Справа № 260/6624/25
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2025 рокум. Ужгород№ 260/6624/25
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), особі представника Решетара Василя Васильовича ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, Сумська обл., Сумський р-н, м. Суми, вул. Степана Бандери, буд. 43, ) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2025 року ОСОБА_1 , через уповноваженого представника Решетара Василя Васильовича звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, якою просить: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати рішення № 23 від 11.07.2025 року «Про відмову у призначенні пенсії по віку відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу наступні періоди її роботи: з 01.09.1977 р. по 28.02.1981 року навчання у Мукачівському радгоспі-технікумі; з 01.06.1981 р. по 01.01.1985 р. робота у радгоспі ім. Дзержинського; з 01.01.1985 р. по 30.12.1998 р. голова профспілки радгоспу ім. Дзержинського; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням періоду її роботи: з 01.09.1977 р. по 28.02.1981 року навчання у Мукачівському радгоспі-технікумі; з 01.06.1981 р. по 01.01.1985 р. працювала у радгоспі ім. Дзержинського; з 01.01.1985 р. по 30.12.1998 р. у профспілці радгоспу ім. Дзержинського, починаючи з часу набуття нею права на пенсію.

15 серпня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) сторін. Зобов`язано Головне управління ПФУ у Сумській області надати суду до 08 вересня 2025 року відмовні матеріали пенсійної справи по ОСОБА_1 .

11 вересня 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області надано копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

1. Позиції сторін.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що трудова книжки НОМЕР_2 , яка видана на ім`я « ОСОБА_2 » є оригіналом. Всі записи у трудовій книжці, а саме про прийняття та звільнення з роботи є послідовними, вчинені за підписом відповідальних посадових осіб та скріплені печатками організацій, а тому не може викликати сумнів у її достовірності. Так, трудова книжка була заповнена 13.07.1982 року, а одружилася позивачка 07.02.1985 року, саме тому заповнена трудова книжка була вірно на дівоче прізвище « ОСОБА_3 ». Саме підприємство, в якому працювала ОСОБА_1 мало внести запис про зміну прізвища у трудову книжку, що нею зроблено не було, а тому, позивачка не може нести відповідальність через допущення помилки організацією, в якій вона працювала. На сьогоднішній день, радгосп ім. Дзержинського є ліквідованим, а тому витребувати будь-які додаткові чи підтверджуючі документи не має можливості. Для позивачки є незрозумілим чому вона не може отримати зароблену пенсію. Пенсійний фонд витребовує нові документи, ставить їх під сумнів, перевіряє їх, вона тривалий час працювала та виконувала роботу, внесені записи про періоди роботи і до трудової книжки жодних сумнівів для неї не викликали, вважала їх вірними та такими, що підтверджують її стаж роботи та будуть враховані Пенсійним фондом при призначенні пенсії. У архівних довідках №№ 21, 22 від 22.11.2024 року, № 07-04/368 від 19.06.2025 року підтверджено, що ОСОБА_4 дійсно працювала у радгоспі ім. Дзержинського та щомісячно отримувала заробітну плату. Також, дипломом про навчання НОМЕР_3 від 28.02.1981 року стверджується, що ОСОБА_5 дійсно з 1977 по 1981 p.p. навчалася у Мукачівському радгоспі-технікумі. Тобто, практично весь період роботи, який зазначений у трудовій книжці підтверджений додатковими довідками, але навіть за таких умов, Пенсійний фонд знаходить підстави для відмови у призначенні пенсії та зарахуванні зазначеного у трудовій книжці стажу для призначення пенсії.

Відповідачем або уповноваженим представником відзиву на позовну заяву до суду, у строк наданий судом в ухвалі Закарпатського окружного адміністративного суду про відкриття провадження в адміністративній справі від 15 серпня 2025 року, не надано та не повідомлено суду поважні причини його ненадання.

Відповідно до статті 162 частини 6 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 04 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком.

11 липня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області рішенням № 23 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки страховий стаж відсутній.

До страхового стажу не враховано:

- періоди роботи згідно трудової книжки від 13.07.1982 НОМЕР_2 на ім`я російською мовою « ОСОБА_2 », оскільки для підтвердження зміни дошлюбного прізвища надано свідоцтво про шлюб від 07.02.1985 НОМЕР_4 , в якому прізвище на українській мові « ОСОБА_6 » не збігається з паспортними даними « ОСОБА_7 »;

- період роботи з 02.06.1981 по ..., оскільки відсутня дата звільнення, номер та дата наказу про звільнення. Для підтвердження надано довідку про заробітну плату від 25.10.2024 №07-04/768 та акт перевірки від 02.07.2025 №0700-0903-1/3200 до неї, в якому є посилання на прізвище дошлюбне « ОСОБА_3 » та після укладення шлюбу«Крічфалушій»;

- період навчання згідно диплому від 28.02.1981 НОМЕР_5 з 01.09.1977 по 28.02.1981, оскільки для підтвердження зміни дошлюбного прізвища надано свідоцтво про шлюб від 07.02.1985 НОМЕР_4 , в якому прізвище на українській мові « ОСОБА_6 » не збігається з паспортними даними « ОСОБА_7 »;

- періоди догляду за дітьми до 3-х років ІНФОРМАЦІЯ_2 свідоцтво від 28.11.1987 НОМЕР_6 та ІНФОРМАЦІЯ_3 свідоцтво від 06.05.1986 НОМЕР_7 ,оскільки для підтвердження зміни дошлюбного прізвища надано свідоцтво про шлюб від 07.02.1985 НОМЕР_4 , в яких прізвище на українській мові « ОСОБА_6 » не збігається з паспортними даними « ОСОБА_7 »;

- період роботи з 01.01.1985 по 30.12.1998 згідно довідки від 22.11.2024 №21, оскільки прізвище на українській мові « ОСОБА_6 » не збігається з паспортними даними « ОСОБА_7 ».

Не погодившись із рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернулася до суду.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції Українигромадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058), зокрема, у статтях 1 і 8 відповідно.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із статтею 1 Закону № 1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статей 6, 7 Закону № 1788 особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому, пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788 постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд також враховує, що на момент внесення у трудову книжку позивача записів про періоди роботи була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.74 р. № 162 (далі - Інструкція № 162), де згідно з пунктом 2.2 у трудову книжку вноситься запис про роботу: прийом на роботу, перехід на іншу постійну роботу, звільнення.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 було визначено, що всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, також по нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Крім того, пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Разом з тим, відповідно до пункту 18 постанови Ради міністрів СРСР від 06 вересня 1973 року №656 «Про трудові книжки робочих та службовців» відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням керівника підприємства, установи, організації).

Аналогічний припис міститься в пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із частиною 1 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а наявність відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

При поданні заяви про призначення/перерахунок пенсії ОСОБА_1 надала трудову книжку 13 липня 1982 року НОМЕР_2 .

Згідно з записами у трудовій книжці встановлено, що ОСОБА_1 :

- з 01 червня 1981 року по 01 січня 1985 року працювала у радгоспі ім. Дзержинського;

- з 01 січня 1985 року по 30 грудня 1998 року працювала у профспілці радгоспу ім. Дзержинського.

Суд зазначає, що записи про спірні періоди у трудовій книжці позивачки заповнені відповідно до вимог Інструкції та дають можливість чітко встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивачку прийнято на таку роботу. Окрім того, записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.

Разом з тим, відповідно до пункту «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до диплому НОМЕР_3 від 28 лютого 1981 року ОСОБА_2 навчалася з 1977 року по 1981 рік в Мукачівському радгоспі технікумі (а.с. 19).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_4 позивач змінила прізвище з дівочого « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_6 », (а.с. 24).

Відповідачем під час розгляду цієї справи не доведено недійсність трудової книжки та диплома.

У свою чергу, формальні неточності, в тому числі неточності перекладу, у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист.

Крім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, які містяться в реєстрах та документах, на заповнення яких заявник ніяким чином не впливає та не можуть слугувати безперечною відмовою у призначенні (перерахунку) пенсії.

Суд зазначає, що якщо переклад прізвища з російської на українську призвів до таких розбіжностей, це не може бути підставою для незарахування періодів роботи до трудового стажу.

Враховуючи, що при перекладі з однієї мови на іншу можуть виникати варіації в написанні прізвищ через різні фонетичні та орфографічні особливості мов, суд вважає, що такі зміни не повинні впливати на права особи. Головним залишається ідентифікація особи та підтвердження її трудової діяльності, а помилки або відмінності, пов`язані з перекладом, не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні стажу.

Водночас відповідачами не наведено жодних аргументів про те, що вищезазначені документи стосуються іншої особи, аніж позивачки.

Окрім того, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірний стаж.

Враховуючи вищенаведене суд зазначає, що відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду з 01 вересня 1977 року по 28 лютого 1981 року; з 01 червня 1981 року по 30 грудня 1998 року є протиправною, оскільки вищевказаний період підтверджується записами в трудовій книжці та дипломі позивача.

Таким чином, відповідач приймаючи рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії № 23 від 11 липня 2025 року діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, наслідком скасування, прийнятих за результатами розгляду заяв позивача про призначення пенсії рішення є виникнення саме у цього територіального органу Пенсійного фонду України обов`язку повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

З огляду на встановлене, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу позивача для обчислення розміру пенсії періоду навчання з 01 вересня 1977 року по 28 лютого 1981 року та періоду роботи з 01 червня 1981 року по 30 грудня 1998 року та повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 04 липня 2025 року з врахуванням висновків суду.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС Українипри частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач при поданні адміністративного позову сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 11 серпня 2025 року № 2.257551235.1, (а.с. 12).

Таким чином, вказана сума судових витрат підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 , в особі представника Решетара Василя Васильовича до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 23 від 11 липня 2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії періоду навчання з 01 вересня 1977 року по 28 лютого 1981 року та періоду роботи з 01 червня 1981 року по 30 грудня 1998 року та повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 04 липня 2025 року з врахуванням висновків суду.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 до ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, Сумська обл., Сумський р-н, м. Суми, вул. Степана Бандери, буд. 43, ) судові витрати у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) сплаченого судового збору.

5. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 15 вересня 2025 року.

СуддяТ.В.Скраль