Справа № 148/1919/25
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 148/1919/25 Головуючий у 1-й інстанції: Дамчук О.О.

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

16 вересня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Шидловського В.Б. Сапальової Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Пращерук М. О.,

представника позивача - адвоката Макеєва В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

30.07.2025 до Тульчинського районного суду за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшли матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови від 04.03.2025 №Т/25/500 про накладення адміністративного стягнення.

Одночасно з позовною заявою надійшло клопотання про поновлення строків звернення до суду. Підставою поновлення зазначено, що оскаржувана постанова винесена 04.03.2025, однак отримана позивачем лише 29.07.2025. Також, як підстави для поновлення строку на оскарження зазначає, про ведення у країні особливого режиму воєнного стану та недопущення порушенням права на судовий захист, посилаючись на ст.55 Конституції України.

01.08.2025 позивачу поновлено строк на звернення до суду та ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження.

18.08.2025 від відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду. Із змісту вказаної заяви вбачається, що позивач вже звертався до Піщанського районного суду Вінницької області з позовом про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.03.2025 №Т/25/500 про накладення адміністративного стягнення та ухвалою суду по справі №142/487/25 від 11.07.2025 даний позов був повернутий позивачу, в зв`язку з пропуском строку звернення до суду з відповідним позовом, оскільки судом не було встановлено поважних причин пропуску строку на оскарження. Зазначена ухвала оприлюднена 14.07.2025, оскаржена не була та набрала законної сили 29.07.2025, що вбачається із дослідженого тексту даної ухвали в ЄДРСР.

Із тексту ухвали Піщанського районного суду Вінницької області встановлено, що позивач дізнався про існування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.03.2025 №Т/25/500 з особистого кабінету застосунку «Дія» 07.05.2025.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 через свого представника Макеєва В.Ф. навмисно повідомив суду неправдиву інформацію з приводу підстав поновлення йому строку звернення до суду, що призвело до прийняття судом такого рішення.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, залишено без розгляду.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, позивачем у справі, через свого представника - адвоката Макеєва Валерія Федоровича, який діє на підставі оддеру про надання правничої допомоги серії СА №1130151 від 30.07.2025, подано до суду апеляційну скаргу, в якій, з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права просив її скасувати, а розгляд справи продовжити.

Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції, як зазначив, виходить зі змісту позову та доданих до нього матеріалів, зокрема ухвали Піщанського районного суду Вінницької області у справі №142/487/25 від 11.07.2025 про повернення позову, з яких не вбачає об`єктивних причин, що не залежали від позивача, які б свідчили про неможливість позивача протягом десяти днів з 07.05.2025 (дати отримання постанови про відкриття виконавчого провадження у застосунку «Дія») звернутися до суду за оскарженням постанови відповідача від 04.03.2025 №Т/25/500 або до 29.07.2025 (дата набрання ухвалою законної сили) оскаржити ухвалу Піщанського районного суду Вінницької області №142/487/25 від 11.07.2025.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають обставинам справи. Ухвалюючи зазначене рішення суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так, в силу приписів ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Крім того, за приписами ст.289 КпАП України скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов у справі про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Тобто, законодавцем визначено спеціальний десятиденний строк для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, який обчислюється з дня вручення такої постанови.

Відповідно до положень ст.290 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Отже, зі змісту наведених норм законодавства вбачається, що постанова у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі) може бути оскаржена протягом десяти днів після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Таким чином, при вирішенні питання пропуску строку звернення з позовом до суду щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, суд повинен з`ясувати дату отримання цієї постанови.

Аналогічна правова позиція щодо правозастосування викладена у постанові Верховного Суду від 25.02.2021 року у справі №953/2781/20.

Судорм встановлено, що як Відповідач так і суд першої інстанції вказують, що Позивачу стало відомо про існування оскаржуваної постанови з особистого кабінету застосунку «Дія» 07.05.2025 року. Проте "повідомлення" в дії не може бути предметом оскарження, оскільки поняття "повідомлення" - не тотожне визначенню "постанови". І надсилання "Повідомлення" не свідчить про факт ознайомлення особи з верифікованим текстом оскаржуваної Постанови.

Як пояснив представник позивача, з оглянутого скрін-шоту застосунку «Дія» слідує, що позивач дійсно отримав повідомлення про наявність певних виконавчих проваджень. Разом з тим, повідомлення про виконавчі провадження не містять ані тексту оскаржуваної постанови Відповідача, ані посилання, за яким можна було б їх отримати. Відповідачем протилежного не доведено.

Крім того, здійснити дії із отримання оригіналу оскаржуваної Постанови, у звязку із отриманням повідомлення про її існування, Позивач особисто не міг, поза як на час отримання електронного повідомлення перебував у відпустці. Вказаний факт підтверджується наказом №29/04-1-В від 29.04.2025р. про перебування у щорічній основній відпустці з 03.05.2025р. по 22.06.2025р. І лише після звернення за правничою допомогою, укладання договору про надання правничої допомоги та через адвокатський запит зміг отримати веріфікований текст оскаржуваної Постанови і у найстисліші строки, після отримання належно посвідченого примірника Постанови Відповідача, оскаржив її до суду.

Оскаржувана постанова №Т/25/500 була винесена Відповідачем 04.03.2025р. без участі Позивача, жодних доказів її направлення та отримання Позивачем матеріали справи не містять.

У своєму відзиві, на підставі відомостей із якого і винесено оскаржувану ухвалу Відповідач також зазначав, що за результатами розгляду справи було винесено постанову №Т/25/500 та направлено її 13 березня 2025 року засобами поштового зв`язку за адресою, вказаною ОСОБА_1 у протоколі, а саме: АДРЕСА_1 . Відповідно до інформації з веб-порталу АТ «Укрпошта» - track.ukrposhta.ua за номером відстеження (трек-номером) №805, 20 березня 2025 року стоїть відмітка «Невдала спроба вручення» і 29 березня 2025 року рекомендоване поштове відправлення було повернуто Відправнику у зв`язку з «Одержувач відсутній за вказаною адресою».

На підтвердження вказаному Відповідачем додано до відзиву: копію фіскального чеку від 13.03.2025р., копію конверта, копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію трекінгу поштового відправлення.

В той же ж час, у Постанові від 16 липня 2021 року Верховний Суд у справі №520/7901/19 зазначив, що "обставина невдалої спроби вручення поштового відправлення", "з інших причин" не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідного листа та не дає суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення позивача про розгляд справи про накладення на нього штрафу, зокрема не визначає, чи адресат відмовився від отримання повідомлення, чи адресат відсутній, чи особу, якій адресовано повідомлення, не виявлено за місцем проживання".

Верховний Суд у справі №800/564/17 встановив, що "згідно з результатом електронного пошуку поштових відправлень на офіційному сайті Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" (www.ukrposhta.com) відправлення за номером 018, яким надіслано позивачці копію ухвали від 09.01.2018 про продовження процесуального строку, прийняте поштовим відділенням 10.01.2018 та станом на 22.01.2018 позивачці не вручено. Причиною невручення вказано: "Невдала спроба вручення (не вручене під час доставки): інші причини".

Враховуючи наведене, Верховний Суд ухвалою від 22.01.2018 вдруге за свою ініціативою продовжив установлений судом процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви на десять днів з дня вручення позивачці копії ухвали від 22.01.2018 про продовження зазначеного строку.

Позивач не отримував та не відмовлявся від одержання будь-яких поштових відправлень, в тому числі від ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дізнався про існування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.03.2025 №Т/25/500 з особистого кабінету застосунку «Дія» 07.05.2025. від Крижопільського відділу держдавної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про відкриття виконавчого провадження №78010321, за супровідним листом б/н від 07.05.2025 про відкриття виконавчого провадження. Копію оскаржуваної постанови отримав 29.07.2025 року на адвокатський запит, що підтверджується відповідними матеріалами справи.

Крім того, надані Відповідачем докази направлення Позивачу оскаржуваної постанови не містять опису вкладення до рекомендованого поштового відправлення №805, що в свою чергу не підтверджує того факту, що Позивачу направлялась саме постанова №Т/25/500 від 04.03.2025року.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що причини пропуску строку звернення до суду, зазначені позивачем, з урахуванням доказів, наданих відповідачем, є неповажними.

Як зазначалось вище, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив поновити строк звернення до суду.

Згідно зі ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, положеннями статті 123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання останньому можливості подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини пропуску строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.

Тож, КАС України допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду.

Разом з цим, положення КАС України однозначно закріплюють, що у випадку встановлення судом факту пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, такій особі гарантується надання часу для подання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом із наданням доказів поважності причин його пропуску. При цьому, забезпечення реалізації такого права не залежить від інстанції суду, який виявив факт пропуску строку, оскільки такий факт може бути виявлений не лише до відкриття провадження у справі, але й на більш пізніх стадіях судового процесу.

Питання причин пропуску строку звернення до суду з позовом, у випадку, коли суд встановив, що такий пропущено позивачем, в обов`язковому порядку має бути з`ясовно судом. Однак, у будь-якому випадку позивач має бути обізнаний про виникнення у суду питання щодо дотримання ним строку звернення до суду з позовом задля забезпечення реальної можливості спростувати факт пропуску строку або довести наявність підстав для його поновлення.

Такий правий висновок міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі №460/626/19 та від 29 вересня 2022 року у справі №640/26257/21.

Верховний Суд в постанові від 23.09.2020 у справі №640/5645/19 щодо застосування положень частин третьої та четвертої статті 123 КАС України дійшов висновку, що правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного суду від 13 червня 2024 року у справі №520/8938/23 та від 12 квітня 2023 року у справі №640/2228/20.

Разом із тим, суд першої інстанції, після поновлення позивачу строку звернення до суду при відкритті судом спрощеного позовного провадження у справі (ухвала від 01.08.2025 року, а.с.37), виявивши факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду уже після відкриття провадження у цій справі, розглядаючи клопотання відповідача про залишення позову без розгляду і дійшовши висновку про не доведення поважних причин пропуску строку звернення до суду, не надав позивачу процесуальної можливості скористатися правом на подання заяви про поновлення строку з відповідним обґрунтуванням, що є порушенням вимог процесуального закону, а саме ст.123 КАС України.

Тобто, суд першої інстанції після відкриття провадження у цій справі, виявивши факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, за наведених вище обставин, мав би надати право позивачу звернутись до суду з заявою про поновлення строку з відповідним додатковим обґрунтуванням, або ж вказати можливо інші причини пропуску строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними, а не відразу застосовувати приписи частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та залишати позов без розгляду.

Матеріали справи не містять процесуальних рішень щодо надання можливості позивачу скористатися правом подати заяву, в якій вказати інші причини поважності пропуску строку звернення до суду.

Отже, суд першої інстанції позбавив позивача можливості скористатися своїм правом на подання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом та письмових доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Наведений висновок узгоджуються з висновком Верховного Суду, зробленими в постанові від 30 січня 2023 року в справі №640/10031/20 та від 28 березня 2024 року в справі № 460/6314/20.

Враховуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення позовної заяви без розгляду, передчасно застосував наслідки відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, у зв`язку із чим допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного суду від 08 червня 2023 року у справі №320/11911/21.

Питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства свідчить, що постановлена передчасно оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Згідно п.4 ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення скасувати.

Справу направити до Тульчинського районного суду Вінницької області для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Шидловський В.Б. Сапальова Т.В.