Справа № 560/18025/24
Суддя: Печений Є.В.
Дата ухвалення: 2025-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

22 вересня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у якому просить суд:

" - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області від 07.06.2024, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у призначенні мені пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити мені з 29.05.2024 пенсію за вислугу років, зарахувавши до страхового стажу та стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періоди роботи з 01.08.1995 по 31.08.1995, 01.01.1996 по 28.02.1996, з 01.05.1998 по 08.06.1998, з 01.09.1999 по 31.07.2000, стажу роботи за спеціальністю - з 01.06.2016 по 10.10.2017".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що має спеціальний стаж роботи передбаченого ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вказує, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.06.2024 та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 27.08.2024 їй відмовлено в призначенні пенсії.

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернулася до суду за захистом порушених прав.

Ухвалою від 09.12.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 13 грудня 2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем - 2 - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області - подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач в задоволенні позову просить відмовити.

Зазначає, що до спеціального стажу роботи період роботи з 1987 по 2005 зараховано відповідно до рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 02.07.2024p No 2200-0304- 8/65621.

Комісія відмовила в зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи з 01.08.1995 по 31:08.1995, 3 01.01.1996 по 28.02.1996, 3 01.05.1998 по 08.06.1998, з 01.09.1999 по 31.07.2000, оскільки відсутні відомості про нарахування заробітної плати.

Також не зараховано до спеціального стажу роботи період роботи з 01.06.2016 по 10.10.2017 (повний період з 01.06.2016 по 31.08.2023), оскільки не визначено посаду, яку очолювала позивач, що визначена переліком посад на яких є право на пенсію за вислугою років, а саме: згідно запису трудової книжки позивач була прийнята на посаду завідуючої ДЗ, а згідно наказу на звільнення № 73-р/к від 30.08.2023р звільнена з посади директора закладу дошкільної освіти. При цьому, відсутня інформація про переведення з посади завідуючої на посаду директора.

З огляду на викладене, страховий стаж позивача склав - 34 роки 6 місяців 8 днів. Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років (по 11.10.2017) становить 24 роки 6 місяців 23 дні.

За таких обставин, органом Пенсійного фонду прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пепсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю необхідної кількості стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області та відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області правом подачі відзивів не скористалися.

З огляду на викладене вище, відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (вік заявниці 56 років 1 місяць 6 днів), 29.05.2024 та 20.08.2024 зверталася до територіальних органів Пенсійного фонду з заявами про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно принципу екстериторіальності, засобами програмного забезпечення заяву позивача від 29.05.2024 та надані нею документи розподілено на Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області для опрацювання.

Рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області № 97 від 07.06.2024 до страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.05.1988, оскільки титульна сторінка не оформлена належним чином; а саме відсутня печатка підприємства, на якому вперше заповнювалася трудова книжка, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58; не зараховано до спеціального стажу роботи період роботи з 1987 по 2005 згідно архівної довідки від 30.06.2017 № 400/06, оскільки згідно архівної довідки від 10.04.2024 № 357/04 державна реєстрація припинена (ліквідація), рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах в наданих документах відсутнє; не зараховано до спеціального стажу роботи період роботи з 01.06.2016 по 10.10.2017 (повний період з 0Ь.06.2016 по 31.08.2023), оскільки не визначено посаду яку очолювала заявниця, що визначена переліком посад на яких є право на пенсію за вислугою років.

Враховуючи зазначене, пенсійним органом вирішено відмовити в призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу, який дає право для призначення пенсії за вислугу років.

Листом від 02.07.2024 №2200-0304-8/65621 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача, що Комісія при головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області розглянула заяву ОСОБА_1 , 1968 року народження, про підтвердження стажу роботи:

- 01.09.1987 по 09.10.1997 в колгоспі ім. Фрунзе, згодом Михиринецька селянська спілка, яка згідно довідки державного реєстратора ліквідовану у зв`язку з банкрутством;

- з 10.10.1997 по 28.02.2002 у виробничому сільськогосподарському кооперативі «Надія», який згідно довідки державного реєстратора ліквідований у зв`язку з банкрутством;

- з 01.03.2002 по 01.02.2005 у ДП «Надія - 2002», яке є діючим підприємством.

Комісія рішенням від 26.06.2024 №3 зарахувала до пільгового стажу періоди роботи з 01.09.1987 по 31.07.1995, з 01.09.1995 по 31.12.1995, з 01.03.1996 по 30.04.1998, з 09.06.1998 по 31.08.1999, з 01.08.2000 по 28.02.2002 відповідно до пункту 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи з 01.08.1995 по 31.08.1995, з 01.01.1996 по 28.02.1996, з 01.05.1998 по 08.06.1998, з 01.09.1999 по 31.07.2000, оскільки відсутні відомості про нарахування заробітної плати.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (із змінами) та постанови правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1 відмовила в розгляді періоду роботи з 01.03.2002 по 01.02.2005, оскільки ДП «Надія - 2002» є діючим підприємством.

Рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 897 від 27.08.2024 зазначено, що відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на призначення пенсії за вислугу років мають право працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, незалежно від віку та за наявності спеціального стажу роботи, за переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 р., станом на 11.10.2017 року - 26 років 6 місяців при умові звільнення з посади, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Страховий стаж особи - 34 роки 6 місяців 8 днів.

Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років (по 11.10.2017 ) становить 24 роки 6 місяців 23 дні.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви:

- за документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.05.1988, оскільки титульна сторінка не оформлена належним чином, а саме відсутні печатка підприємства на якому вперше заповнювалася трудова книжка, що с порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої спільним наказом Міністерства праці України Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58

Стаж роботи зараховано відповідно до уточнюючих, довідок.

- до спеціального стажу роботи період роботи з 1987 по 2005 зараховано відповідно до рішення Комісія при головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 02.07.2024р № 2200-0304-8/65621. Звергаємо увагу, що Комісія відмовила в зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи 01.08.1995 по 31.08.1995, з 01.01.1996 по 28.02.1996, з 01.05.1998 по 08.06.1998, з 01.09.1999 по 31.07.2000, оскільки відсутні відомості про нарахування заробітної плати.

- не зараховано до спеціального стажу роботи період роботи з 01.06.2016 по 10.10.2017 (повний період 01.06.2016 по 31.08.2023), оскільки не визначено посаду яку очолювала заявниця, що визначена переліком посад на яких є право на пенсію за вислугою років, а саме: згідно запису трудової книжки заявниця була прийнята на посаду завідуючої ДЗ, а згідно наказу на звільнення № 73-р/к від 30.08.2023 - звільнена з посади директора закладу дошкільної освіти. При цьому відсутня інформація про переведення з посади завідуючої на посаду директора.

Прийнято рішення відмовити в призначенні пенсії по вислузі років, у зв`язку з відсутністю необхідної кількості стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. У разі надання додаткових документи рішення про відмову може бути переглянуто.

Листом від 07.08.2024 № 14544-12909/Я-03/8-2200/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивачу, що за результатами розгляду заяв прийняті рішення від 12.04.2023, від 27.02.2024, від 11.03.2024 та від 07.06.2024 №97 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, як працівнику освіти, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017, передбаченого статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вважаючи, що відповідачі протиправно не зарахували їй страховий стаж, позивач звернулася до суду за захистом порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

За приписами частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Згідно статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

У відповідності до статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Положеннями статті 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, який набрав чинності з 01.04.2015, пункт «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

У подальшому, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, до статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016, також, було внесено зміни, відповідно до яких, пункт «е» вказаної статті має наступний зміст: «право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року».

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.

Отже, з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII та Законом № 911-VIII.

Таким чином, з 04 червня 2019 року при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.

Щодо не зарахування періоду роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 ВІД 25.05.1988, оскільки титульна сторінка не оформлена належним чином, а саме відсутня печатка підприємства на якому вперше заповнювалася трудова книжка, то суд зазначає таке.

Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Станом на час початку ведення трудової книжки позивачки порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року №162.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 глави 1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац перший пункту 4.1.Інструкції № 162).

Зазначена Інструкція в Україні не застосовується з прийняттям наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58).

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктами 2.11. та 2.12. Інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Системний аналіз зазначених положень дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Більше того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже не може впливати на його особисті права.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

З огляду на викладене, відповідальність за заповнення титульної сторінки трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 від 25.05.1988 покладена саме на роботодавця, а не на працівника.

Щодо не зарахування до спеціального стажу роботи періодів роботи з 01.06.2016 по 10.10.2017, оскільки не визначено посаду, яку очолювала ОСОБА_1 , що визначена переліком посад на яких є право на пенсію за вислугою років, то суд зазначає про таке.

Судом встановлено, що позивача згідно записів трудової книжки від 25.05.1988 серії НОМЕР_1 призначено на посаду завідуючої Михиринецького ДНЗ "Світанок", а відповідно до розпорядження від 30.08.2023 №73-р/к виданого Теофіпольською селищною радою ОСОБА_1 звільнено з посади директора, яка не передбачена Переліком посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Разом з тим, суд критично оцінює дії пенсійного органу, оскільки в трудовій книжці від 25.05.1988 серії НОМЕР_1 чітко зазначено, що позивач прийнята на посаду завідуючої дитячого садка Михириницьким ДНЗ "Світанок".

Згідно з Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року за №909, зокрема, в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах передбачені посади: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що займана посада "директор" Михиринецького ДНЗ "Світанок" є підставою для зарахування спеціального стажу роботи.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №876/5312/17 та від 13.02.2019 у справі №233/4308/17 зазначено, що з огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень статті 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Отже, суд дійшов висновку, що слід зарахувати ОСОБА_1 спеціальний стаж роботи який включає період з 01.06.2016 по 10.10.2017 року.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 07.06.2024 № 97.

Одночасно, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності, а саме спеціальний стаж роботи який включає період з 01.06.2016 по 10.10.2017 року, які містяться в трудовій книжці останньої.

Щодо не зарахування до спеціального стажу роботи періодів роботи з 01.08.1995 по 31.08.1995, з 01.01.1996 по 28.02.1996, з 01.05.1998 по 08.06.1998, з 01.09.1999 по 31.07.2020, оскільки відсутні відомості про нарахування заробітної плати, то суд зазначає про таке.

Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991р. №1788-ХП, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у пій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості па видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п. З Порядку №637).

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993р. затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до п.1.1 Загальні положення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

Довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові: трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, приймаються для підтвердження трудового стажу лише у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Судом встановлено, що записи в трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 від 25.05.1988 виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, які належним чином завірені підписом роботодавця.

Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 (справа № 687/975/17), від 23.04.2019 (справа № 593/1452/16-а), від 30.09.2021 (справа № 300/860/17).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

При цьому, Головним Управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області не доведено належними та допустимими доказами факту звернення до підприємств, у яких працювала позивач, або архівних установ для отримання відомостей щодо спірних періодів роботи позивача.

За таких обставин і правових підстав, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області неправомірно не зарахувало до спеціального стажу роботи періоди трудової діяльності ОСОБА_1 , а саме: 01.08.1995 по 31.08.1995, з 01.01.1996 по 28.02.1996, з 01.05.1998 по 08.06.1998, з 01.09.1999 по 31.07.2020 року.

З огляду на викладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 27.08.2024 № 97 про відмову у призначенні пенсії є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Тому, з огляду на викладене, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати позивачу до спеціального стажу роботи періоди трудової діяльності ОСОБА_1 , а саме: 01.08.1995 по 31.08.1995, з 01.01.1996 по 28.02.1996, з 01.05.1998 по 08.06.1998, з 01.09.1999 по 31.07.2020 року.

При цьому, щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області прийняти рішення про призначення пенсії за віком, то суд додатково зазначає таке.

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, які прийняли спірні рішення про відмову в призначенні пенсії.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача, яким у цьому випадку є Головне управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області (який останнім розглядав заяву позивача про призначення пенсії).

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

У той же час, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому, відсутні правові підстави для задоволення щодо нього позовних вимог.

Отже, саме Головне управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області є повноважним територіальним органом Пенсійного фонду України, визначеним за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача про призначення йому пенсії.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.

Також слід зазначити, що на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження», суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 та від 22.01.2020 у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.08.2022 у справі № 640/22426/20, адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

За таких обставин і правових підстав слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняти рішення про призначення позивачу пенсії за віком з 29.05.2024 року.

Одночасно, щодо способу захисту обраного позивачем, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин і правових підстав, суд вважає за необхідне забезпечити ефективний захист прав позивачки шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 07.06.2024 № 97;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності, а саме спеціальний стаж роботи який включає період з 01.06.2016 по 10.10.2017 року;

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 27.08.2024 № 97;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи періоди трудової діяльності, а саме: 01.08.1995 по 31.08.1995, з 01.01.1996 по 28.02.1996, з 01.05.1998 по 08.06.1998, з 01.09.1999 по 31.07.2020 року;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 29.05.2024 року.

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При вирішенні спорів щодо правомірності рішень, дій пенсійного органу як суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин і правових підстав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 908,40 гривень.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Враховуючи те, що спір виник внаслідок протиправних рішень відповідачів 2 і 3, відтак, підлягають стягненню за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908,40 гривень, що пропорційно становить 75 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.

Оскільки позовні вимоги задоволено часткового, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень чиї рішення скасовано - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області - порівну на користь позивачки судовий збір у пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог в сумі 454,20 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 07.06.2024 № 97.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності, а саме спеціальний стаж роботи який включає період з 01.06.2016 по 10.10.2017 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 27.08.2024 № 97.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи періоди трудової діяльності, а саме: 01.08.1995 по 31.08.1995 року, з 01.01.1996 по 28.02.1996 року, з 01.05.1998 по 08.06.1998 року, з 01.09.1999 по 31.07.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 29.05.2024 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідачі:Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022 , код ЄДРПОУ - 14099344) Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, Вінницька обл., Вінницький р-н, 21028 , код ЄДРПОУ - 13322403) Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя Є.В. Печений