Справа № 160/11921/25
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
за участі секретаря судового засіданняОсуховської Ж.С.,
представника позивача Дружини Т.Г.,
представника відповідача Поліщука О.О.,
25.04.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» до Державної податкової служби України, в якому позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію №813/ІПК/99-00-04-01-04 ІПК від 18.02.2025.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» є резидентом - суб`єктом космічної діяльності, який отримав ліцензію на право її здійснення і відповідно до пункту 1 підрозділу 6 розділу ХХ Податкового кодексу України «Особливості справляння плати за землю» звільнений від сплати земельного податку за земельні ділянки виробничого призначення. Надання податкової пільги здійснюється на підставі Переліку суб`єктів космічної діяльності, який затверджується Кабінетом Міністрів України. Позивач зазначив, що востаннє зміни до пункту 1 підрозділу 6 розділу ХХ Податкового кодексу України «Особливості справляння плати за землю» були внесені Законом №2836-ІХ від 13.12.2022р., яким у пункті 1 підрозділу 6 цифри "2023" були замінені цифрами "2033". Цим же Законом Кабінет Міністрів України був зобов`язаний у двомісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити приведення центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. КМУ порушив строки приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність з Законом №2836, лише через рік і дев`ять місяців з дати набрання чинності Законом № 2836 затвердив Перелік, яким визначені суб`єкти космічної діяльності, які мають право на податкову пільгу зі сплати земельного податку за земельні ділянки виробничого призначення. Позивач вважає, що викладені обставини привели до правової невизначеності, а тому підприємство звернулося до Державної податкової служби з запитом на надання індивідуальної податкової консультації. Така консультація була надана позивачу відповідачем. У цій консультації позивачу відповідачем було роз`яснено, що Перелік суб`єктів космічної діяльності був затверджений КМУ 24.09.2024 року, набрав чинності 25.09.2025 року, за період з 01.01.2023 по 01.08.2024 року позивач не має права на податкову пільгу встановлену ПКУ. Державне підприємство «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» вважає індивідуальну податкову консультацію №813/ІПК/99-00-04-01-04 ІПК від 18.02.2025 протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
У судовому засіданні 04.09.2025 представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі.
У судовому засіданні 04.09.2025 представник відповідача у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.
Заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд зазначає таке.
Державне підприємство «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» знаходиться на обліку як платник податків в Східному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків (далі Контролюючий орган).
З 2011 року по 2033 рік, як резидент - суб`єкт космічної діяльності, який отримав ліцензію на право її здійснення та бере участь у реалізації таких договорів (угод), за земельні ділянки виробничого призначення згідно з переліками, які затверджувалися Кабінетом Міністрів України, звільнений від сплати земельного податку на підставі пункту 1 підрозділу 6 розділу ХХ Податкового кодексу України «Особливості справляння плати за землю» (із змінами, внесеними згідно із Законами №71-VIII від 28.12.2014р., №1797- VIII від 21.12.2016р., №2836-ІХ від 13.12.2022р.).
Перелік, яким визначено суб`єктів космічної діяльності, які отримали ліцензію на право її здійснення та беруть участь у реалізації таких договорів (угод), за земельні ділянки виробничого призначення був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1248 від 29 грудня 2010 року (далі Постанова № 1248).
У Постанову № 1248 вносились зміни та доповнення Постановами КМУ № 41 від 25.01.2012 р., № 258 від 01.04.2013 р., № 192 від 08,04.2015 р., № 72 від 11.02.2016 р., №111 від 01.03.2017 р., № 190 від 27.02.2019 р., № 1095 від 24.09.2024 р.
На час розгляду справи Постанова № 1248 є чинною в редакції Постанови КМУ № 1095 від 24.09.2024 р.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 р. № 1248 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 р. № 190) був затверджений Перелік суб`єктів космічної діяльності, які були звільнені від сплати земельного податку за земельні ділянки виробничого призначення до 1 січня 2023 року, що вбачається з тексту Постанови № 1248.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 р. № 1248 в редакції Постанови від 24 вересня 2024 року, яка набрала чинності 25.09.2024 року, був затверджений Перелік суб`єктів космічної діяльності, які були звільнені від сплати земельного податку за земельні ділянки виробничого призначення до 1 січня 2033 року, що вбачається з тексту Постанови № 1248. Тобто, в період з 1 січня 2023 року по 25.09.2024 року Перелік суб`єктів космічної діяльності, які звільнялися від сплати земельного податку за ділянки виробничого призначення КМУ не затверджувався.
Закон №2836-ІХ від 13.12.2022р., яким у пункті 1 підрозділу 6 розділу ХХ ПКУ цифри "2023" були замінені цифрами "2033";) набрав чинності 03.01.2023 року.
Пунктом 3 розділу 2 Закону №2836-ІХ від 13.12.2022р на Кабінет Міністрів України покладений обов`язок у двомісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.
Доказів того, що Кабінет Міністрів України виконав вимоги Закону №2836-ІХ від 13.12.2022 у встановлені Законом строки матеріали справи не містять.
Аналізуючи зміст нормативно-правових актів, на підставі яких резиденти суб`єкти космічної діяльності звільнялися від сплати земельного податку за земельні ділянки виробничого призначення (Закони №71-VIII від 28.12.2014р., №1797- VIII від 21.12.2016р., №2836-ІХ від 13.12.2022р., Постанови КМУ № 41 від 25.01.2012 р., № 258 від 01.04.2013 р., № 192 від 08,04.2015 р., № 72 від 11.02.2016 р., №111 від 01.03.2017 р., № 190 від 27.02.2019 р., № 1095 від 24.09.2024 р. суд доходить висновку, що положення пункту 3 розділу 2 Закону №2836-ІХ від 13.12.2022р. «привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом» покликані саме на затвердження Кабінетом Міністрів України переліку на період дії цього Закону, а саме, на період з 01.01.2023 року по 01.01.2033 року.
З аналізу Постанов КМУ № 41 від 25.01.2012 р., № 258 від 01.04.2013 р., № 192 від 08,04.2015 р., № 72 від 11.02.2016 р., №111 від 01.03.2017 р., № 190 від 27.02.2019 р., № 1095 від 24.09.2024 р. випливає, що у період з 01.01.2023 року по 01.09.2024 року перелік суб`єктів космічної діяльності, які мають право на податкову пільгу згідно пункту 1 підрозділу 6 розділу ХХ Податкового кодексу України «Особливості справляння плати за землю» КМУ не затверджувався.
Позивач, користуючись правом, наданим п.52.1 ст. 52 ПК України, 03.01.2025 року за вих. № 121-01-1 звернувся до контролюючого органу з заявою про надання індивідуальної податкової консультації з питань практичного застосування пункту 1 підрозділу 6 розділу ХХ Податкового кодексу України «Особливості справляння плати за землю» та Постанови № 1248.
Просив надати роз`яснення на питання: чи має право підприємство позивача на коригування декларації з податку на землю за 2023 рік в частині застосування звільнення, відповідно переліку згідно постанови КМУ № 1095 від 24 вересня 2024 року та з якої дати підприємство Позивача має право на застосування такого звільнення?
18.02.2025 року (вх.339 еп) позивач отримав від відповідача індивідуальну податкову консультацію №813/ІПК/99-00-04-01-04 ІПК від 18.02.2025, вякій відповідач зазначив таке.
Відповідно до частини першої ст. 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та згідно з п. 1 § 31 Регламенту Кабінету Міністрів України постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.
Постанова № 1095 не містить положень щодо особливостей набрання чинності та умов застосування цієї постанови у період з 2023 року до вересня 2024 року.

