Справа № 400/159/25
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/159/25

Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

Дата і місце ухвалення 01.08.2025 р., м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.,

Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просив:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання в середньому професійно-технічному училищі з 01.09.1975 року по 20.08.1978 року; періодів роботи на території РСФСР з 22.07.1982 по 05.08.1982, з 10.08.1982 по 28.01.1983 року; з 08.06.1988 року по 31.12.1991 року; періоду роботи на території РФ з 01.01.1992 року по 19.01.1985 року; період роботи в ПМК-193 треста «Миколаївсельстрой» в період з 28.02.1983 року по 10.05.1988 року.

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період навчання в середньому професійно-технічному училищі 14 в м. Одеса з 01.09.1975 року по 20.08.1978 року, періоди роботи на території РСФСР з 22.07.1982 по 05.08.1982, з 10.08.1982 по 28.01.1983 року; з 08.06.1988 року по 31.12.1991 року, період роботи на території РФ з 01.01.1992 року до 19.01.1995 року - період роботи в ПМК-193 треста «Миколаївсельстрой» з 28.02.1983 року по 10.05.1988 року;

- зобов`язати відповідача прийняти до розгляду та врахувати при призначенні пенсії копію трудового договору від 08.06.1988 року, довідки 09.09.2020 року 1123,31124,1125,1126.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.12.2024 року № 57 по зверненню від 03.12.2024 ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 01.09.1975 по 20.08.1978, період роботи на території РРФСР з 22.07.1982 по 05.08.1982, з 10.08.1982 по 28.01.1983, з 08.06.1988 по 31.12.1991, період роботи на території РФ з 01.01.1992 по 19.01.1995.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків викладених в рішенні суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подали апеляційні скарги, в яких посилались на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У поданій апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області посилались на те, що статтею 24-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При цьому, періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди.

ГУ ПФУ у Миколаївській області зазначило, що порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України, і у разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Апелянти звернули увагу на те, що статтею 11 Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 передбачено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав-учасників Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 01.12.1991, приймаються на території держав учасниць Співдружності без легалізації.

В свою чергу Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області звернуло увагу на те, що дані щодо неотримання виплат за стаж, набутий на території РРФСР, відсутні.

ГУ ПФУ у Миколаївській області зазначило, що 23.12.2022 року набрав чинності Закон України від 01.12.2022 № 2783-ІХ Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Таким чином з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді від 13.03.1992 року, а для України зазначений міжнародний договір України припинив свою дію 19.06.2023 року.

Головне управління Пенсійного фонду у Миколаївській області також зазначило, що постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 639 дію Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про трудову діяльність та соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, вчиненої 14.01.1993, припинено. Таким чином на сьогодні двосторонні угоди/договори в галузі пенсійного законодавства між Україною та росією не укладено.

З огляду на зазначене апелянт вважає, що до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РФСР по 31.12.1991. У такому ж порядку при обчисленні пенсії враховується й заробітна плата.

В свою чергу Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області вказало на те, що правoві наслідки денoнсації міжнарoднoгo дoгoвoру передбачають: ініціатoр денoнсації пoзбавляється всіх прав, oбoв`язків і переваг за дoгoвoрoм; ініціатoр денoнсації вихoдить зі складу учасників дoгoвoру; денoнсація припиняє дію дoгoвoру надалі, не маючи ретрoактивних наслідків (зворотної дії). З огляду на вищевикладене, апелянт вважає, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача наступних періодів згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 15.08.1978: - період навчання з 01.09.1975 по 20.08.1978; - період роботи на території ; - РФСР з 22.07.1982 по 05.08.1982, з 10.08.1982 по 28.01.1983, з 08.06.1988 по 31.12.1991; - період роботи на території РФ з 01.01.1992 по 19.01.1995.

Головне управління Пенсійного фонду у Миколаївській області посилалось на те, що відповідно до статей 3, 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (укр/рос) від 05.10.1961 єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак

Зважаючи на зазначене вище пенсійний орган посилається на те, що документи, необхідні для призначення пенсії, про стаж роботи до 31.12.1991 враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Також апелянт вважає, що в даному випадку відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання, оскільки дата наказу про закінчення училища дописано іншою ручкою.

Посилаючись на те, що страховий стаж позивача становить лише 3 роки 07 місяців 16 днів, апелянт вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області правомірно прийнято рішення від 10.12.2024 року № 57 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Крім того апелянт не погодився з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання, період роботи на території РРФСР та період роботи на території РФ з 01.01.1992 по 19.01.1995. Апелянт вказує на те, що розгляд заяви позивача від 03.12.2024 року та прийняття відповідного рішення здійснювалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, а тому дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, мюють бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані. Відтак, на думку апелянта, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як до органу, рішення якого може бути визнано судом протиправним та скасовано.

У поданій апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вказало на те, що копію трудового договору від 08.06.1988 не прийнято до розгляду, з огляду на положення пункту 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, оскільки документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. В свою чергу до заяви, поданої в електронній формі через вебпортал або засобами Порталу Дія, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Також апелянт зазначив, що довідки від 09.09.2020 №1123, №1124, №1125, №1126 потребують проставлення апостилю компетентним органом російської федерації.

Зважаючи на вказане вище Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області також вважає, що рішення від 10.12.2024 року № 57 про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу є обґрунтованим та прийнятим на основі вимог діючого законодавства.

З огляду на все вищевикладене апелянти просили скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції позивачем у справі оскаржено в апеляційному порядку не було, перегляд рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.08.2025 року здійснюється у межах доводів та вимог апеляційних скарг Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із заявою від 03.12.2024 року через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За наслідком розгляду поданої позивачем заяви Головне управління Пенсійного фонду у України в Донецькій області 10.12.2024 року прийняло рішення № 57 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ГУ у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У вказаному рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж відповідно до частини 2 статті 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року від 20 до 30 років. В свою чергу страховий стаж позивача становить 3 роки 7 місяців 16 днів.

Так, у рішенні № 57 про відмову у призначенні позивачу пенсії вказано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: згідно трудової книжки від 15.08.1978 НОМЕР_1 :

- період навчання з 01.09.1975 по 20.08.1978, оскільки дата наказу про закінчення училища дописано іншою ручкою;

- період роботи на території РРФСР з 22.07.1982 по 05.08.1982, з 10.08.1982 по 28.01.1983, з 08.06.1988 по 31.12.1991, оскільки відповідно до пункту 2 статті 24-1 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Дані щодо неотримання виплат за стаж, набутий на території РРФСР, відсутні.

- період роботи на території РФ з 01.01.1992 по 19.01.1995 у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 Російською Федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Також вказано про те, що не прийнято до розгляду копію трудового договору від 08.06.1988, оскільки відповідно до пункту 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25,11.2005 року №22-1 документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. До заяви, поданої в електронній формі через вебпортал або засобами Порталу Дія. додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Крім того вказано на те, що довідки від 09.09.2020 №1 3 23, №1124, №1125, №1126 потребують проставлення апостилю компетентним органом російської федерації.

Позивач не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії, оскаржив його до суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області безпідставно не зараховано до стажу позивача періоди його навчання з 01.09.1975 по 20.08.1978, а також періоди його роботи на території РРФСР з 22.07.1982 по 05.08.1982, з 10.08.1982 по 28.01.1983, з 08.06.1988 по 31.12.1991 та період роботи на території РФ з 01.01.1992 по 19.01.1995. У зв`язку з чим суд визнав протиправним рішення № 57 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За положеннями ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, визначеного цією статте.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п.п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Зазначені норми права вказують на те, що першочергово страховий стаж встановлюється на основі трудової книжки і лише в разі її відсутності або відсутності записів у трудовій книжці трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів.

Так, спірним рішенням позивачу не зараховано до страхового стажу період його навчання з 01.09.1975 року по 20.08.1978 року в Одеському міському середньому професійно-технічному училищі № 14, у зв`язку з тим, що в трудовій книжці позивача запис про закінчення училища здійснено іншою ручкою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. «д» ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788 до стажу роботи, який дає право на пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Надаючи оцінку підставі неврахування зазначеного вище періоду навчання позивача до його страхового стажу колегія суддів зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

При вирішенні даного спору колегія суддів враховує, що в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі №687/975/17 викладена правова позиція, згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства.

Вказане не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

З дослідженої трудової книжки ОСОБА_1 встановлено, що до неї внесено записи щодо періоду навчання позивача з 01.09.1975 року по 20.08.1978 року в Одеському міському середньому професійно-технічному училищі № 14.

Наявність у трудовій книжці вказаних записів не викликає сумнівів у тому, що позивач дійсно навчався у спірний період в Одеському міському середньому професійно-технічному училищі № 14. Крім того позивач вірно вказав на те, що період його навчання підтверджується також Дипломом Серії НОМЕР_2 , виданим 20.08.178 року.

Таким чином з огляду на те, що позивач не є особою, відповідальною за правильність заповнення записів його трудової книжки, зважаючи на те, що у трудовій книжці наявні відповідні записи про період навчання позивача, суд вважає, що незарахування Головним управлінням ПФУ у Донецькій області вказаного періоду до страхового стажу позивача є неправомірним.

Щодо не зарахування до стажу позивача періодів його роботи на території РРФСР з 22.07.1982 по 05.08.1982, з 10.08.1982 по 28.01.1983, з 08.06.1988 по 31.12.1991, а також періоду роботи на території РФ з 01.01.1992 по 19.01.1995 року, слід зазначити наступне:

Статтею 241 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Частиною 1, 2 статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин; далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Приписами статті 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Положеннями статті 3 Угоди також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Частиною 2 статті 4 Угоди Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російської федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Як вже зазначалось вище, згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Отже, прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка, або відсутні відповідні записи чи містяться неправильні чи неточні записи в трудовій книжці.

Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки позивача, він у період з 22.07.1982 по 05.08.1982, з 10.08.1982 по 28.01.1983, з 08.06.1988 по 31.12.1991 працював РРФСР, а у період з 01.01.1992 по 19.01.1995 - на території РФ.

Трудова книжка позивача містить усі належним чином внесені записи про роботу позивача у спірні періоди, такі записи засвідчені печатками підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших неточностей, які б давали підстави сумніватись у їх достовірності.

В свою чергу підставою для відмови Головним управлінням ПФУ в Донецькій області у зарахуванні вказаного періоду до трудового стажу позивача став факт припиненням з 01.01.2023 російською федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, а також відсутність відомостей про нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди, зокрема, щодо неотримання виплат за стаж, набутий на території РРФСР.

З цього приводу суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до статті 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Постановою від 29.11.2022 № 1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.

Таким чином, Угода припинилася через шість місяців з дня отримання депозитарієм повідомлення України про вихід з Угоди, що сталося не раніше, ніж 30.05.2023.

У Рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, не зважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13 Угоди).Так само не є підставою для відмови у зарахуванні спірного стажу роботи позивача до стажу, який враховується для призначення пенсії і припинення участі російської федерації в Угоді, адже такий стаж ним набутий до прийняття відповідних нормативних актів.

Крім того, загальновідомим є факт, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво України з країною-агресором, що об`єктивно позбавляє позивача можливості надати докази нездійснення пенсійних виплат за спірні періоди.

Однак вказане не може бути підставою для відмови у зарахуванні певного періоду роботи, за межами території України, який підтверджений належними доказами, зокрема записами трудової книжки, до страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Слід звернути увагу на те, що чинним законодавством передбачено, що у разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно п. 4.2 Розділу 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Таким чином у разі неналежного оформлення документів, працівник органу Пенсійного фонду України зобов`язаний повідомити про це особу, яка звернулась за призначенням пенсії та надати можливість здійснити дооформлення поданих документів. Невиконнаня вказаного обов`язку посадовими особами пенсійного органу не може позбавляти позивача права зарахування періодів його роботи, зазначених у трудовій книжці до страхового стажу.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи позивача, записи про які містяться у трудовій книжці, до його страхового стажу.

Як наслідок рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.12.2024 року № 57 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню, із зобов`язанням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком.

Доводи апеляційних скарг правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, та не свідчать по неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.

В свою чергу, частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків викладених в рішенні суду. Однак при цьому обов`язок щодо зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1975 по 20.08.1978, періодів роботи на території РРФСР з 22.07.1982 по 05.08.1982, з 10.08.1982 по 28.01.1983, з 08.06.1988 по 31.12.1991, періоду роботи на території РФ з 01.01.1992 по 19.01.1995 був покладений судом першої інстанції на Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, незважаючи на те, що розгляд заяви позивача про призначення пенсії за віком, визначення періодів навчання та роботи позивача, які підлягають/не підлягають зарахуванню до стажу позивача, а також прийняття рішення за наслідками поданої заяви про призначення пенсії здійснювалось саме Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Колегія суддів погоджується з доводами Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області стосовно того, що зобов`язання вчинити певні дії, як спосіб поновлення порушених прав позивача в даному випадку повинне бути покладено судом саме на той орган, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними, а саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, а не на Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області, як помилково зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції в частині покладення обов`язку щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 спірних періодів навчання та роботи на Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому підлягає зміні в цій частині.

В свою чергу в іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року відповідно до ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Частиною 1 статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 317, 321, 325, 327, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року змінити та викласти абзац 3 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 01.09.1975 по 20.08.1978, період роботи на території РРФСР з 22.07.1982 по 05.08.1982, з 10.08.1982 по 28.01.1983, з 08.06.1988 по 31.12.1991, період роботи на території РФ з 01.01.1992 по 19.01.1995».

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.328 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 16 вересня 2025 року .

Суддя-доповідач: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова