Справа № 460/8101/25
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 вересня 2025 року м. Рівне №460/8101/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення №0-1701-UA0057923 від 10.06.2024 на суму 6303 грн 36 коп.

В обґрунтування позову вказує, що як сільськогосподарський товаровиробник для ведення особистого селянського господарства використовує належне на праві власності нежитлове приміщення, зокрема, піднавіс за адресою АДРЕСА_1 . Вказана нежитлова будівля є будівлями сільськогосподарського призначення державного класифікатора будівель та споруд ДК 018- 2000 та позивачем в оренду, лізинг та позичку не передавались. Тому будівля не є об`єктом оподаткування. Вважає вказане податкове повідомлення-рішення такими, що підлягає скасуванню. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 09.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав та зазначив, що застосування пункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов: використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та особа є сільськогосподарським товаровиробником (яким позивач не являється). Відтак, фактично нерухоме майно, яке перебуває у власності позивача, не підпадає під дію пункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, яким встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських виробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Тому, враховуючи вимоги пункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, позивач повинен сплачувати даний вид податку на загальних підставах. Вважає, що відповідачем у відповідності до норм ПК України нараховано даний податок, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити повністю з аналогічних підстав викладених в позовній заяві.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта позивач є власником, зокрема, об`єкту нерухомого майна піднавісу, загальною площею 117,3 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 4.

Головним управлінням ДПС у Рівненській області сформувало податкове повідомлення-рішення №0-1701-UA0057923 від 10.06.2024, яким визначено суму податкового зобов`язання 6303 грн 36 коп. по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Вважаючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення протиправним, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.

Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією із складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 ПК України. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Зокрема, відповідно до пункту 24 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком, розмір якого визначається рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості. Відтак встановлення місцевих податків і зборів входить до компетенції органів місцевого самоврядування, податковий же орган, наділений повноваженнями по застосуванню в межах своєї компетенції вже прийнятих нормативно-правових актів, в тому числі рішень органів місцевого самоврядування, норми яких є чинними на час їх застосування та є обов`язковими.

30.06.2021 Березнівською міською радою Рівненського району Рівненської області (друге пленарне засідання третьої сесії восьме скликання) прийнято рішення №391 «Про встановлення ставок та пільг податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Березнівської міської територіальної громади» (далі рішення №391 від 30.06.2021), яким затверджено Положення про встановлення ставок та пільг податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Березнівської міської територіальної громади та встановлено на території Березнівської міської територіальної громади ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за переліком згідно з додатком 1 та перелік пільг для фізичних та юридичних осіб, наданих відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно з додатком 2.

Відповідно до пункту 5 рішення №391 від 30.06.2021 воно набрало чинності з 01 січня 2022 року.

Відповідно до додатку 1 до рішення №391 від 30.06.2021 «Ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» ставки податку для нежитлових об`єктів встановлено для юридичних та фізичних осіб в залежності від класифікації об`єкту: Готелі, ресторани та подібні будівлі (код 121), Будівлі офісні (код 122), Будівлі торговельні (код 123), Будівлі транспорту та засобів зв`язку (код 124), Будівлі промисловості та склади (код 125), Будівлі для публічних виступів, закладів освітнього, медичного та оздоровчого призначення (код 126), Будівлі нежитлові інші (127).

У категорії «Будівлі інші, не класифіковані раніше» (код 1274) наявна підкатегорія «Господарські будівлі допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать трансформаторні підстанції, навіси, вбиральні, погреби, бойлерні, тощо» для якої органом місцевого самоврядування встановлено ставку податку за 1 кв. метр (відсотків розміру мінімальної заробітної плати) для юридичних осіб та фізичних осіб в розмірі 0,000 (нуль цілих нуль тисячних). Згідно з приміткою «6» до цього пункту вказана ставка не застосовується до будівель та споруд, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності), такі об`єкти оподатковуються за ставкою 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування).

Відповідно до додатку 1 вищевказаного рішення встановлені ставки податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, де в колонці «кваліфікація будівель та споруд» зазначено, що господарські будівлі допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать трансформаторні підстанції, навіси, вбиральні погреби, бойлерні, тощо оподатковуються нульовою ставкою.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта позивач є власником, зокрема, об`єкту нерухомого майна піднавісу, загальною площею 117,3 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 4.

Позивач стверджує, що вирощує сільськогосподарську продукцію для використання її у власному господарстві, яку зберігає у об`єктах нерухомості призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, що підтвердив копіями договорів користування земельними ділянками з кадастровими номерами 080050013, :15:002:0355, :19:004:0044, :08:006:0096, :15:002:0356, 150020024, 080060020, 190010008, :08:002:0001, :08:005:0010, а також договорами безоплатного користування майном (позички) від 09.02.2017, від 18.02.2010 та від 09.03.2020, за якими позивач одержав в користування комбайн зернозбиральний та трактор колісний Т-25, а також документи на придбання корів, бичків, овець.

Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що належний позивачу піднавіс, був зданий ним в оренду, лізинг, позичку або використовувався іншим чином, ніж про це вказує позивач. Суд також зазначає, що відповідач підтверджує, що позивач є фізичною особою, яка не перебуває на обліку як суб`єкт підприємницької діяльності. Вказане дає підстави для висновку про те, що матеріали справи не містять доказів того, що піднавіс використовувався позивачем у підприємницькій діяльності і зворотнє не було доведено відповідачем.

Ураховуючи викладене в сукупності та встановлені фактичні обставини, суд приходить до переконання, що органом місцевого самоврядування до такого об`єкта як піднавіс, встановлено нульову ставку оподаткування, а, отже, відповідач протиправно прийняв податкове повідомлення-рішення №0-1701-UA0057923 від 10.06.2024, яким визначив позивачу податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, із застосуванням ставки 0,8%.

Щодо посилання відповідача на те, що позивач не має права на застосування пп. «ж» п.п.266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України з підстав не надання позивачем доказів віднесення піднавісу до будівель сільськогосподарського призначення згідно ДК 018-2000, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податковою пільгою є передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції на час спірних правовідносин) передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за наявності сукупності умов: така нежитлова будівля віднесена до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник; така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Наведене правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постанові від 21.05.2024 року у справі № 600/5153/23-а.

У розглядуваній ситуації позивачу, як фізичній особі, належить на праві приватної власності об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлова будівля - піднавіс, що може бути віднесений до будівель сільськогосподарського призначення інші (код 1271), при цьому ключовим питанням в цій справі є встановлення факту функціонального використання зерносховища в сільськогосподарській діяльності позивача саме як сільськогосподарського товаровиробника.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Таким чином, у 2023 році норми ПК України визначали, що сільськогосподарським товаровиробником є юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа підприємець.

Разом з тим, визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18.01.2001 №2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Вказане свідчить, що в розумінні підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку в спірний період (2023 рік) мають особи, які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Таким чином, визначальним для вирішення питання того чи є об`єктом оподаткування піднавіс позивача є встановлення обставин належності позивача до категорії сільськогосподарських товаровиробників. При цьому, як вже наголошувалось судом вище, до фізичних осіб - сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік, відносять лише тих осіб, які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою та здійснюють операції з її постачання тощо.

Тобто у спірному випадку значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).

У постанові від 11.04.2023 у справі №380/18104/21 Верховний Суд вказав, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

У світлі таких доводів суд зауважує, що надані позивачем докази не містять належної інформації щодо предмета доказування, адже сама по собі наявність у користуванні земельних ділянок, сільськогосподарської техніки, а також корів, бичків та овець не свідчить про те, що позивач виробляв, переробляв та реалізовував сільськогосподарську продукцію. В даному випадку позивачем до матеріалів справи не надано жодного доказу про те, що у спірний період (2023 рік) він здійснював операції з постачання (реалізації) сільськогосподарської продукції, тобто являвся сільськогосподарським товаровиробником.

Суд наголошує, що лише сам по собі факт наявності у власності позивача будівлі, призначеної для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника.

З огляду на вказане, суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджено і судом не здобуто доказів належності позивача до сільськогосподарських товаровиробників, а отже, судом не встановлено підстав для звільнення у 2023 році об`єкту нерухомого майна піднавісу, загальною площею 117,3 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В той же час суд зазначає, що контролюючий орган зобов`язаний застосовувати ставку оподаткування, яка відповідає конкретному об`єкту, а як зазначено судом вище, належний позивачу піднавіс у 2023 році відповідно до вказаного рішення органу місцевого самоврядування оподатковувався за нульовою ставкою, що свідчить про протиправність оскаржуваного податкове повідомлення-рішення та необхідність його скасування.

Інші доводи та аргументи учасників справи не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, а згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Питання щодо розподілу судових витрат у порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Рівненській області податкове повідомлення-рішення №0-1701-UA0057923 від 10.06.2024

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 17 вересня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Суддя С.А. Борискін