Справа № 200/890/25
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року справа №200/890/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Казначеєва Е.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року у справі № 200/890/25 (головуючий І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі УПФ), в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, що полягає у не зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи: з 16 червня 1995 по 13 вересня 1995; з 03 лютого 1996 по 12 травня 1998; з 02 липня 1999 по 31 грудня 1999; з 01 січня 2000 по 11 травня 2003; з 01 січня 2011 по 14 серпня 2012; з 15 серпня 2012 по 30 червня 2014; з 01 листопада 2015 по 31 грудня 2015; з 02 лютого 2016 по 02 серпня 2016 в ПРАТ ММК ім. Ілліча, а також до загального стажу періоду роботу з 15 вересня 1995 по 25 жовтня 1995 в ВБК Трудовий Союз; не зарахуванні додаткових років за кожний повний рік роботи стажу за Списком №1 до страхового стажу додатково по одному року згідно частини 3 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування під час розгляду заяви про призначення пенсії №22484 від 30.11.2024 та прийняття рішення №31 від 10.12.2024 року; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії №22484 від 30.11.2024 та зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи: з 16 червня 1995 по 13 вересня 1995; з 03 лютого 1996 по 12 травня 1998; з 02 липня 1999 по 31 грудня 1999; з 01 січня 2000 по 11 травня 2003; з 01 січня 2011 по 14 серпня 2012; з 15 серпня 2012 по 30 червня 2014; з 01 листопада 2015 по 31 грудня 2015; з 02 лютого 2016 по 02 серпня 2016 в ПРАТ ММК ім. Ілліча, а також до загального стажу періоду роботу з 15 вересня 1995 по 25 жовтня 1995 в ВБК Трудовий Союз, а також зарахувати додаткові роки за кожний повний рік роботи стажу за Списком №1 до страхового стажу додатково по одному року згідно частини 3 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30.11.2024 року він звернувся до УПФ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та додав усі документи, що підтверджують наявність в нього пільгового стажу роботи.

Розпорядженням від 10.12.2024 року позивачу призначена пенсія з 30.11.2024 року. Проте, до пільгового стажу за Списком №1 не зараховано періоди його роботи з 16 червня 1995 по 13 вересня 1995; з 03 лютого 1996 по 12 травня 1998; з 02 липня 1999 по 31 грудня 1999; з 01 січня 2000 по 11 травня 2003; з 01 січня 2011 по 14 серпня 2012; з 15 серпня 2012 по 30 червня 2014; з 01 листопада 2015 по 31 грудня 2015; з 02 лютого 2016 по 02 серпня 2016 в ПРАТ ММК ім. Ілліча, а також до загального стажу періоду роботу з 15 вересня 1995 по 25 жовтня 1995 в ВБК Трудовий Союз.

На думку позивача, відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу спірні періоди його роботи, оскільки вони підтверджені належними документами. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року у справі № 200/890/25 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи з 16 червня 1995 року до 13 вересня 1995 року, з 03 лютого 1996 року до 12 травня 1998 року, з 01 січня 2000 року до 31 грудня 2000 року, з 01 січня 2002 року до 31 грудня 2002 року; з 01 січня 2011 року до 30 червня 2014 року, з 01 листопада 2015 року до 31 грудня 2015 року, з 02 лютого 2016 року до 02 серпня 2016 року, до загального стажу періоду роботи з 15 вересня 1995 року до 25 жовтня 1995 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 30 листопада 2024 року із зарахуванням до пільгового стажу: за Списком №1 періодів роботи з 16 червня 1995 року до 13 вересня 1995 року; з 03 лютого 1996 року до 12 травня 1998 року; з 01 січня 2000 року до 31 грудня 2000 року, з 01 січня 2002 року до 31 грудня 2002 року; з 01 січня 2011 року до 30 червня 2014 року; з 01 листопада 2015 року до 31 грудня 2015 року; з 02 лютого 2016 року до 02 серпня 2016 року, до загального стажу періоду роботи з 15 вересня 1995 року до 25 жовтня 1995 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено практично ті самі доводи якими обґрунтовано відзив на позовну заяву.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить копія паспорту громадянина України.

30 листопада 2024 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком. Вказана заява опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за екстериторіальним принцом.

За результатами розгляду вказаної заяви позивачу призначено пенсію за віком (умови призначення ЗУ №1058-ІV, прикінцеві положення, п. 2, ч. 1; ЗУ №1788, ст. 13а, робота за списком №1) з 30 листопада 2024 року.

З розрахунку стажу у зв`язку з уточненням даних в ЕПС вбачається, що при призначанні пенсії позивачу не зараховано до пільгового стажу за Списком № 1 періоди роботи: з 16 червня 1995 року до 13 вересня 1995 року; з 03 лютого 1996 року до 12 травня 1998 року; з 01 січня 2000 року до 31 грудня 2000 року, з 01.01.2002 року до 31.12.2002 року; з 01 січня 2011 року до 30 червня 2014 року; з 01 листопада 2015 року до 31 грудня 2015 року; з 02 лютого 2016 року до 02 серпня 2016 року, до загального стажу період роботи з 15 вересня 1995 року до 25 жовтня 1995 року. Страховий стаж становить 33 роки 0 місяців 3 дні, крім того, додаткові роки за Список №1 15 років.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1058-IV)).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-ІV (в редакції чинній на момент прийняття Закону) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Закон України Про пенсійне забезпечення № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Відповідач не заперечує, що посади, які обіймав позивач, належать до Списку № 1.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці позивача, ОСОБА_1 працював: з 16 червня 1995 року до 13 вересня 1995 року на посаді слюсаря-ремонтника металургійного устаткування; з 03 лютого 1996 року до 12 травня 1998 року на посаді вогнетривника; з 01 січня 2000 року до 31 грудня 2000 року, з 01 січня 2002 року до 31 грудня 2002 року на посаді агломератника; з 01 січня 2011 року до 14 серпня 2012 року на посаді дозувальника гарячого повертання, з 15 серпня 2012 року до 30 червня 2014 року, з 01 листопада 2015 року до 31 грудня 2015 року, з 02 лютого 2016 року до 02 серпня 2016 року на посаді слюсаря-ремонтника.

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу від 08.07.2024 № 426 ОСОБА_1 з 16 червня 1995 року до 13 вересня 1995 року виконував роботи у агломераційному виробництві (Цех ремонту устаткування аглофабрики) за професією, посадою слюсаря-ремонтника металургійного устаткування, зайнятого ремонтом устаткування в місцях його встановлення на дільницях (робочих місцях) діючих виробництв, що передбачена Списком 1 розділом 2 підрозділом пунктом а, КОД КП 1020100а-1753в, підстава: Постанови Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року; №773 від 15.11.1994 року. Вказана довідка засвідчена печаткою підприємства та містить підписи посадових осіб.

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу від 08.07.2024 № 427 ОСОБА_1 з 03 лютого 1996 року до 12 травня 1998 року виконував ремонт металургійних печей (ЦРМП) за професією, посадою вогнетривника, зайнятого на гарячих роботах, що передбачена Списком 1 розділом 3 підрозділом 2 пунктом а, Код КП 1030200а-15416, підстава Постанова Кабінету Міністрів України №162

від 11.03.1994 року. Вказана довідка засвідчена печаткою підприємства та містить підписи посадових осіб.

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу від 08.07.2024 № 429 ОСОБА_1 з 01 січня 2011 року до 14 серпня 2012 року виконував роботи у агломераційному виробництві (аглофабрика) за професією, посадою дозувальника гарячого повертання, що передбачена Списком 1 розділом 2 підрозділом пунктом а, Код КП 2а, підстава: Постанова Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року.

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу від 08.07.2024 № 428 ОСОБА_1 з 15 серпня 2012 року до 30 червня 2014 року, з 01 листопада 2015 року до 31 грудня 2015 року, з 02 лютого 2016 року до 02 серпня 2016 року виконував роботи у агломераційному виробництві (Аглофабрика) за професією, посадою робітника (слюсаря-ремонтника) ремонтної служби, зайнятого ремонтом устаткування в місцях його встановлення на дільницях (робочих місцях) діючих виробництву основні робітники яких користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення, що передбачена Списком 1 розділом 2 пунктом а, Код КП 2а-3б, підстава: Постанова Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що записи у трудовій книжці, довідки про підтвердження наявного трудового стажу від 08.07.2024 №№ 426, 427, 428, 429 підтверджують характер роботи позивача у періоди з 16 червня 1995 року до 13 вересня 1995 року; з 03 лютого 1996 року до 12 травня 1998 року; з 01 січня 2000 року до 31 грудня 2000 року, з 01.01.2002 року до 31.12.2002 року; з 01 січня 2011 року до 30 червня 2014 року; з 01 листопада 2015 року до 31 грудня 2015 року; з 02 лютого 2016 року до 02 серпня 2016 року, що надає право включення вищевказаних періодів роботи до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17, від 05 серпня 2020 року у справі № 127/9289/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Окрім того, в матеріалах справи наявні індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5).

За приписами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб. Пенсійний фонд України (далі - Пенсійний фонд) - це орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

Статтею 16 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", визначено, що державний реєстр створюється для забезпечення в тому числі ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації.

За приписами статті 20 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", передбачено, які відомості містить реєстр застрахованих осіб. Зі змісту даної статті вбачається, що вказаний реєстр містить відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості, в тому числі і відомості про особливі умови праці, що дають право на пільги із загальнообов`язкового державного соціального страхування, відомості про облік стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства.

З вказаного реєстру вбачається, що в періоди з 01 січня 2011 року до 30 червня 2014 року; з 01 листопада 2015 року до 31 грудня 2015 року; з 02 лютого 2016 року до 02 серпня 2016 року інформація по спеціальному стажу позивача вносилася роботодавцем за кодом ЗПЗ013А1.

Відповідно до постанов правління Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) № 7-6 від 10.06.2004 Про затвердження Порядку формування і подачі органам ПФУ відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, № 26-1 від 05.11.2009 Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органам ПФУ, № 22-2 від 08.10.2010 Про Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та № 25-2 від 03.12.2013 Про визнання такою, що втратила чинність, постанови правління ПФУ від 08.10.2010 № 22-2, якими затверджувалися Довідники кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства, встановлено код підстав для обліку спецстажу за № ЗП3013А1, ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А2 для застрахованих осіб, які є працівниками, що зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці: код ЗПЗ013А1 - працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Суд встановив, роботодавець звітував щодо спецстажу позивача, вся інформація щодо стажу позивача з 01 січня 2011 року до 30 червня 2014 року; з 01 листопада 2015 року до 31 грудня 2015 року; з 02 лютого 2016 року до 02 серпня 2016 року є в системі персоніфікованого обліку, а тому цей період роботи має бути зарахований до пільгового стажу позивача без будь-якого додаткового підтвердження.

З огляду на наведене, враховуючи сукупність належних та допустимих доказів, суд дійшов висновку, що записи у трудовій книжці, довідки про підтвердження пільгового стажу, індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) підтверджують характер роботи позивача у періоди з 16 червня 1995 року до 13 вересня 1995 року; з 03 лютого 1996 року до 12 травня 1998 року; з 01 січня 2000 року до 31 грудня 2000 року, з 01.01.2002 року до 31.12.2002 року; з 01 січня 2011 року до 30 червня 2014 року; з 01 листопада 2015 року до 31 грудня 2015 року; з 02 лютого 2016 року до 02 серпня 2016 року, що підтверджує право позивача на включення вказаних періодів роботи до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про те, які документи необхідно подати додатково не пізніше трьох місяців із дня повідомлення для вирішення питання про призначення пенсії.

Позовні вимоги про зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 02.07.1999 року до 31.12.1999 року, з 01.01.2001 року до 31.12.2001 року, з 01.01.2003 року до 11.05.2003 року задоволенню не підлягають, оскільки з розрахунку стажу вбачається, що вказані періоди вже зараховані відповідачем до пільгового стажу.

Суд вважає за необхідне вказати на наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 4.2 Порядку № 383 передбачено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Суд звертає увагу, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а. При цьому Верховний суд відступив від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 15 вересня 1995 року до 25 жовтня 1995 року суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що у відповідності до записів у трудовій книжці позивача ОСОБА_1 працював з 15 вересня 1995 року до 25 жовтня 1995 року в Маріупольському виробничо-будівельному кооперативі Трудовий Союз.

Всі перелічені записи в трудовій книжці позивача внесені на підставі наказів з зазначенням їх номеру та дати, а також засвідчені печаткою.

Отже, належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою підтверджується, що ОСОБА_1 має право на включення до страхового стажу періоду роботи з 15 вересня 1995 року до 25 жовтня 1995 року.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року у справі № 200/890/25 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року у справі № 200/890/25 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 18 вересня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко