Справа № 160/19782/25
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Царікової О.В.
07.07.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.07.2000 року по 23.05.2001 року, з 01.07.2004 року по 31.07.2004 року, з 28.01.2009 року по 31.05.2009 року, з 01.07.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.09.2009 року но 30.09.2009 року, з 01.07.2012 року по 26.02.2013 року, 07.05.2015 року по 31.05.2016 року, з 01.11.2016 року по 07.11.2016 року, з 01.02.2025 року по 24.02.2025 року та періоди участі в бойових діях з 12.06.2015 року по 07.08.2015 року та з 06.04.2023 року по 24.05.2023 року до страхового стажу для призначення пенсії за віком в розрахунку один місяць служби за три місяці;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.03.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду.
З такою позицією пенсійного органу позивач не погоджується, що й стало підставою для звернення до суду.
09.07.2025 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Однак, відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Обґрунтувань неможливості подання відзиву у строк, встановлений судом, клопотань про продовження строку на подання відзиву надано не було.
За приписами частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Поряд з цим, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
04.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. 4 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В даному рішенні зазначено наступне:
Дата народження 24.02.1970
Пенсійний вік, визначений п.4 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 55 років.
Вік заявника 55 років.
Страховий стаж особи становить 22 роки 09 місяців 09 днів.
За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
Відмовити в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Суд зауважує, що у вказаному рішенні відсутнє обґрунтування які саме періоди не були зараховані до страхового стажу позивача.
21.06.2025 представником позивача направлено адвокатський запит за вих. №122 до пенсійного органу щодо підстав не зарахування ОСОБА_1 періодів роботи з 01.07.2000 року по 23.05.2001 року, з 01.07.2004 року по 31.07.2004 року, з 28.01.2009 року по 31.05.2009 року, з 01.07.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.09.2009 року по 30.09.2009 року, з 01.07.2012 року по 26.02.2013 року, 07.05.2015 року по 31.05.2016 року, з 01.11.2016 року по 07.11.2016 року, 3 01.02.2025 року по 24.02.2025 року та періоди участі в бойових діях з 12.06.2015 року по 07.08.2015 року та з 06.04.2023 року по 24.05.2023 року до страхового стажу для призначення пенсії за віком в розрахунку один місяць служби за три місяці. Вказані періоди виявлені позивачем при ознайомленні з розрахунком стажу роботи, наданого відповідачем разом з рішенням про відмову у призначенні пенсії.
Листом від 30.06.2025 №0400-010307-8/124810 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області підтвердило, що до страхового стажу не зараховані вищевказані періоди, оскільки відсутні відомості про нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. За даними індивідуальної відомості про застраховану особу інформація На ОСОБА_1 про розмір грошового забезпечення за 2015 рік відсутня, отже, немає підстав для зарахування до страхового стажу період проходження військової служби з 07.05.2015 по 31.05.2016 та з 01.11.2016 по 07.11.2016. Для зарахування періоду з 12.06.2015 по 07.08.2015 необхідно надати довідку про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески за цей час. Також зазначено, що період участі в антитерористичній операції з 06.04.2023 по 24.05.2023, зазначений у довідці від 24.08.2023 №150, яка видана військовою частиною НОМЕР_4 НГУ, зараховано до загального страхового стажу ОСОБА_1 в одинарному розмірі.
Не погоджуючись з означеним рішенням, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно приписів ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За змістом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають, серед іншого, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
В рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про відмову у призначенні пенсії вказано, що загальний страховий стаж позивача становить 22 роки 09 місяців 09 днів.
Необхідний страховий стаж становить 25 років.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) - Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як встановлено судом, підставою для неврахування періодів роботи позивача з 01.07.2000 року по 23.05.2001 року, з 01.07.2004 року по 31.07.2004 року, з 28.01.2009 року по 31.05.2009 року, з 01.07.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.09.2009 року по 30.09.2009 року, з 01.07.2012 року по 26.02.2013 року, 07.05.2015 року по 31.05.2016 року, з 01.11.2016 року по 07.11.2016 року, з 01.02.2025 року по 24.02.2025 року до страхового стажу для призначення пенсії за віком є відсутність інформації про сплату страхових внесків.
Щодо доводів відповідача про неможливість зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи останнього з 01.07.2000 року по 23.05.2001 року, з 01.07.2004 року по 31.07.2004 року, з 28.01.2009 року по 31.05.2009 року, з 01.07.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.09.2009 року по 30.09.2009 року, з 01.07.2012 року по 26.02.2013 року, 07.05.2015 року по 31.05.2016 року, з 01.11.2016 року по 07.11.2016 року, з 01.02.2025 року по 24.02.2025 року, оскільки відсутня сплата страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Згідно ч. 2 ст. 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Як передбачено ч. ч. 4-6, 9, 10 ст. 20 вказаного Закону, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Згідно із положеннями ч. 10 ст. 20 Закону №1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч. 12 ст. 20 Закону №1058-IV).
Крім того, згідно ч. 6 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте, не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
За приписами ст. 113 Закону №1058-IV держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Відповідно до ст. 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Тобто, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено саме на роботодавця, який здійснює нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
При цьому, суд повторно зазначає, що згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Щодо спірних періодів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 від 25.05.1988 містяться наступні записи:
- 06.01.1998 прийнятий на роботу в ПКА Екскалібут охоронником на підставі наказу №015 від 06.01.1998 (запис №8);
- 23.05.2001 звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №136 від 23.05.2001 (запис №9);
- 01.07.2004 прийнятий на роботу в ТОВ Стройінвест торговим агентом на підставі наказу №34 від 01.07.2004 (запис №14);
- 01.11.2004 переведений на посаду зам директора зі збуту на підставі наказу №48 від 01.11.2004 (запис №15);
- 01.08.2005 звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №54 від 01.08.2005 (запис №16);
- 28.01.2009 прийнятий на роботу в ТОВ Олександрівська будівельна корпорація майстром виробничої ділянки на підставі наказу №10 від 28.01.2009 (запис №17);
- 01.10.2009 звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №81/1 від 01.10.2009 (запис №19);
- 16.05.2011 прийнятий на роботу в ТОВ Олександрівська будівельна корпорація майстром виробничої ділянки на підставі наказу №36 від 16.05.2011 (запис №20);
- 26.02.2013 звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №17 від 26.02.2013 (запис №21).
Відповідно до наявних в матеріалах справи даних трудової книжки позивача серії НОМЕР_5 від 25.05.1988 ОСОБА_1 у період з 01.07.2000 року по 23.05.2001 року, з 01.07.2004 року по 31.07.2004 року, з 28.01.2009 року по 31.05.2009 року, з 01.07.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.09.2009 року по 30.09.2009 року, з 01.07.2012 року по 26.02.2013 року дійсно працював на зазначених підприємствах та отримував від них у спірні періоди заробітну плату, однак, нараховані на суму заробітної плати страхові внески (ЄСВ) роботодавцем (страхувальником) сплачені не були.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що відповідними записами трудової книжки позивача підтверджено факт його роботи у ці періоди у на вищезазначених підприємствах, а несплата страхових внесків відбулася через вину роботодавця (страхувальника), у зв`язку із чим, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, зокрема, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а, отже, наявність заборгованості по страхових внесках не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи, підтверджених даними трудової книжки.
З огляду на наведене, період роботи позивача з 01.07.2000 року по 23.05.2001 року, з 01.07.2004 року по 31.07.2004 року, з 28.01.2009 року по 31.05.2009 року, з 01.07.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.09.2009 року по 30.09.2009 року, з 01.07.2012 року по 26.02.2013 року має бути враховано до стажу позивача.
Стосовно зарахування до страхового стажу періодів з 07.05.2015 року по 31.05.2016 року, з 01.11.2016 року по 07.11.2016 року, суд зазначає наступне.
Згідно довідки від 14.11.2015 №5310, яка видана Військовою частиною НОМЕР_2 зазначено, що ОСОБА_1 дійсно з 12.06.2015 по 07.08.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції.
У військовому квитку позивача серії НОМЕР_6 від 16.05.1989 є записи: з 07.11.2015 на підставі Указу Про часткову мобілізацію позивача зараховано до в/ч НОМЕР_7 , а з 03.11.2016 на підставі п. 1 п.п. ж ч. 3 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу звільнений із Збройних Сил України.
Згідно записів трудової книги з 13.12.2016 по 26.11.2017 позивач отримував виплату допомоги по безробіттю в Павлоградському ГРЦЗ.
Отже, вищезазначеними документами підтверджено, що позивач проходив військову службу з 07.11.2015 по 03.11.2016.
Стосовно періоду проходження позивачем військової служби з 04.11.2016 року по 07.11.2026 року, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази про ходження позивачем служби в цей період, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, суд частково задовольняє позовні вимоги в частині зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду служби з 07.11.2015 по 31.05.2015 та з 01.11.2016 по 03.11.2016, що підтверджується записами у військовому квитку.
Стосовно зарахування до страхового стажу періодів участі позивача в бойових діях з 12.06.2015 року по 07.08.2015 року та з 06.04.2023 року по 24.05.2023 року в розрахунку один місяць служби за три місяці, суд зазначає наступне.
Відповідно до довідки від 14.11.2015 №5310, яка видана військовою частиною НОМЕР_2 , позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у період з 12.06.2015 по 07.08.2015.
Відповідно до довідки від 24.08.2023 №150, яка видана військовою частиною НОМЕР_3 , позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в с. Стельмахівка Сватівського району Луганської області.
Згідно із пунктом 1 частини 1статті 8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені устатті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Стаття 24 цього ж Закону визначає періоди, з яких складається страховий стаж.
Частиною першою цієї статті передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року (частина третя).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу`визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Також, цією статтею закону передбачено види військової служби, до яких зокрема віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Згідно зістаттею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно доЗакону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлено, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.
Відповідно до абзацу 1 підпункту 1 пункту 2.3 розділу II Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженогонаказом Міноборони України від 14.08.2014 №530, час проходження служби, протягом якого особа брала участь у бойових діях у воєнний час зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.
Таким чином, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Разом з тим, загальний період військової служби під час мобілізації підлягає зарахуванню до страхового стажу без пільгового обчислення у кратному розмірі, а період безпосередньої участі у бойових діях у воєнний час - з розрахунку один місяць служби за три місяці.
З матеріалів справи слідує, що відповідно до довідки від 14.11.2015 №5310, яка видана військовою частиною НОМЕР_2 , позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у період з 12.06.2015 по 07.08.2015. Відповідно до довідки від 24.08.2023 №150, яка видана військовою частиною НОМЕР_3 , позивач дійсно у період з 06.04.2023 по 24.05.2023 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в с. Стельмахівка Сватівського району Луганської області.
За наведених вище обставин, суд робить висновок про наявні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача період проходження ним військової служби за загальною мобілізацією, а саме: з 12.06.2015 по 07.08.2015 та з 06.04.2023 по 24.05.2023.
Таким чином, належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди проходження військової служби з 12.06.2015 по 07.08.2015 та з 06.04.2023 по 24.05.2023 в розрахунку один місяць служби за три місяці стажу, починаючи з 16.04.2025 року.
Стосовно зарахування до страхового стажу періоду з 01.02.2025 року по 24.02.2025 року, суд зазначає наступне.
Згідно довідки від 27.02.2025 №169, яка надана військовою частиною НОМЕР_3 Національної гвардії України, старший сержант ОСОБА_1 з 26.02.2022 дійсно проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 Національної гвардії України згідно указу Президента України №69/2022 Про загальну мобілізацію.
Враховуючи викладене, наявні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача період проходження ним військової служби за загальною мобілізацією з 01.02.2025 по 24.02.2025.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.
Щодо судового збору, то суд зазначає, що позивач звільнений від його сплати як учасник бойових дій.
Керуючись ст. 139, 241, 242-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 01.07.2000 року по 23.05.2001 року, з 01.07.2004 року по 31.07.2004 року, з 28.01.2009 року по 31.05.2009 року, з 01.07.2009 року по 31.07.2009 року, з 01.09.2009 року но 30.09.2009 року, з 01.07.2012 року по 26.02.2013 року, 07.05.2015 року по 31.05.2016 року, з 01.11.2016 року по 03.11.2016 року, з 01.02.2025 року по 24.02.2025 року та періоди участі в бойових діях з 12.06.2015 року по 07.08.2015 року та з 06.04.2023 року по 24.05.2023 року до страхового стажу для призначення пенсії за віком в розрахунку один місяць служби за три місяці;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.03.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 15.09.2025.

Суддя О.В. Царікова