Справа № 179/1136/25
Суддя: Ковальчук Т. А.
Дата ухвалення: 2025-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2025 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Павлюку Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 5 від 08.05.2025 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 25 500 грн. за ч. 3 ст. 210 КУпАП за те, що в порушення Указу Президента України від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», неодноразово продовженого, п.23 ПКМ України від 30.12.2022 року № 1487 «Про затвердження Порядку організації та проведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», п. 2 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не став на військовий облік в семиденний строк по досягненню 25-ти річного віку.

З винесеною постановою позивач не погоджується, вважає її незаконною.

Позивач зазначає, що 04.05.2025 року біля м. Шахтарське Синельниківського р-ну був зупинений працівниками поліції, йому було повідомлено, що перебуває в розшуку, і була виписана повістка для явки в ТЦК.

05.05.2025 року позивач з`явився до першого відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ), де дізнався, що стосовно нього вже винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КупАП, і накладено адміністративний штраф. На прохання позивача постанова про притягнення до адміністративної відповідальності на руки не видавалася. 12.05.2025 року через канцелярію першого відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно подав заяву на видачу постанови, але оскаржувану постанову не отримав.

Позивач також наголошує, що діюче законодавство не передбачає обов`язку явки до ТЦК при досягненні 25-річного віку. Обов`язок взяття на облік військовозобов`язаного лежить на відповідачеві, і це здійснюється шляхом внесенням даних до відповідного реєстру. Оформлення військово-облікових документів здійснюється ТЦК та СП шляхом виклику особи, що прямо передбачено Правилами військового обліку. Повістка про виклик для оформлення військово-облікових документів позивачеві не направлялася.

Позивач також зазначає, що працює офіційно, має бронювання. Станом на 04.05.2025 року мав оновлені облікові дані, дані про бронювання були вказані в додатку Резерв +, та в додатку ДіЯ.

Вважає, що у посадової особи ІНФОРМАЦІЯ_2 були відсутні достатні підстави для притягнення до адміністративної відповідальності.

Дана справа фактично не розглядалася, про розгляд справи позивач належним чином не повідомлявся, розгляд справи та винесення відбулося без його участі. Таким чином відповідач позбавив можливості надати необхідні пояснення по справі, що впливають на вирішення справи по суті. В постанові вказано про розгляд «матеріалів справи», однак відсутні посилання на конкретні докази наявності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Оскаржувану постанову позивач отримав 09.07.2025 року у Магдалинівському відділенні Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі, так як були заблоковані його банківські картки. Там позивач дізнався про наявність відкритого виконавчого провадження про примусове стягнення з нього штрафу у розмірі 25 500 грн.

Отже, позивач не погоджується із зазначеним рішенням, бо вважає себе невинним, оскаржувану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 фактичним обставинам справи.

Позивач в судове засідання не з`явився, представником позивача надано до суду заяву в якій прохав розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши справу у письмовому провадженні, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 08.05.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 відносно позивача винесено постанову № 5 про адміністративне правопорушення, згідно якої ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 25 500 грн. (а. с. 9-10).

Підставою для накладення стягнення, які зазначені в самій постанові є те, що 05.05.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 був доставлений громадянин ОСОБА_1 (за місцем фактичного проживання особи). Таким чином, 05.05.2025 року встановлено, що в умовах діючого особливого періоду (воєнного стану, запровадженого Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, у подальшому неодноразово продовженого) вищезазначений громадянин порушив вимоги пункту 23 постанови КМУ № 1478 від 30.12.2022 ««Про затвердження Порядку організації та проведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», п. 2 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», чим вчинив триваюче правопорушення, не ставши на військовий облік в семиденний строк по досягненню 25-ти річного віку, за яке передбачено ч.3 ст. 210-1 КУпАП, що було припинено 05.05.2025 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що 05.05.2025 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення № 5 за ч. 3 ст. 210 КУпАП, за обставинами, які зазначені в оскаржуваній постанові.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22грудня 2010року №23-рп/2010, конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1,3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 210 КУпАП передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, суд враховує практику Верховного Суду, зокрема, правові позиції, викладені в постанові від 30.05.2018 року по справі №337/3389/16-а(2-а/337/154/2016).

Так, згідно ст. 7, 254, 258 КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Верховним судом зазначено, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову. Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідачем по справі не було надано доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення позивачем.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, не надано доказів правомірності прийнятого ним рішення, суд, враховуючи положення ст. 286 КАС України, дійшов висновку, що позов є таким, що підлягає задоволенню, оскільки постанову не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, внаслідок чого вона підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Проаналізувавши обставини, викладені в заяві про поновлення процесуального строку, суд визнає наведені позивачем причини пропуску строку оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення поважними, а тому пропущений строк для звернення до суду з даним позовом слід поновити.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп., що становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 243-245, 250 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову № 5 за справою про адміністративне правопорушення від 08 травня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500 грн. та закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 на користь сплачений судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ), адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.А.Ковальчук