто зауважити, що ОСОБА_1 було роз?яснено зміст ст. 63 Конституції України, а також повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10 год. 30 хв. 25.11.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_1 від пояснення та підписання протоколу, а також від отримання другого примірника протоколу відмовився у присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про що є відповідні підписи в протоколі. Своїми діями ОСОБА_1 порушив підп. 4 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, що затверджені Постановою КМУ за №1487 30.12.2022 року, відповідно 22.11.2024 року скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.210-1 КУпАП.

28.05.2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_8 звернувся до Деснянського ВДВС у м. Київ із заявою про примусове виконання постанови за №1338 від 25.11.2024 року (а.с. 6).

Також, позивачем долучено до матеріалів справи виписку із медичної карти пацієнта за №31757/25 з якої вбачається, що ОСОБА_1 має діагноз гіперметропія високого ступеню, складний гіперметропічний астигматизм, амбліопія високого ступеню правого ока, гіперметропія слабкого ступеню, складний гіперметропічний астигматизм лівого ока, анізомктропія.

Положеннями ч. 6 ст. 55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ст. 210-1 КУпАП викладено в новій редакції, і ці зміни набули чинності 19.05.2024 року.

Так, диспозиція ст. 210-1 КУпАп передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, передбачено ч. 2 цієї саттті.

А згідно ч. 3 - вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст. ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст.235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно з ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення, як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст. 251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП. Протокол складається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з роз`ясненням їй прав та обов`язків, а також врученням їй копії протоколу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року за №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року за №1487 (далі - Порядок), Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року за №154.

За змістом цих нормативно-правових актів, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

За визначенням у Законі України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Питання організації медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року за №560 (надалі - Порядок за №560) та Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року за №402 (надалі - Положення № 402).

Зокрема, п. 3.1. глави 3 розділу ІІ Положення за №402 встановлює, що медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, командирів військових частин, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України на підставі направлення, яке формується відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року за №560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП.

У п. 74 Порядку за №560 визначено, що військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Направлення, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, надсилається в електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з урахуванням вимог п. 74-3 цього Порядку.

У сформованому направленні на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду зазначаються інформація згідно з вимогами законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду (п. 74-3 Порядку № 560).

Згідно з п. 74-1 Порядку за №560 для формування направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в електронній формі за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на таке направлення кваліфікований електронний підпис у день його формування.

Направлення, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, може бути роздруковане. У такому разі його паперова форма повинна містити придатний для зчитування QR-код з відповідною інформацією.

Роздруковане направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту, військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення роздрукованого направлення військовозобов`язаним та резервістам під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Отже, саме таким чином під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням ТЦК та СП. Це гарантує, що вони будуть обізнані про наслідки своїх дій. Направлення обов`язково видається під особистий підпис військовозобов`язаному, що підтверджує факт його отримання та інформування про процедуру.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач не надав копію направлення ОСОБА_1 на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в підтвердження дотримання встановленої процедури направлення на військово-лікарську комісію, а також доказів реєстрації такого направлення в журналі реєстрації направлень на ВЛК.

З цих підстав суд дійшов висновку про недотримання встановленої процедури направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду ОСОБА_1 .

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України).

З урахуванням викладеного, оскільки відповідач не надав належних та допустимих доказів направлення ОСОБА_1 на проходження медичного огляду ВЛК та відмови позивача від проходження військово-лікарської комісії на підставі цього направлення, тобто не довів факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, позов підлягає задоволенню.

Щодо решти наведених учасниками справи аргументів, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (за №4909/04). Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) за №303-A, п. 29).

На підставі ст. ст. 19, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 7, 9, 14, 23, 24, 27, 210 ч.3, 235, 245, 247, 251, 252, 258, 268, 280, 283, 287-289, 291 КУпАП та керуючись ст.ст. 5, 20, 72, 77, 79, 139, 159, 162, 165, 194, 229, 241-246, 250, 251, 255, 268, 269, 286, 293 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання противними дій та скасування постанови задовольнити.

Постанову за №1338 від 25.11.2024 року за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яка була складена начальником ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_6 скасувати. Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 - закрити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_11 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_2 .

Головуюча суддя О.П. Дьоміна