Справа № 160/19836/25
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 15.05.1987 р. по 31.08.1989 р. в спорткомплексі колгоспу «Заповіт Ілліча» (УРСР, Черкаська обл.), з 01.06.1994 р. по 22.04.1996 р. в Футбольному клубі «Сахалін», (м. Холмськ, російська федерація), з 10.05.1996 р. по 15.12.1996 р. в ДО ФСК «Амур-Енергія» (м.Благовіщенськ, російська федерація), з 05.01.1997 р. по 31.10.1997 р. в АТОВ «Сахалінвугілля» (м. Вуглегірськ, російська федерація).
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію з урахуванням періодів роботи з 15.05.1987 р. по 31.08.1989 р. в спорткомплексі колгоспу «Заповіт Ілліча», з 01.06.1994 р. по 22.04.1996 р. в Футбольному клубі «Сахалін», з 10.05.1996 р. по 15.12.1996 р. в ДО ФСК «Амур-Енергія», з 05.01.1997 р. по 31.10.1997 р. в АТОВ «Сахалінвугілля», що дає право на призначення пенсії за віком в порядку ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV з дня досягнення особою пенсійного віку (з 03.02.2025 року - дати досягнення 60 років ОСОБА_1 ).
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком в порядку ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV з 03.02.2025 року - з дня досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу було призначено з 22.04.2025 пенсію за віком відповідно до ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 22.04.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю достатнього страхового стажу. До страхового стажу не були зараховано періоди роботи, оскільки на титульній сторінці трудової книжки дата народження не відповідає паспортним даним, а також не було враховано період військової служби (наявне виправлення в даті народження у військовому квитку) та період навчання. Після усунення позивачем недоліків вказаних у рішенні, позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії. 14.05.2025 пенсію було призначено з 22.04.2025, однак з невідомих позивачу причин призначення здійснено на підставі ст.115 Закону №1058. 15.05.2025 позивачем подано заяву про перерахунок пенсії, яку було розглянуто ГУ ПФУ в Закарпатській області про відмову в перерахунку. Позивач з таким рішенням відповідача не погоджується, що і стало підставою звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що за результатами розгляду документів позивача встановлено, що ОСОБА_1 призначена пенсія за віком відповідно до ст.115 Закону №115 з 22.04.2025 року. При призначенні пенсії заявнику не зараховано до страхового стажу періоди роботи в рф згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 06.09.1982 з 01.06.1994 по 22.04.1996, з 10.05.1996 по 15.12.1996, з 05.01.1997 по 31.10.1997. З 01.01.2023 рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. За результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19.06.2023. Тому на осіб, які працювали в рф після 01.01.1992 не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні/перерахунку пенсії стажу роботи та заробітку на її території.
Відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на адресу суду не надходив.
Статтею 261 КАС України визначенні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі (ч.1). Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.2).
Відповідно до положень ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі) та законодавчу встановлену послідовність надання письмових заяв по суті, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі викладеного вище, суд зазначає, що останній вжив заходи, щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, у порядку визначеним КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд встановив наступне.
Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_2 від 10.12.2024р., ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
22.04.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Головного управління ПФУ в Донецькій області від 30.04.2025 №88 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки.

Згідно протоколу призначення пенсії від 14.05.2025, рішенням 88 від 14.05.2025 ОСОБА_1 з 22.04.2025 призначено пенсію за віком згідно статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (як учаснику бойових дій).

15.05.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії.

Заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням ПФУ в Закарпатській області.

Рішенням Головного управління ПФУ в Закарпатській області від 22.05.2025 №88 ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії.

Так, в рішенні від 22.05.2025 №88 зазначено зокрема наступне.

В результаті розгляду наданих документів, встановлено, що ОСОБА_1 призначена пенсія за віком відповідно до статті 115 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ (далі - Закон № 1058) з 22.04.2025 року. При призначенні пенсії заявнику не зараховано до страхового стажу періоди роботи в російській федерації згідно записів« трудової книжки НОМЕР_3 від 06.09.1982 з 01.06.1994 по 22.04.1996, з 10.05.1996 по 15.12.1996, з 05.01.1997 по 31.10.1997.

Призначення і виплата пенсії громадянки України, які проживали і працювали за її межами, здійснюється згідно із пенсійним законодавством України, яке складається із Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», інших нормативно - правових актів, а також міжнародних договорів (угод), громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода). Її підписантами свого часу стали 13 країн, в тому числі Україна і росія. Незалежно від того, в якій із цих країн працювала особа, при переїзді в Україну їй згідно українського законодавства зарахувався стаж, напрацьований на території цих держав і призначалась пенсія.

З 1 січня 2023 року російська федерація в односторонньому порядку припинила участь в Угоді. Тому, на осіб, які працювали в росії після 01 січня 1992 року, не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначені пенсії російського стажу та заробітку.

За результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету. Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення Української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19 червня 2023 року.

Починаючи з 19.06.2023 року обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього СРСР, а в подальшому незалежних державах, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод і договорів. На сьогодні такі двосторонні угоди та договори з російською федерацією не укладені.

Враховуючи викладене, прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії згідно заяви №1667 від 15.05.2025 в зв`язку з відсутністю законних підстав.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішення, а також із діями відповідача щодо не зарахування періоду роботи на території рф та в колгоспі "Заповіт Ілліча", вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Зазначене у вказаній статті право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтю 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Так, згідно з пунктом 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а уточнюючі довідки підприємств необхідні в разі відсутності відповідних відомостей у трудовій книжці.

Згідно копії трудової книжки НОМЕР_1 від 06.09.1982, ОСОБА_1 працював у спірні періоди:

- запис 5 - 15.05.1987 - прийнято на роботу інструктором-методистом спорткомплексу (наказ 12 від 21.05.1987);

- запис 6 - 31.08.1989 звільнено за ст.38 КЗпП УРСР (наказ 12 від 31.08.1989);

- запис 13 - 01.06.1994 прийнято у футбольний клуб "Сахалін" інструктором з футболу (розп.65 від 08.06.1994);

- запис 14 - 04.08.1994 переведено на посаду футболіста футбольної команди "Сахалін";

- запис 15 - 22.04.1996 звільнено за ст.31 КЗпП РРФСР (наказ 10 від 22.04.1996);

- запис 18 - 05.01.1997 - Шахта "Вуглегорська" прийнято гірником на поверхні 1 розряду (наказ 2 від 05.01.1997);

- запис 19 - 31.10.1997 - звільнено по п.2 ст.29 КЗпП РФ за закінченням строку договору. (наказ 208 від 31.10.1997).

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості.

Відтак, судом встановлено, що спірні періоди трудової діяльності підтверджено достатніми письмовими доказами, що не заперечується відповідачами, однак підставою для відмови у зарахуванні періодів з 01.06.1994 р. по 22.04.1996 р., з 10.05.1996 р. по 15.12.1996 р., з 05.01.1997 р. по 31.10.1997 р. до страхового стажу стало припинення участі рф з 01.01.2023 в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

З цього приводу суд зазначає, що при визначені права на пенсійне забезпечення суд відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", вправі застосовувати міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як передбачено частиною 2 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація.

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022 року.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Крім того, суд зазначає, що надані позивачем документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.

Таким чином, суд відхиляє посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, покладені в основу оскаржуваного рішення №88 від 22 травня 2025 року на ту обставину, що з 19.06.2023 Україна припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки вказані обставини не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

Відтак періоди роботи позивача з 15.05.1987 р. по 31.08.1989 р. в спорткомплексі колгоспу «Заповіт Ілліча» та в рф з 01.06.1994 р. по 22.04.1996 р., з 10.05.1996 р. по 15.12.1996 р., з 05.01.1997 р. по 31.10.1997 р. підтверджені даними трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.09.1982 та мають бути зараховані до загального страхового стажу позивача.

Отже, суд приходить до висновку, що при розгляді заяви позивача про перерахунок пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області не надано належних доказів в обґрунтування того, що відмовляючи позивачу у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів трудової діяльності суб`єкт владних повноважень діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно та з забезпеченням усіх прав особи, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №88 від 22 травня 2025 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо розгляду заяви про перерахунок пенсії.

Призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1ст. 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

В той же час, згідно з п.п.3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2тазареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

З аналізу наведеного вбачається, що на даний час Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 15.05.1987 р. по 31.08.1989 р., з 01.06.1994 р. по 22.04.1996 р., з 10.05.1996 р. по 15.12.1996 р., з 05.01.1997 р. по 31.10.1997 р. та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області з 22.04.2025 року (дати призначення пенсії) здійснити перерахунок, враховуючи зараховані до загального страхового стажу періоди роботи.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком в порядку ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV з 03.02.2025 року - з дня досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку, суд зазначає, що не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Крім того, на виконання даного рішення пенсійний орган повинен буде здійснити розрахунок страхового стажу позивача з урахуванням спірних періодів роботи.

З огляду на наведене, вказана вимога не підлягає задоволенню.

Одночасно суд у відповідності до вимог ч.2 ст. 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.05.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки це є необхідним для повного захисту прав та законних інтересів позивача.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (, 88000, Україна, Закарпатська обл., місто Ужгород, площа Народна, будинок, 4), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26, ), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №88 від 22.05.2025 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 15.05.1987 р. по 31.08.1989 р., з 01.06.1994 р. по 22.04.1996 р., з 10.05.1996 р. по 15.12.1996 р., з 05.01.1997 р. по 31.10.1997 р. згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 06.09.1982р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 22.04.2025 року здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії враховуючи зараховані до загального страхового стажу періоди роботи з 15.05.1987 р. по 31.08.1989 р., з 01.06.1994 р. по 22.04.1996 р., з 10.05.1996 р. по 15.12.1996 р., з 05.01.1997 р. по 31.10.1997 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.05.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова