Справа № 826/23683/15
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2025 року м. Ужгород№ 826/23683/15
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання Біров Н.Е.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 не з`явився;

відповідач Міністерство юстиції України представник Андращук Діана Степанівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, -

ВСТАНОВИВ:

16 жовтня 2015 року до Окружного адміністративного суду міста Києва (далі по тесту ОАСК) із позовною заявою звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства юстиції України (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ), якою просив суд: 1. Відкрити провадження у справі; 2. В порядку досудової підготовки зобов`язати відповідача надати щодо особи ОСОБА_1 довідку або витяг з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано Закон України "Про очищення влади"; 3. Визнати протиправним дії Міністерства юстиції України про внесення особи ОСОБА_1 в Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано Закон України "Про очищення влади"; 4. Стягнути з відповідача на мою користь витрати у справі..

Ухвалою ОАСК від 21 жовтня 2015 року даний позов було залишено без руху.

Ухвалою ОАСК від 18 листопада 2015 року було відкрито провадження в даній справі.

Ухвалою ОАСК від 17 грудня 2015 року у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Ухвалою ОАСК від 17 грудня 2015 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою ОАСК від 09 лютого 2016 року зупинено провадження у справі № 826/23683/15 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 826/20160/14.

Ухвалою ОАСК від 26 вересня 2022 року поновлено провадження у справі №826/23683/15.

Ухвалою ОАСК від 19 жовтня 2022 року витребувано докази.

13 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2825-ІХ Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду (далі по тексту Закон України № 2825-ІХ), який набрав чинності 15 грудня 2022 року. На підставі статті 1 Закону України № 2825-ІХ ОАСК ліквідований. На підставі пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 2825-ІХ (в редакції Закону України № 3863-ІХ) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399.

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, ця справа передана на розгляд та вирішення Закарпатському окружному адміністративному суду.

04 березня 2025 року вказана справа надійшла до Закарпатського окружного адміністративного суду, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

07 березня 2025 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, якою розгляд справи постановлено провести за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання було задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано від Міністерства юстиції України докази.

Позовну заяву на підставі ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року після відкриття залишено без руху на підставі статті 171 частини 13 КАС України. Для усунення виявлених після відкриття провадження недоліків адміністративного позову позивачу необхідно було надати суду мотивовану заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду вказавши інші підстави для поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року було поновлення строк на подання позивачем позовної заяви у даній справі та продовжено розгляд даної адміністративної справи.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року було закрито підготовче провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Міністерством юстиції України протиправно було внесено відомості відносно позивача в Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано Закон України "Про очищення влади".

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позов представник відповідача зазначає, що відомості щодо позивача внесено до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» на підставі повідомлення Генеральної прокуратури України від 01 грудня 2014 року про звільнення позивача з посади. При цьому, представник відповідача вказує, що 27 червня 2017 року у зв`язку із масштабною кібератакою на електронні інформаційні ресурси Міністерства юстиції України відсутня технічна можливість подати документи на підставі яких було внесено відносно позивача відомості в Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано Закон України "Про очищення влади", оскільки такі було знищено.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча судом вживалися заходи щодо його виклику, що передбачені Главою 7 Розділу І КАС України.

У відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке було надіслано на адресу відповідача, таке повернулося на адресу суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (Т. а.с.а.с. 10, 11).

Відповідно до статті 126 частини 11 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Таким чином, у розумінні статті 126 частини 11 КАС України позивач про дату, час та місце судового засідання, що відбулося 15 вересня 2025 року о 10 год. 00 хв. повідомлений належним чином.

Про причини неявки до суду позивач не повідомив, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи або розгляду справи за його відсутністю до суду не надходило.

Окрім того, в судове засідання, яке було призначена на 06 серпня 2025 року, позивач також не з`явився, хоча у відповідності до відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 01 серпня 2025 року був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

А відтак, у відповідності до статті 205 КАС України його неявка не перешкоджає розгляду даної справи по суті.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позов.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що наказом Генерального прокурора України № 2720к від 01 грудня 2014 року на підставі статті 15 Закону України «Про прокуратуру», статті 3 частини 2 Закону України «Про очищення влади» позивача звільнено з посади прокурора відділу Генеральної прокуратури у зв`язку із припиненням трудового договору відповідно до статті 36 пункту 7-2 КЗпП України (Т. 1 а.с. 39).

Як вказує відповідач, Генеральна прокуратура подала в Міністерство юстиції України документи про застосування до позивача заборони упродовж 10 років займати посади в органах державної влади для внесення відомостей до Єдиного державного реєстру осіб щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади».

На підставі чого, 16 грудня 2014 року було внесено відомості відносно ОСОБА_1 в Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано Закон України "Про очищення влади" (Т. 1 а.с. 40).

Не погоджуючись із діями щодо відповідача щодо внесення відомостей відносно позивача в Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано Закон України "Про очищення влади", останній звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до статті 19 частини 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням статті 1 частин 1, 2 Закону України «Про очищення влади» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування. Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Відповідно до статті 1 частини 3 Закону України «Про очищення влади», протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Статтями 2, 3 Закону України «Про очищення влади» передбачено перелік посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрація) та їх критерії.

Зокрема, пунктом 7 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади» передбачено, що заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо посадових та службових осіб органів прокуратури України.

Відповідно до статті 7 частини 1 абзацу 1 Закону України «Про очищення влади» , відомості про осіб, щодо яких встановлено заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, вносяться до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" (далі - Реєстр), що формується та ведеться Міністерством юстиції України.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Положення про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", затвердженого наказом Мністерства юстиції України від 16 жовтня 2014 року № 1704/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 жовтня 2014 року за № 1280/26057 (далі Положення № 1704/5), внесенню до Реєстру підлягають відомості про осіб, щодо яких застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Згідно із пунктом 4 Положення №1704/5 держателем Реєстру є Міністерство юстиції України.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІ Положення № 1704/5 внесенню до Реєстру підлягають відомості про осіб, щодо яких застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Підставою для внесення Реєстратором відомостей про особу є:

- надходження до Держателя від керівника органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена у частині третій статті 1 Закону України «Про очищення влади», інформації про звільнення особи з посади;

- надходження до Держателя від керівника органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», інформації про неподання заяви такої особи у строк, передбачений частиною другою статті 4 Закону України «Про очищення влади»;

- надходження до Держателя із Державної судової адміністрації України електронної копії рішення суду, яке набрало законної сили;

- надходження до Держателя від органів, що здійснюють перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», перелік яких затверджений Кабінетом Міністрів України, копії висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади»;

- надходження до Держателя від органу, який проводив передбачену статтею 6 Закону України «Про очищення влади» перевірку, копії висновку про встановлення перевіркою факту належності особи до переліку осіб, щодо яких застосовуються заборони, визначені частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Отже, чинним законодавством чітко визначено механізм внесення в Реєстр відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену статтею 1 частинами 3 або 4 Закону України «Про очищення влади».

Так, підставою для внесення в Реєстр відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену статтею 1 частинами 3 або 4 Закону України «Про очищення влади», є зокрема надходження до Держателя від керівника органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена у частині третій статті 1 Закону України «Про очищення влади», інформації про звільнення особи з посади.

Отже, обов`язковою умовою для внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", відповідних відомостей про особу, є надходження до Міністерства юстиції України інформації щодо встановлення такої заборони відносно особи.

При цьому відповідач зазначив, що на підставі документів, наданих Генеральною прокуратурою України, зокрема, повідомлення про звільнення особи та копії наказу Генеральної прокуратури України від 01 грудня 2014 року № 2720у, 16 грудня 2014 року було внесено відомості відносно ОСОБА_1 в Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано Закон України "Про очищення влади".

При цьому в матеріалах справи відсутні докази щодо надходження до відповідача документів, що стали підставою для внесення відповідачем відомостей в Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" відносно ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що ухвалою ОАСК від 19 жовтня 2022 року було витребувано від Офісу Генерального прокурора та від Міністерства юстиції України копію супровідного листа і копії доданих до листа документів, які були направлені з Генеральної прокуратури України в Міністерство юстиції України, і стали підставою для внесення відомостей в Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" відносно ОСОБА_1 . Зобов`язано Міністерство юстиції України надати суду відомості про дату реєстрації отриманих від Генеральної прокуратури документів, і про дату внесення відомостей в Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" відносно ОСОБА_1 (Т. 1 а.с.а.с. 96, 97).

Окрім того, ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання було витребувано від Міністерства юстиції України відомості про дату реєстрації отриманих від Генеральної прокуратури документів, і про дату внесення відомостей в Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" відносно ОСОБА_1 (Т. 1 а.с. 150).

Проте, на виконання зазначених ухвал суду, відповідачем означені докази надано не було, при цьому, представник відповідача вказує, що 27 червня 2017 року у зв`язку із масштабною кібератакою на електронні інформаційні ресурси Міністерства юстиції України відсутня технічна можливість подати документи на підставі яких було внесено відносно позивача відомості в Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано Закон України "Про очищення влади", оскільки такі було знищено вірусом «Petya А» та не підлягають відновленню.

З даного приводу суд зазначає, що така позиція ґрунтується виключно на твердженнях відповідача у письмових поясненнях, доказів на підтвердження зазначеного відповідачем не було надано до суду.

Таким чином, під час розгляду даної справи судом не було встановлено наявність у відповідача підстав для внесення відомостей в Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" відносно ОСОБА_1 , а відтак такі дії, суд вважає протиправними.

Також судом зазначається, що у тексті позовної заяви позивача від 13 листопада 2015 року зазначено про необхідність витребування від відповідача доказів на отримання відповідних документів підтвердження отримання (Т. 1 а.с.а.с 11, 12).

Надаючи суду заперечення проти адміністративного позову від 02 грудня 2015 року відповідачем не було надано жодного доказу, який би свідчив про факт надходження від Генеральної прокуратури України необхідних документів щодо позивача.

Окрім того, як вбачається із Єдиного реєстру судових рішень, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року №826/20160/14 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України № 2720к від 01 грудня 2014 року про звільнення радника юстиції ОСОБА_1 із займаної посади у зв`язку із припиненням трудового договору відповідно до статті 36 частини 1 пункту 7-2 КЗпП України. Поновлено радника юстиції ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу представництва при виконанні судових рішень управління представництва в суді, захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень Головного управління представництва та організації участі у кримінальному провадженні в суді Генеральної прокуратури. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 888254,25 грн.

Також зазначеним рішенням не було встановлено ту обставину, яка свідчить про надходження, саме надходження, до відповідача документів, які надають останньому можливість внести відомості в Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" відносно ОСОБА_1 .

У рішенні ЄСПЛ від 17 жовтня 2019 року у справі «Полях та інші проти України» (заяви № 58812/15, № 53217/16, № 59099/16, № 23231/18, №47749/18), яке 24 лютого 2020 року набуло статусу остаточного та стосувалося звільнення п`ятьох державних службовців на підставі приписів Закону України "Про очищення влади", ЄСПЛ розглядав внесення відомостей про осіб заявників до загальнодоступного в мережі Інтернет Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", як одного із трьох аспектів, які вплинули на приватне життя заявників у контексті статті 8 Конвенції. Суд уважав, що поєднання цих заходів мало дуже серйозні наслідки для здатності заявників встановлювати і розвивати відносини з іншими та їхньої соціальної і професійної репутації, а також значною мірою вплинуло на них.

ЄСПЛ констатував, що відомості про застосування до заявників заходів, передбачених Законом України "Про очищення влади", було одразу оприлюднено ще до того, як було розглянуто їхні позови. Закон України "Про очищення влади" не вимагав будь-якого доведення індивідуальної вини, а його оголошена мета полягала в «очищенні» державної служби від осіб, які асоціювалися з «узурпацією влади», підривом основ національної безпеки та оборони і порушеннями прав людини. За таких обставин застосування заходів, передбачених Законом України "Про очищення влади", імовірно було тісно пов`язано із соціальною та професійною стигматизацією, як стверджували заявники. Не стверджувалося, що на практиці Закон не мав такого ефекту (рішення у справі «Полях та інші проти України», пункт 210).

Зауваження до Закону України "Про очищення влади", на які, в тому числі, посилався ЄСПЛ під час розгляду справи «Полях та інші проти України» також висловлювала Венеціанська комісія.

Так, у пунктах 98-100 Проміжного висновку № 788/2014 Венеціанська комісія відзначила, що проблематичними є положення статті 7 Закону України "Про очищення влади", відповідно до якого відомості про осіб, які підлягають люстрації, вносяться до Єдиного реєстру осіб, які підпадають під дію цього Закону, що створюється і ведеться Міністерством юстиції України, із публікацією на веб-сайті вказаного міністерства особистих даних і результатів перевірки особи і наданням її для вільного користування.

Венеціанська комісія нагадала, що вже раніше у своєму консультативному висновку стосовно «Колишньої Югославської Республіки Македонія» заявляла, що «публікація до ухвалення рішення суду є проблематичною у зв`язку зі статтею 8 ЄКПЛ. Негативний вплив такої публікації на репутацію особи навряд чи може бути усунений пізніше вилученням її імені з реєстру, а потерпілий не має засобів, щоб захистити себе від такого негативного впливу. Останнє може бути адекватним заходом, необхідним у демократичному суспільстві, коли співпраця встановлюється остаточно, а не раніше. Тому публікація повинна відбуватися тільки після ухвалення рішення суду» (пункт 99 Проміжного висновку № 788/2014).

Оскільки у Законі України "Про очищення влади" не гарантується, що публікація дозволяється тільки після остаточного рішення суду, то, за висновком Венеціанської комісії, як така ця норма піднімає очевидні проблеми сумісності зі статтею 8 Конвенції (пункт 100 Проміжного висновку № 788/2014).

При вирішенні цієї справи суд також ураховує, що метою адміністративного судочинства відповідно до статті 2 КАС України визначено ефективний захист прав. Сам лише формальний розгляд справи і ухвалення рішення, яке завідомо не може захистити особу, не узгоджується з метою правосуддя.

Таким чином, скасування наказу, яким особу звільнено з публічної служби внаслідок застосування люстраційних заборон відповідно до Закону України "Про очищення влади" виключає наявність підстав для внесення позивача до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади".

З огляду на викладене, судом резюмується, що наслідкові дії Міністерства юстиції України щодо внесення прізвища позивача до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", призводять до негативних наслідків для репутації позивача та неможливості реалізації ним конституційного права на працю.

Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Підсумовуючи, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про те, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) про визнання дій протиправними - задовольнити.

Визнати протиправним дії Міністерства юстиції України щодо внесення ОСОБА_1 в Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано Закон України "Про очищення влади".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 15 вересня 2025 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 17 вересня 2025 року.

СуддяС.Є. Гаврилко