Справа № 400/8149/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/8149/24

Перша інстанція: суддя Мороз А. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів Бойка А.В., Єщенка О. В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУ ПФУ в Миколаївській області) та Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (далі ГУ ПФУ в Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області №71 від 15.08.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати відповідача зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 26.01.1987 по 22.04.1987, а до загального страхового стажу та до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 24.08.1994 по 10.02.1995, з 11.02.1995 по 11.04.1996, з 12.04.1996 по 18.01.1997, 19.02.1997 по 26.05.1999, з 08.07.1999 по 31.12.2006, 01.01.2007 по 30.06.2007, з 30.06.2007 по 28.06.2009, з 29.06.2009 по 27.06.2010, з 03.08.2010 по 27.06.2011 з 16.07.2011 по 07.05.2012, а також заробітну плату з серпня 1994 року по травень 2012 року за даними довідок про заробітну плату № 1711/99-10-04 від 27.05.2021, № 03/07-641 від 22.07.2021, № 03/07-642 від 22.07.2021 до заробітної плати, що береться до розрахунку пенсії;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Львівській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 06.08.2024 та провести відповідні виплати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що досягнувши пенсійного віку звернувся до ГУ ПФУ в Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до положень статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV).

За результатами розгляду вказаної заяви ГУ ПФУ в Миколаївській області, визначене за принципом екстериторіальності, прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону №1058-ІV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та стажу роботи водієм міського пасажирського транспорту.

Позивач вважає, що орган Пенсійного фонду протиправно не зарахував до його страхового стажу спірні періоди роботи в Російській Федерації із посиланням на припинення з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода).

На переконання позивача, оскільки спірний стаж набутий під час чинності вказаної Угоди він має право на зарахування цього періоду до страхового стажу, а оскаржуване рішення є протиправним та таким, що порушує його право на соціальне забезпечення.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 15.08.2024 № 71.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 26.01.1987 по 22.04.1987, до страхового стажу та до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV періоди роботи з 24.08.1994 по 10.02.1995, з 11.02.1995 по 11.04.1996, з 12.04.1996 по 18.01.1997, 19.02.1997 по 26.05.1999, з 08.07.1999 по 31.12.2006, 01.01.2007 по 30.06.2007, з 01.07.2007 по 29.06.2008, з 30.06.2008 по 28.06.2009, з 29.06.2009 по 27.06.2010, з 03.08.2010 по 27.06.2011, з 16.07.2011 по 07.05.2012, з урахуванням заробітної плати з серпня 1994 по травень 2012 року згідно довідок про заробітну плату № 1711/99-10-04 від 27.05.2021, № 03/07-641 від 22.07.2021, № 03/07-642 від 22.07.2021, та повторно розглянути заяву від 06.08.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 8 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ГУ ПФУ в Миколаївській області надало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції не врахував, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» передбачений вихід України з Угоди та зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19.06.2023.

Як зазначає апелянт, починаючи з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього СРСР, а в подальшому незалежних державах, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/ договорів.

Апелянт зауважує, що на сьогодні двосторонні угоди/договори в галузі пенсійного законодавства між Україною та РФ не укладені, а тому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РФСР по 31.12.1991.

Отже, на переконання апелянта, рішення про відмову у призначенні пенсії є законним та обґрунтованим та підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.

Пункт 2 частини 1 статті 263 КАС України визначає, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 досягнувши пенсійного віку звернувся до ГУ ПФУ в Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до положень пункту 8 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV.

Заява ОСОБА_1 про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Миколаївській області.

15.08.2024 ГУ ПФУ в Миколаївській області, за результатами розгляду заяви прийняло рішення №71 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.12).

В оскаржуваному рішенні територіальний орган Пенсійного фонду зазначив, що за доданими до заяви документами до страхового стажу не зараховані наступні періоди:

- в колгоспі протягом січня - квітня 1987 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.06.1984, оскільки відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів);

- на території РФ протягом серпня 1994 року - червня 2009 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.06.1984; протягом червня 2009 року - травня 2012 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 29.06.2009 та за даними довідок про заробітну плату від 27.05.2021 № 1711/99-10-04, від 22.07.2021 № 03/07-641, № 03/07-642 за періоди роботи на території РФ протягом серпня 1994 року - червня 2012 року, оскільки з 01.01.2023 РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим до стажу зараховуються періоди роботи на території РФСР по 31.12.1991;

- період роботи водієм міського пасажирського транспорту на території РФ протягом серпня 1994 року - травня 2012 року згідно з пільговою довідкою державного унітарного підприємства м. Москви «Мосгортанс» № 231 від 19.04.2021.

Також у спірному рішенні відповідач зазначив, що необхідний страховий стаж згідно пункту 8 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, у тому числі на роботі водіїв міського пасажирського транспорту не менше 12 років, натомість страховий стаж позивача становить 15 років 10 місяць 20 днів.

За таких умов, ГУ ПФУ в Миколаївській області відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Вважаючи протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що орган Пенсійного фонду безпідставно не зарахував спірні періоди роботи до страхового стажу позивача.

Аргументуючи свій висновок стосовно протиправності не зарахування періоду роботи позивача у колгоспі з підстав відсутності інформації щодо встановленого мінімуму трудової участі у громадському господарстві та його виконання, суд виходив з того, що такі дії відповідальних осіб не можуть впливати на особисті права працівника.

Посилаючись на позицію Верховного Суду, наведену, в тому числі, у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 25.04.2019 у справі № 593/283/17, суд указав, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства і це не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист.

Далі, оцінюючи правомірність відмови органу Пенсійного фонду зарахувати період роботи на території РФ із посиланням на припинення дії Угоди про гарантії прав громадян-держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення, суд виходив з того, що вказана Угода припиняє передбачені нею зобов`язання лише відносно правовідносин, які слідують за датою набуття денонсації, а не передують цій даті.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не зарахував періоди роботи позивача на території РФ, зокрема, з серпня 1994 по травень 2012, оскільки Угода припинила свою дію лише з 19.06.2023.

Також суд визнав протиправною відмову зарахувати стаж роботи позивача водієм міського пасажирського транспорту на території РФ, що підтверджується пільговою довідкою ДУП «Мосгортранс».

При цьому, як зауважив суд, вказані періоди роботи позивача підтверджуються відповідними записами трудової книжки, яка відповідно до норм діючого законодавства є основним документом, що підтверджує стаж роботи, а тому вважав, що порушене право позивача слід відновити шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати спірні періоди до страхового стажу позивача.

Водночас, суд відмовив у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах, оскільки вважав, що це становить втручання у повноваження суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з чим вважав що належним способом захисту порушених прав є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За такого правового регулювання, колегія суддів переглядає висновки суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги та не вступає в обговорення та оцінку судового рішення суду першої інстанції, в тій частині, яка не оскаржена.

Так, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що внаслідок припинення Угоди позивач не має права на зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу, а тому внаслідок недостатності страхового стажу у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, що свідчить про правомірність оскаржуваного рішення.

Надаючи оцінку вказаним доводам апеляційної скарги, колегія суддів керується наступним.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (вище і далі - Закон № 1058-IV).

Стаття 1 Закону №1058-IV встановлює, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 24 Закону №1058-IV закріплено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До дати набрання чинності Законом №1058-IV, а саме до 01.01.2004 стаж вимірювався часом роботи трудовий стаж.

Так, відповідно до норм Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР», який набрав чинності 15.05.1990, норм Закону України 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі -Закон №1788-ХІІ), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості перерв.

Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пункт 1 Порядку №637 визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що з 19.06.2023 припинена дія Угоди між Урядом України та Урядом РФ про трудову діяльність та соціальний захист громадян, що свідчить про відсутність підстав для зарахування спірного стажу, колегія суддів виходить з такого.

Так, з метою належного забезпечення прав громадян на пенсійне забезпечення 13.03.1992 була прийнята Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення (далі і вище - Угода).

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Відповідно до статті 5 Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Стаття 6 Угоди визначає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно статті 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 01.12.1991, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Аналізом вказаних норм слід дійти висновку, що на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалася дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу

Також з наведених положень слідує, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до статті 13 Угоди, кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, Угодою визначений стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.

Відповідно до статті 19 Закону України від 03.08.2004 №1906-IV «Про міжнародні договори України» (далі Закон №1906-IV), чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписи пункту «в» частини 2 статті 24 Закону №1906-IV передбачають, що припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно положень частини 1 статті 25 Закону №1906-IV припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» зафіксований факт виходу України з Угоди.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України про те, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано в Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило факт припинення Угоди для України з 19.06.2023.

Водночас, колегія суддів зауважує, що закон не має зворотної дії в часі, у зв`язку з чим можна дійти висновку, що припинення Угоди свідчить про припинення передбачених нею зобов`язань для сторін лише відносно правовідносин, які слідують за датою набуття денонсації, а не передують цій даті.

Отже, позивач, працюючи поза межами України, мав легітимні очікування щодо пенсійного забезпечення в Україні.

Також варто зазначити, що з огляду на чинність Угоди під час роботи позивача поза межами України останній не може нести негативні наслідки у вигляді позбавлення права на зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ГУ ПФУ в Миколаївській області під час прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії безпідставно виходив з того, що періоди роботи позивача на території РФ протягом 1994- 2012 років не можуть бути зараховані до його страхового стажу, з огляду на припинення дії Угоди 19.06.2023.

Також на думку колегії суддів суд першої інстанції доречно зауважив на тому, що спірні періоди страхового стажу підтверджуються відповідними записами трудової книжки ОСОБА_1 , що також свідчить про те, що територіальний орган Пенсійного фонду протиправно відмовив у зарахуванні вказаного трудового стажу до страхового стажу останньої.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять аргументів, яким би не була надана правова оцінка судом першої інстанції.

Будь-яких інших доводів, з боку апелянта, які б могли свідчити про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, апеляційна скарга не містить.

За таких підстав колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Таким чином колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко