Справа № 380/19369/24
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/19369/24 пров. № А/857/20383/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року (головуючий-суддя Москаль Р.М., м.Львів) у справі №380/19369/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області (далі - ТУ ССО у Львівській області, відповідач), в якому просила: визнати протиправними дії ТУ ССО у Львівській області, що полягають у здійсненні обрахунку розміру грошового забезпечення та тривалості оплачуваної відпустки на підставі недостовірних відомостей про стаж служби ОСОБА_1 у Службі судової охорони; зобов`язати ТУ ССО у Львівській області встановити для ОСОБА_1 надбавку за стаж служби у Службі судової охорони та тривалість оплачуваної відпустки у відповідності до стажу служби у Службі судової охорони, що визначена наказом начальника ТУ ССО у Львівській області від 13.05.2024 № 193 о/с, та, відповідно, провести з 06.06.2024 перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 , із врахуванням раніше виплачених грошових сум, і надати додаткову відпустку тривалістю, що відповідає дійсному стажу позивачки у Службі судової охорони.

Також позивачем подано заяву про намір долучити до матеріалів справи розрахунок розміру витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за наслідком розгляду її позовної заяви.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області, що полягають в обчисленні розміру грошового забезпечення та тривалості оплачуваної відпустки ОСОБА_1 починаючи з 06.06.2023 на підставі недостовірних відомостей про її стаж служби у Службі судової охорони. Зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Львівській області встановити ОСОБА_1 надбавку за стаж служби у Службі судової охорони та провести перерахунок тривалості оплачуваної відпустки відповідно до її стажу служби у Службі судової охорони, що визначений наказом від 13.05.2024 № 193 о/с, а також провести з 06.06.2023 перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 , з врахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 грн.

До суду першої інстанції надійшла заява представника позивача від 25.04.2025, відповідно до якої позивач просила суд стягнути з ТУ ССО у Львівській області пов`язані з розглядом справи витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 14 544,00 грн. До заяви представник позивача додав документи на підтвердження повідомлених в цій заяві обставин.

Відповідно до додаткового рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 60 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм процесуального права, просив скасувати додаткове рішення суду першої інстанції. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що сума заявлених витрат на правову допомогу є завищеною, неспівмірною з складністю виконаної роботи адвокатом та часом витраченим на виконання таких робіт.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Як передбачено пунктом 3 частини 1 статті 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Частинами 1, 2 статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами 3-5 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами 6, 7 статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Як підтверджено матеріалами справи, представник позивача надав суду першої інстанції копії таких документів:

- договір про надання правової допомоги № 0034132 від 10.10.2023 року, укладений між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом Касандяком В.В. Відповідно до пункту 1 договору адвокат надає клієнту усіма законними методами та способами адвокатські послуги щодо здійснення захисту, представництва або інших видів правової допомоги, а Клієнт зобов`язується сплатити Адвокатові гонорар (грошову винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором. Детальний перелік фактично наданих адвокатських послуг та витрат пов`язаних із виконанням Договору викладаються у звіті Адвоката о проведеній роботі за певний період часу дії Договору (далі Звіт). Звіт складається Адвокатом по завершенню розгляду справи Клієнта у суді та/або органі, установі, організації, підприємстві де фактично надавалась правова допомога за Договором. При цьому, Сторони домовились, що оплата Клієнтом певних послуг Адвоката та витрат пов`язаних із виконанням Договору може здійснюватись в якості авансових платежів до гонорару. Грошові суми таких авансових платежів враховуються при здійсненні розрахунків між Сторонами за Договором, шляхом відрахування із грошової суми, яка належить до оплати згідно Звіту у якості гонорару. Сплата авансових платежів провадиться Клієнтом шляхом внесення грошових коштів на вказаний адвокатом банківський рахунок та/або в готівковій формі безпосередньо Адвокатові. Сплата гонорару здійснюється протягом 5-ти робочих днів, з дня ознайомлення Клієнта із змістом Звіту, в тому же порядку, що передбачений для авансових платежів. Строк для сплати Клієнтом гонорару може бути продовжений та/або розстрочений Адвокатом на визначений ним термін та/або періоди часу виходячи із критеріїв доцільності і розумності (пункт 5 Договору);

- звіт о проведеній роботі адвоката від 24.04.2025 року з переліком наданих послуг. Загальна вартість наданих послуг 14 544,00 грн;

- платіжні інструкції про оплату авансових платежів.

Колегія суддів зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справ.

Верховний Суд в постановах від 22 грудня 2020 року у справі №520/8489/19, від 07 травня 2020 року у справі №320/3271/19, від 10 березня 2020 року у справі №520/8489/19 зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що сума у розмірі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 60 коп. є співмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг та підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області залишити без задоволення, а додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року у справі № 380/19369/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар