Справа № 280/6121/25
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 вересня 2025 року Справа № 280/6121/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого Лазаренка М.С., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

16.07.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту - відповідач), в якій позивач просила суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 11.02.2024 на підставі заяви про призначення пенсії від 22.04.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що квітні 2024 року, після досягнення 63 років позивач звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. За результатами розгляду позивачу було призначено пенсію за віком. Однак, при повторному розгляді відповідач рішенням від 16.05.2024 №51 відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Не погодившись з таким рішенням, позивач в судовому порядку оскаржила його. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.01.2025 у справі №280/10159/24 визнано протиправним та скасовано зазначене рішення, зобов`язано відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.09.1986 по 31.01.1992 та період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку. У зв`язку з цим, відповідачем виконано рішення суду, однак не здійснено поновлення позивачу пенсії. На звернення позивача відповідач повідомив, що їй необхідно повторно звернутися із заявою про призначення пенсії, оскільки судовим рішенням не було зобов`язання здійснити повторний розгляд або поновити пенсію. Позивач вважає, що набула право на отримання пенсії з 11.02.2024, оскільки первинно звернулась за призначенням, отримувала, а в подальшому в судовому порядку довела своє право на отримання пенсії, а тому підстави для повторного звернення відсутні. Просить позов задовольнити.

21.07.2025 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

25.07.2025 на виконання ухвали суду представником позивача надано суду довідку з органу Державної податкової служби України про розмір доходів за 2024 рік. Також, в уточненій позовній заяві викладено позовні вимоги в наступній редакції:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо розгляду заяви від 22.04.2024 року ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком після ухвалення рішення Запорізьким окружним адміністративним судом від 03.01.2025 у справі № 280/10159/24;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 11.02.2024 року на підставі заяви про призначення пенсії за віком від 22.04.2024 року.

25.07.2025 ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі № 280/6121/25 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач позовну заяву не визнав та 01.08.2025 (вх. №38854) подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Вважає, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.01.2025 у справі №280/10159/24 виконано у повному обсязі, а підстави для її поновлення з 11.02.2024 відсутні. Зазначеним рішенням суду не було покладено на відповідача обов`язку здійснити повторний розгляд заяви позивача про призначення пенсії за віком та/або поновити її виплату. За таких обставин, для призначення пенсії, позивачу необхідно звернутися із відповідною заявою та додати до неї необхідні документи. Щодо вимоги призначити пенсії зазначає, що суд не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень, а тому така вимога задоволенню не підглядає.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 22.04.2024 звернулась через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Заяву позивача за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та рішенням 29.04.2024 №51 призначено пенсію за віком з 11.02.2024 у розмірі 4368,88 грн.

В подальшому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 16.05.2024 №51 про відмову у призначенні пенсії позивачу у зв`язку з недостатнім страховим стажем. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.09.1986 по 31.01.1992 та період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку.

Не погодившись з рішенням від 16.05.2024 №51, позивач звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила суд:

1) визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.05.2024 за №51, яким при повторному розгляді заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 відмовлено у її призначенні з підстав не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.09.1986 по 31.01.1992 у зв`язку з відсутністю в трудовій книжці печатки в записі про звільнення та періоду догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.09.1986 по 31.01.1992 та період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, призначену на підставі заяви про призначення пенсії від 22.04.2024, з врахуванням виплачених сум.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.01.2025 у справі №280/10159/24, що набрало законної сили 04.02.2025, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.05.2024 за №51, яким при повторному розгляді заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 відмовлено у її призначенні з підстав не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.09.1986 по 31.01.1992 у зв`язку з відсутністю в трудовій книжці печатки в записі про звільнення та періоду догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.09.1986 по 31.01.1992 та період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку.

В іншій частині позовної заяви відмовлено.

На виконання рішення суду відповідачем здійснено зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.09.1986 по 31.01.1992 та періоду догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею трирічного віку, однак виплату пенсії поновлено не було.

Відповідач листом від 18.03.2025 №2000-0304-8/42598 повідомив позивача про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.01.2025 у справі №280/10159/24 в межах покладених зобов`язань та повідомив про необхідність звернутись до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з частинами 1, 3 статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону №1058-IV).

Згідно з абзацом першим пункту 1.1 розділу I Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2017 року №13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до абзацу першого підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебувала на обліку в органах Пенсійного фонду України в період з 11.02.2024 по 31.05.2024 та отримувала пенсію за віком.

Однак, рішенням відповідача від 16.05.2024 №51 у призначенні пенсії було відмовлено у зв`язку з недостатнім страховим стажем, яке в подальшому судовим рішенням було визнано протиправним та скасовано, а не зарахований стаж було зобов`язано зарахувати.

Судом враховується, що рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.01.2025 у справі №280/10159/24 не містить прямого зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача та/або поновити виплату пенсії, однак такою бездіяльністю відповідач створює правову невизначеність в питанні щодо належного отримання пенсії позивачем, не враховує, що ним безпідставно та протиправно припинено виплату пенсії позивачу, здійснено стягнення раніше виплаченої пенсії.

Крім того, в рішенні від 16.05.2024 №51 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії на підставі статті 26 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, коли позивач вже отримувала пенсію.

Підстави для припинення виплати пенсії визначені у частині першій статті 49 Закону № 1058 (у редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), а саме: виплата пенсії припиняється, за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Верховний Суд у постанові від 12.02.2019 у справі № 243/5451/17 зазначив, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною 1 статті 49 Закону, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Аналіз положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування свідчить, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що припинення пенсії позивачу здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV.

Таким чином, після скасування зазначеного рішення, відповідач мав відновити попереднє становище, в якому перебувала пенсійна справа позивача, з урахуванням врахованого судовим рішенням страхового стажу. Однак, від таких дій відповідач безпідставно самоусунувся, чим порушив право позивача на належне отримання пенсії за віком.

Щодо способу відновлення порушеного права суд зазначає наступне.

При вирішенні цього спору суд також бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Суд також зазначає, що згідно з пунктом 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У постанові від 26.09.2023 у справі № 420/5833/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує останнього вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Натомість, застосування такого способу захисту прав, свобод та інтересів позивача як зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, є правильним тоді, коли останній розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив у його задоволенні.

З системного аналізу вищезазначених норм слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача.

Так, Верховним Судом у справі №580/1617/19 зазначено, що адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Окрім цього, варто зауважити, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.12.2019 по справі №823/59/17.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005 «Афанасьєв проти України» вказав, що спосіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути «ефективним» як у законі так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Суд зазначає, що позивач до безпідставного припинення виплати пенсії належним чином її отримувала, а тому після скасування рішення відповідача, яким таку виплату було припинено, єдиною правомірною дією суб`єкта владних повноважень у такому випадку є поновлення пенсійної виплати з моменту її призначення.

Отже, єдиним ефективним засобом правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який повністю виключить для пенсійного органу можливість невиконання чи неналежного виконання рішення суду буде зобов`язання відповідача поновити позивачу виплату пенсії за віком з моменту припинення.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ч.1 ст. 8 Закону України Про судовий збір, а інших судових витрат заявлено не було, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов.; ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у нездійсненні поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за віком з моменту її призначення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 11.02.2024 на підставі заяви про призначення пенсії за віком від 22.04.2024.

Розподіл судових витрат не здійнюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 19.09.2025.

Суддя М.С. Лазаренко