Справа № 305/3351/25
Суддя: Марусяк М. О.
Дата ухвалення: 2025-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 305/3351/25
Провадження по справі 2-а/305/50/25
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

19.09.2025. Суддя Рахівського районного суду Закарпатської області Марусяк М.О., розглянувши матеріали заяви адвоката Сойми Івана Юрійовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

12.09.2025, адвокат Сойма Іван Юрійович, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся в суд із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 по справі про адміністративне правопорушення.

Позивач оскаржує постанову у справі про адміністративне правопорушення від 08.04.2025, однак, з позовом представник позивача звернувся до суду 12.09.2025 (реєстрація по канцелярії суду), тобто після спливу десятиденного строку, в межах якого передбачено можливість реалізації особою свого права на оскарження зазначеної постанови.

В обґрунтування поданої заяви представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Сойма І.Ю., зазначає, що позивач дізнався про наявність оскаржуваної постанови на прикінці серпня 2025 року, його повідомила знайома особа-працівник Рахівського районного відділу ДВС, про наявність такої раніше йому відомо не було, у зв`язку з чим, позивач не мав можливості оскаржити вказану постанову. Однак, навіть враховуючи те, що позивач довідався про оскаржувану постанову лише наприкінці серпня, представник позивача подав позов 12.09.2025, тобто після десяти днів (десятий день 10.09.2025).

Ухвалою судді від 15.09.2025 позовну заяву було залишено без руху, надано семиденний строк з дня вручення ухвали на усунення недоліків, а також для подання відповідних доказів поважності пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

На виконання ухвали представником позивача 18.09.2025 подано через канцелярію суду нову редакцію адміністративного позову. В якій представник позивача, адвокат Сойма І.Ю., стверджує, що позивач дізнався про наявність оскаржуваної постанови на прикінці серпня 2025 року, його повідомила знайома особа-працівник Рахівського районного відділу ДВС, ОСОБА_1 . Одночасно, в новій редакції представник позивача, просить поновити пропущений процесуальний строк на оскарження постанови, як пропущений з поважних причин, оскільки позивачу стало відомо про винесення оскаржуваної постанови та накладення адміністративного штрафу, 05.09.2025.

Проаналізувавши матеріали поданої заяви, суд встановив обставини, що перешкоджають судовому розгляду та зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, і така норма ставить рішення про поновлення строку у залежність від поважності причин його пропуску.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі Мушта проти України (Mushta v. Ukraine, заява №8863/06) нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України (Ponomaryov v. Ukraine, заява №3236/03) ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Таким чином, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Верховний Суд неодноразово вказував (зокрема, постанова від 22.04.2020 у справі №811/1664/18, пункт 44), що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною поведінкою.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №120/5780/20-а.

Як вбачається з постанови від 08.04.2025 за №732 , винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, 08.04.2025 близько 15 години 00 хвилин, громадянин ОСОБА_1 , у супроводі органів національної поліції прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де було встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, останній не з`явився згідно до повістки №1800811 від 09.01.2025, до ТЦК та СП у строк та місце зазначені у повістці, що була центрелізовано надіслана засобами поштового зв`язку.

У постанові №732 від 08.04.2025 зафіксовано, що своєю неявкою ОСОБА_1 , порушив вимоги абз.1 ч.1 та абз.7 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яка визначає, що громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці.

Факт затримання позивача ОСОБА_1 , працівниками поліції Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області та доставку його до ІНФОРМАЦІЯ_2 в день винесення оскаржуваної постанови, не заперечується.

Отже, ОСОБА_1 , вже тоді - 08.04.2025 повинен був усвідомлювати, що він є особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, й при бажанні вчиняти дії для захисту своїх прав, у тому числі й знайомитися з адміністративними матеріалами, отримувати постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскаржувати їх у визначений законом строк тощо, адже він не міг не знати, що відносно нього розпочате провадження про вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, зазначені у заяві про поновлення строку звернення до суду обставини безумовно не можуть вважатися об`єктивними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки такі залежали безпосередньо від самого позивача.

Представником позивача не наведено обґрунтованих доводів та не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності непереборних та об`єктивних перешкод або труднощів, які не залежали від волі позивача та унеможливили своєчасне подання позову.

Крім того, ст.44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами недопускається.

Жодних доказів на підтвердження доводів заяви про поновлення строків до неї не додано.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо вказані особою підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Керуючись статтями 123, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву подану адвокатом Соймою Іваном Юрійовичем, від імені та в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 по справі про адміністративне правопорушення - вважати неподаною та повернути позивачу, разом з усіма поданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Рахівського районного суду: М.О. Марусяк