З огляду на те, що Постанова № 1095, розроблена на виконання Закону № 2836, набрала чинності з 25.09.2024, суб`єкти космічної діяльності, визначені у цій постанові, набули право на застосування звільнення від сплати земельного податку з першого числа податкового періоду, який дорівнює календарному місяцю, в якому прийнята ця постанова, тобто з 01.09.2024 року.

Така позиція викладена у листі Міністерства фінансів України від 11.02.2025 № 11230-09-62/4344.

Враховуючи зазначене, у підприємства не виникає підстав для коригування податкових зобов`язань із земельного податку, задекларованих у податковій декларації з плати за землю за 2023 рік.

Підприємство може застосовувати пільгу зі сплати земельного податку за земельну ділянку виробничого призначення згідно з Переліком суб`єктів космічної діяльності, з 1 вересня 2024 року.

Проаналізувавши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, суд виходить з такого.

Статтею 4 КАС України визначено поняття нормативно-правовий акт і наголошується на обов`язковості їх відповідності Конституції та законам.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти повинні відповідати їй.

Органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України (ст. 19 Конституції). Статтею 92 Основного Закону визначено коло питань, що регулюються виключно законами України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року N 17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України. Так, відповідно до частини третьої статті 106 Конституції України. Президент на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу. Таким чином, будь-який підзаконний акт (постанова Кабінету Міністрів України, наказ міністерства тощо) не може змінювати чи обмежувати права, встановлені законом.

Відповідно до ст. 7 КАС України при розгляді справ суд застосовує Конституцію та закони України, а у разі невідповідності підзаконного акта закону застосовуються положення закону.

З урахуванням наведених норм законодавства суд доходить до висновку, що пріоритет у застосуванні надається Закону України Закону № 2836, яким відповідно до пункту 1 підрозділу 6 розділу ХХ Податкового кодексу України «Особливості справляння плати за землю» продовжено надання податкової пільги резидентам суб`єктам космічної ділянки на звільнення від сплати земельного податку за земельні ділянки виробничого призначення з 2023 року по 2033 рік.

Як свідчить судова практика Верховного Суду, підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати чи обмежувати права, встановлені законом (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 826/8917/17). У випадку колізії між законом та підзаконним актом перевага віддається закону (Постанова КАС ВС від 17.04.2018 у справі № 826/2042/16). КМУ не має повноважень звужувати чи скасовувати гарантії, закріплені законом (Постанова КАС ВС від 11.06.2020 у справі № 640/17408/19).

Ст. 9 КАС України визначено: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів, а також міжнародних договорів, що ратифіковані Україною.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на принцип quality of law якість закону:у справі Сундарараджан проти Франції (Sundaresh v. France, 2016) ЄСПЛ підкреслив, що будь-яке втручання у права має здійснюватися згідно із законом (in accordance with the law), а не лише на підставі підзаконних актів.

У справі Серков проти України (2006) Суд визнав, що застосування підзаконного акта, який суперечить закону, є порушенням принципу правової визначеності. У справі Щокін проти України (2010) Суд зазначив, що відсутність узгодженості у застосуванні норм (закон - підзаконний акт) створює правову невизначеність і порушує ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції (право мирного володіння майном).

Державна податкова служба України відповідно до п. 1 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого Постановою КМУ № 227 від 06.03.2019 року, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

ДПС у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Підпункт 14.1.172-1 статті 14 ПКУ визначає, що індивідуальна податкова консультація - це роз`яснення податкового органу, що надається конкретному платнику податків щодо практичного застосування норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пункт 53.1. ст. 53 ПКУ надає платнику податків право оскаржити до суду надану йому індивідуальну податкову консультацію, яка, на його думку, суперечить нормам або змісту відповідного податкового законодавства.

Відповідно до пункту 19.1.1. статті 19 ПКУ, податкові органи зобов`язані надавати безоплатно консультації з питань оподаткування. Тобто, ДПС виконує функцію роз`яснення. Якщо у співробітників податкових органів виникають питання щодо застосування законодавства, вони звертаються до вищого керівництва ДПС або до Міністерства фінансів України для отримання узагальнюючих податкових консультацій, які є обов`язковими для застосування всіма податковими органами.

Означеним положенням кореспондують п. п. 70, 71 Положення: ДПС надає індивідуальні податкові консультації, інформаційно-довідкові послуги з питань податкового законодавства та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на ДПС; надає Мінфіну пропозиції щодо необхідності підготовки узагальнюючих податкових консультацій.

Стаття 2 КАСУ закріплює, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Оскільки податковий орган є суб`єктом владних повноважень, його дії (або роз`яснення) можуть бути оскаржені в адміністративному суді.

Відповідно до пп.1 п. 1 ст. 19 КАСУ, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.п. 14.1.172-1 ст. 14 ПКУ - індивідуальна податкова консультація роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Відповідно до приписів п. 53.2 ст. 53 ПКУ, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому у паперовій або електронній формі ІПК, як правовий акт індивідуальної дії, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Пунктом 52.6 статті 52 ПКУ визначено, що: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (Міністерство фінансів України), проводить узагальнення індивідуальних податкових консультацій та аналізує обставини, що свідчать про неоднозначність норм податкового законодавства. На основі цього аналізу надаються узагальнюючі податкові консультації, які затверджуються наказом цього органу.

Відповідно до п.52.7 ст.52 ПКУ узагальнюючі податкові консультації є обов`язковими для застосування органами ДПС.

Суд відзначає, що лист Мінфіну від 11.02.2025 № 11230-09-62/4344, на який посилається відповідач, не є узагальнюючою податковою консультацією, обов`язковою для застосування з метою забезпечення єдиного підходу до застосування норм податкового законодавства на всій території України та усунення суперечностей, які можуть виникати з індивідуальних консультацій.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що Конституція та закони України мають вищу юридичну силу, ніж підзаконні акти. У разі колізії суд зобов`язаний застосовувати саме закон на підставі ст. 7 КАС України. Практика Верховного Суду та ЄСПЛ підтверджують, що застосування підзаконних актів, які суперечать закону, є порушенням принципу верховенства права та правової визначеності.

Отже, при вирішенні даного спору підлягають застосуванню норми закону, а положення підзаконного нормативно-правового акта, що йому суперечить, застосуванню не підлягають.

Разом з тим, існування спірної індивідуальної податкової консультації має відповідні правові наслідки для позивача у вигляді фактичної підстави для органу ДПС для реалізації повноважень щодо стягнення з позивача земельного податку за виробничі ділянки виробничого призначення у повному обсязі, в той час, як Законом № 2836 встановлена податкова пільга, а саме звільнення позивача від сплати земельного податку за використання земельних ділянок виробничого призначення.

Оспорювана індивідуальна податкова консультація за своєю правовою суттю створює правову невизначеність і порушує ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції (право мирного володіння майном).

Отже, приймаючи до уваги наведене, суд вважає за необхідне зазначити, що ІПК №813/ІПК/99-00-04-01-04 ІПК від 18.02.2025 є протиправною, оскільки роз`яснення щодо застосування пункту 1 підрозділу 6 розділу ХХ Податкового кодексу України «Особливості справляння плати за землю» надані в порушення норм Конституції України, Закону України №2836-ІХ від 13.12.2022р. відповідно до якого податкова пільга зі звільнення резидентів суб`єктів космічної діяльності від сплати земельного податку за земельні ділянки виробничого використання має надаватися з дня набрання чинності цим законом, а саме з 01.01.2023 року.

Натомість, відповідачем застосований підзаконний нормативний акт - постанова КМУ від 24.09.2024 року № 1095.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського Суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського Суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації №813/ІПК/99-00-04-01-04 ІПК від 18.02.2025 є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 3028, 00 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ "Приватбанк" № 1693 від 18.04.2025.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова" () за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби () судових витрат у розмірі 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

Керуючись ст. ст. 77, 78, 139, 143, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова" до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України № 813/ІПК/99-00-04-01-04 ІПК від 18.02.2025 року.

Стягнути на користь Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова" () за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України () судові витрати у розмірі 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 16 вересня 2025 року.

Суддя О.В. Царікова