Справа № 120/5084/25
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 вересня 2025 р. Справа № 120/5084/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернулася з адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 02.01.2025 №14 щодо відмови у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій.

З метою зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплатити грошову допомогу, позивач звернулася до суду з цією позовною заявою.

Ухвалою від 21.04.2025 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Установлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Скориставшись своїм процесуальним правом відповідач-1 подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечує. По суті спору відповідач вказав, що позивачка 26.12.2024 звернулась за місцем знаходження територіального відділу Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з принципом екстериторіальності засобами програмного забезпечення заяву позивача та надані нею документи розподілено на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області для опрацювання.

За результатами розгляду звернення ГУ ПФУ в Хмельницькій області прийнято рішення № 14 від 02.01.2025 про відмову в перерахунку пенсії.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вважає, що оскільки ним не приймалось рішення по суті заяви позивача, тому відповідальними за опрацювання заяви та прийняття відповідного рішення є визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - Головне управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

З огляду на викладене, представник відповідача-1 акцентує на відсутності правових підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області здійснити певні дії, оскільки ним заява не розглядалася заява та не вчинялися дії та/або бездіяльність щодо позивача.

З приводу законодавчого обґрунтування спірного рішення, представник вказує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на підставі документів електронної пенсійної справи проведено розрахунок стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктами "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Страховий стаж позивача склав 37 років 05 місяців, в т.ч. 20 років 06 місяців 13 днів - стаж на посадах, який дає право на призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій.

Отже, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж, підстави в нарахуванні означеної грошової допомоги відсутні.

Відповідач-2 правом заперечити проти позову не скористався.

Ухвала про відкриття провадження у справі направлена відповідачу в його електронний кабінет та доставлена 22.04.2025, що підтверджується Довідкою від 24.04.2025 (а.с. 21, зворотній бік).

Верховний Суд у постанові від 23.11.2022 у справі № 500/8027/21 дійшов висновку, що довідка про доставку в електронному вигляді рішення суду є належним доказом отримання стороною такого рішення.

Отже, суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в ній доказами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив такі обставини справи.

Позивачка 26.12.2024 звернулась за місцем знаходження територіального відділу Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності засобами програмного забезпечення заяву позивача та надані нею документи розглянуті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та прийнято рішення № 14 від 02.01.2025.

Відповідно до спірного рішення позивачці відмовлено у призначенні грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій через відсутність необхідного спеціального стажу роботи, що дає право на її призначення (а.с. 10-11).

До спеціального стажу, який дає право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги не зараховано періоди роботи, а саме, з 01.08.1983 по 16.09.1985; з 18.09.1985 по 27.09.1988; з 26.10.1988 по 30.11.1993; з 01.12.1993 по 20.12.1996.

Позивач не погоджується із спірним рішенням, вважає його протиправним, тому звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон від 09.07.2003 № 1058-ІV).

Пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" обумовлено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою Кабінету Міністрів Україні 23.11.2011 № 1191 (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Згідно з пунктом 5 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах й 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Тобто, конструкція зазначеної норми права свідчить про те, що право особи на отримання грошової допомоги виникає за умови неотримання такою особою будь-якого іншого виду пенсії до моменту виникнення у неї права на призначення пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У спірному рішенні відповідач зазначив, що аналіз наданих документів не дає можливості виплатити грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до ст. 55 Закону України, оскільки відсутній необхідний спеціальний стаж роботи, що дає право на призначення грошової допомоги (а.с. 10-11).

У спірному рішенні вказано, що відповідно до записів електронної пенсійної справи страховий стаж врахований згідно раніше поданих довідок та записів трудової книжки та становить 37 років 5 місяців, в тому числі 20 років 6 місяців 13 днів - стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення грошової допомоги, яка не підпадає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій.

До спеціального стажу, який дає право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги не зараховано періоди роботи:

- з 01.08.1983 по 16.09.1985 р., на посаді вихователя дитячого садка с. Краснопілка, оскільки колгосп не є комунальною формою власності, а колективна;

- з 18.09.1985 по 27.09.1988 р. на посаді вихователя в дитячому садочку "Райдуга" Київського картонно-паперового комбінату, з 26.10.1988 по 30.11.1993 р. на посаді вихователя в дитячому садочку "Рушничок" Трипільського біохімічного заводу, в зв`язку з відсутністю інформації, що заклади відносяться до комунальної чи державної власності;

- з 01.12.1993 по 20.12.1996 р. на посаді вихователя в дитячому садочку "Рушничок" в зв`язку з відсутністю довідки про перебування у відпустці без збереження заробітної плати.

Оцінюючи наведені доводи, суд зазначає, що відповідно пункту 2 Порядку №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Згідно з Переліком №909, до таких відносяться посади вчителів, вихователів загальноосвітніх навчальних закладів та вихователі дошкільних навчальних закладів всіх типів.

Також Переліком №909 обумовлено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Згідно із ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-ІV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону України "Про зашкільну освіту" педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

В силу пункту 1 статті 39 Закону України «Про позашкільну освіту» зазначено перелік позашкільних закладів, на які поширюється дія даного Закону.

Статтею 29 Закону України «Про освіту» передбачено, що в структуру освіти входить дошкільна освіта.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про дошкільну освіту» систему дошкільної освіти становлять дошкільні навчальні заклади незалежно від підпорядкування, типів і форми власності.

Відповідно до статей 16, 18 Закону Української PCP «Про народну освіту» від 28 червня 1974 року, що діяв на час роботи позивача у вказаний період, з метою створення найсприятливіших умов для виховання дітей дошкільного віку і подання необхідної допомоги сім`ї створюються дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки загального і спеціального призначення та інші дитячі дошкільні заклади. Влаштування дітей у дитячі дошкільні заклади провадиться за бажанням батьків або осіб, які їх замінюють.

Дитячі дошкільні заклади організовувались виконавчими комітетами районних, міських, селищних і сільських Рад народних депутатів, а також з їх дозволу державними підприємствами, установами та організаціями, колгоспами, іншими кооперативними та іншими громадськими організаціями.

Відповідно до статті 10 Конституції УРСР від 20 квітня 1978 року основу економічної системи України становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності.

Таким чином, в період роботи позивача з 01.08.1983 в Україні визнавалось дві форми власності: соціалістична та особиста. Колгоспи відносились до соціалістичної власності, а не до особистої.

Верховний Суд у постанові від 31.01.2019 у справі №466/2943/17 вказав, що робота позивача у період 1977-1987 вихователем дошкільної групи колгоспу є прирівняною до роботи в закладах державної та комунальної власності дошкільної освіти, оскільки в цей період колгоспи відносились до соціалістичної власності, тому безпідставно не зарахований відповідачем до стажу працівника освіти, що дає право на призначення і виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Суд зазначає, що спірні періоди відповідно до записів трудової книжки позивача підтверджуються, тому підстави їх не враховувати відсутні.

Згідно з матеріалами справи відповідачем-2 визначено 20 років 6 місяців 13 днів стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення грошової допомоги, тому зарахувавши спірний період, позивач набуває право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не відповідає критерію правомірного, що обумовлено статтею 2 КАС України, оскільки при розгляді спірного питання постановлене без урахування усіх обставин, що мають значення для призначення пенсійних виплат позивачу, тож права останньої є порушеними.

Підсумовуючи встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення від 02.01.2025 №14 щодо відмови у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій.

Щодо вимоги позивачки в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплатити грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд зазначає таке.

Так, представник відповідача-1, заперечуючи проти позову акцентує, що ГУ ПФУ у Вінницькій області не розглядало заяву позивачки, а відповідальними за опрацювання заяви та прийняття рішення є визначений у встановленому порядку територіальний орган, а саме ГУ ПФУ в Хмельницькій області. Тому, відсутні правові підстави для зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити певні дії, оскільки ним заява не розглядалася та не вчинялося будь-яких дій або бездіяльності щодо позивача.

Суд зазначає, що межах спірних правовідносин заява позивача щодо виплати грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Хмельницькій області за результатами якої прийняте спірне рішення від 02.01.2025 №14.

Відповідно до п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи, що підтверджують право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону:

трудова книжка, копія наказу (розпорядження) про звільнення або відомості про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб. У тих випадках, коли в трудовій книжці або відомостях про трудову діяльність у реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація, що підтверджує роботу на посадах і в закладах, установах державної та комунальної форми власності, передбачених постановами Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення», від 04 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», додаються уточнюючі довідки закладів, установ або їх правонаступників, інші документи, що підтверджують такі відомості.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.10 Порядку №22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

В контексті цього суд зазначає, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Проте, у випадку, що розглядається, питання призначення пенсії не є спірним, позивачці видане 01.05.2024 пенсійне посвідчення (а.с. 9).

З огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1, належним відповідачем у цій справі в частині прийнятого рішення є саме ГУ ПФУ в Хмельницькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву позивача та прийняв спірне рішення від 02.01.2025 №14.

При цьому, хоча це рішення в його преамбулі як про відмову у перерахунку пенсії, по суті ним відмовлено у призначенні грошової допомоги, яка є додатковою соціальною гарантією в силу Закону 1058.

Виплату ж, здійснює територіальний відділ Пенсійного фонду України, а саме ГУ ПФУ у Вінницькій області за місцем фактичного проживання особи, куди в силу приписів п. 4.10 Порядку №22-1 передається електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення.

Отже, законодавець розділив поняття призначення, яке здійснюється за рішенням структурного підрозділу визначеного за екстериторіальністю, та виплату, яка здійснюється територіальними відділом Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання особи.

Вирішуючи спір у цій справі, суд дійшов висновку, що відмова у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, є протиправною. Тому, ураховуючи встановлені обставини, з метою захисту прав позивача, суд доходить висновку, що слід зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області виплатити позивачці грошову допомогу відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Обираючи такий спосіб захисту, суд ураховує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема у постановах від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, зазначала, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Верховний Суд у пункті 62 постанови від 31 травня 2021 року у справі №420/7110/19 зазначав, що обраний позивачем спосіб захисту повинен: а) відповідати змісту порушеного права (вимога повинна співвідноситися із обставинами порушення права чи законного інтересу); б) забезпечувати реальне поновлення прав у випадку задоволення позову (у результаті виконання рішення суду особа фактично повернеться в той стан, у якому перебувала до моменту порушення її права чи законного інтересу).

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 23.03.2023 по справі №400/3826/21 щодо обрання способу відновленого порушеного права та необхідності визначення судом у рішенні відповідних сум. При цьому суд вказав, що враховуючи характер спірних правовідносин, такий спонукаючий спосіб захисту є належним та ефективним, адже здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову.

Суд при вирішенні цього питання ураховує, що позивачка з питань виплати їй грошової допомоги звертається не вперше. Відповідно до матеріалів справи міститься рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 21.08.2024, яким заявниці відмовлено у виплаті означеної допомоги (а.с. 12). Тож, ефективний спосіб у цій справі для відновлення порушеного права є саме зобов`язання відповідача-1 виплатити грошову допомогу, задля належного виконання рішення суду та виключення повторних звернень позивача до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення цього позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1211,20 грн, належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 02.01.2025 №14 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 605,60грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 605,60грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - 13322403, вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005).

Повне судове рішення складено 17.09.2025.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна