Справа № 200/4899/25
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року Справа№200/4899/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Стойки В.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська пл., 8, ) про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації Державної податкової служби України від 05.06.2025 №3086/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК, зобов`язання повторно розглянути запит Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та надати нову індивідуальну податкову консультацію з урахуванням висновків суду, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України в якому просила:

визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України від 05.06.2025 №3086/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК;

зобов`язати Державну податкову службу України повторно розглянути запит Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та надати нову індивідуальну податкову консультацію з урахуванням висновків суду.

Обґрунтовує позовні вимоги тим, що 23.05.2025 подано до Державної податкової служби України запит на отримання індивідуальної податкової консультації в письмовій формі щодо подвійного оподаткування та додаткового адміністрування податків, саме з наведеної практичної ситуації просила роз`яснити: порядок сплати податків, та чи призводить застосування підпункту 38.9. пункту 38 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України до подвійного оподаткування та додаткового адміністрування податків. На вказаний запит Державною податковою службою України надано індивідуальну податкову консультацію, в якій не надала чіткої відповіді на поставлені запитання. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві. Вказав, що дана податкова консультація не суперечить нормам ПК України та не порушує право платника податків, таким чином не є протиправно, та не може бути скасованою. Тобто, у спірних правовідносинах Відповідач виконав вимоги статті 52 ПК України та надав позивачу податкову консультацію, яка містить необхідну інформацію і надає відповідь на зазначеному у зверненні питанні.

Позивач надав відповідь на відзив, де зазначив, що контролюючий орган у індивідуальній податковій консультації обмежився лише посиланням на окремі норми без надання жодної оцінки зазначеної у запиті правової/податкової ситуації. Вказаною індивідуальною податковою консультацією ставиться під сумнів господарська діяльність Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 . Також, контролюючим органом порушується питання сенсу здійснення такої господарської діяльності, вважаючи контрагентів Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 її податковими агентами. Отже посилання контролюючого органу, що вказаною індивідуальною податковою консультацією не порушуються права та законні інтереси позивача, у тому числі й у практичному її застосуванні є безпідставними.

Ухвалою Донецького адміністративного суду від 09.07.2025 року справу було відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, є юридичною особою та згідно ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС-України) здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Відповідач Державна податкова служба України є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані їм Податковим кодексом України повноваження, згідно ст. 43 КАС України здатен здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Донецькій області, Волноваській державній податковій інспекції з 01.06.2021. Відповідно до заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 01.06.2021 №16 здійснює діяльність на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок, 3 група зі ставкою 5%).

Відповідно до витягу з Єдиного з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює такі види економічної діяльності: 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у. (основний); 68.31 Агентства нерухомості; 66.21 Оцінювання ризиків та завданої шкоди; 69.20 Діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування; 63.11 Оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 77.33 Надання в оренду офісних машин і устатковання, у тому числі комп`ютерів; 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.; 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 68.32 Управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту; 69.10 Діяльність у сфері права; 58.19 Інші види видавничої діяльності; 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; 74.20 Діяльність у сфері фотографії; 82.11 Надання комбінованих офісних адміністративних послуг; 82.19 Фотокопіювання, підготування документів та інша спеціалізована допоміжна офісна діяльність; 71.11 Діяльність у сфері архітектури; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 23.05.2025 подано до Державної податкової служби України запит на отримання індивідуальної податкової консультації в письмовій формі щодо подвійного оподаткування та додаткового адміністрування податків, саме з наведеної практичної ситуації просила

роз`яснити:

1) Порядок сплати податків фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , враховуючи фактичне проживання/перебування на підконтрольній території України, місце провадження господарської діяльності - «територія України» або «підконтрольна територія України» з урахуванням своєчасності сплачених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 податків.

2) Чи призводить застосування підпункту 38.9. пункту 38 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України по відношенню до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , фактичне проживання/перебування якої знаходиться на підконтрольній території України, місце провадження господарської діяльності - «підконтрольна територія України» та її контрагентів до подвійного оподаткування та додаткового адміністрування податків.

Як вбачається з матеріалів справи зазначених запит на індивідуальну податкову консультацію було обумовлено тим, що позивач в ході здійснення підприємницької діяльності, фактично проживаючи на підконтрольній Україні території та самостійно здійснюючи сплату всіх обов`язкових податкових платежів до бюджету зіткнувся з подвійним оподаткуванням та додатковим адмініструванням податків.

На вказаний запит позивача Державною податковою службою України надано індивідуальну податкову консультацію від 05.06.2025 №3086/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК, у якому зазначено наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України (далі - Кодекс) (п. 1.1 ст. 1 Кодексу).

Загальні засади здійснення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем визначено главою 5 розділу II Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ).

Згідно з абзацом першим частини другої ст. 50 ЦКУ фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

У ст. 29 ЦКУ зазначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до п. 65.1 ст. 65 Кодексу взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закон № 755), зі змінами та доповненнями.

При цьому податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси (п. 45.1 ст. 45 Кодексу).

Згідно з частиною другою ст. 13 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована Російською Федерацією територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України.

Державна реєстрація фізичних осіб - підприємців та інші реєстраційні дії проводиться відповідно до Закону № 755 шляхом включення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації.

Відомості про фізичну особу - підприємця, які містяться в Єдиному державному реєстрі включають, зокрема, дані про місцезнаходження (адресу місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем) (частина четверта ст. 9 Закону № 755). Зміни у відомостях Єдиного державного реєстру підлягають реєстрації у порядку, встановленому Законом № 755.

Внесення змін до облікових даних платників податків, крім фізичних осіб, які не зареєстровані підприємцями та не провадять незалежну професійну діяльність визначений ст. 66 Кодексу.

Так, у разі проведення державної реєстрації зміни місцезнаходження або місця проживання платника податків, внаслідок якої змінюється контролюючий орган, в якому на обліку перебуває платник податків, а також у разі зміни податкової адреси платника податків, контролюючими органами за попереднім та новим місцезнаходженням (місцем проживання) платника податків проводяться процедури відповідно зняття з обліку/взяття на облік такого платника податків (п. 66.3 ст. 66 Кодексу).

Відповідно до п. 65.1 ст. 65, п.п. 66.1.1 п. 66.1 та п. 66.3 ст. 66 Кодексу у разі проведення державної реєстрації зміни місця проживання платника податків, в наслідок якої змінюється контролюючий орган, процедури відповідно зняття з обліку/взяття на облік такого платника податків розпочинаються та проводяться контролюючими органами у разі надходження, зокрема, відомостей з Єдиного державного реєстру про проведення державної реєстрації таких змін.

Порядок зміни контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків, території територіальної громади або ДПІ обслуговування визначений розділом X Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за № 1562/20300 (далі - Порядок № 1588).

Контролюючі органи отримують відомості з Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію та інші реєстраційні дії у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами контролюючих органів згідно з Законом № 755 для виконання покладених на контролюючі органи повноважень.

Отже, для контролюючих органів першоджерелом відомостей щодо місцезнаходження фізичних осіб - підприємців є Єдиний державний реєстр, відомості з якого мають бути достовірними.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру та даними інформаційних ресурсів ДПС Любченко Ірина є фізичною особою - підприємцем, дата державної реєстрації 01.06.2021, місцезнаходження: 86412, Донецька область, м. Єнакієве.

Щодо оподаткування доходу, отриманого фізичною особою - підприємцем, реєстрація якого є тимчасово окупована територія (Донецька обл., м. Єнакієве) Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку визначено главою 1 розділу XIV Кодексу.

Відповідно до п. 292.9 ст. 292 Кодексу доходи фізичної особи - платника єдиного податку, отримані в результаті провадження господарської діяльності та оподатковані згідно з главою 1 розділу XIV Кодексу, не включаються до складу загального річного оподатковуваного доходу фізичної особи, визначеного відповідно до розділу IV Кодексу.

При цьому доходом фізичної особи - підприємця - платника єдиного податку є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/ або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній п. 292.3 ст. 292 Кодексу. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності (п.п. 1 п. 292.1 ст. 292 Кодексу).

Відповідно до п.п. 2 п. 297.1 ст. 297 Кодексу платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, зокрема: податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - четвертої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з главою 1 Кодексу.

При цьому слід зазначити, що до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається дохід фізичної особи - підприємця, з якого сплачується єдиний податок згідно із спрощеною системою оподаткування відповідно до Кодексу (п.п. 165.1.36 п. 165.1 ст. 165 Кодексу).

Разом з цим, згідно з п.п. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу платниками військового збору є, зокрема: фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку третьої групи, крім електронних резидентів (е-резидентів) (п.п. 3 п. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу).

Військовий збір для платників збору, зазначених, зокрема, у п.п. 3 п.п. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, встановлюється з 01 січня 2025 року по 31 грудня року, у якому буде припинено або скасовано воєнний стан, введений Указом Президента України від 24 лютого 2024 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (абзац п`ятий п.п. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу).

Об`єктом оподаткування військовим збором для платників, зазначених у п.п. 3 п.п. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, є доходи визначені ст. 292 Кодексу (п.п. З п.п. 1.2 п. 16і підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу).

Ставка військового збору для платників, зазначених у п.п. З п.п. 1.1 п. 16і підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, становить - 1 відсоток від доходу, визначеного ст. 292 Кодексу (п.п. 3 п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу).

Крім того, згідно з п. 177.8 ст. 177 Кодексу під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи фізичних осіб у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документа, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності.

Враховуючи викладене, фізична особа - підприємець - платник єдиного податку, яка здійснює діяльність на підконтрольній території України, під час нарахування (виплати) їй юридичною особою доходу, не утримує податок на доходи фізичних осіб та військовий збір за умови надання такою фізичною особою - підприємцем копії документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності (витяг з реєстру платників єдиного податку).

Щодо другого питання відповідно до п. 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення проведення операції Об`єднаних сил (ООС), для платників податків, які станом на 14 квітня 2014 року мали місцезнаходження (місце проживання) на тимчасово окупованій території, що визнана такою відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» (далі - Постанова № 254), або в населених пунктах на лінії зіткнення, та/або платників податків, які мають об`єкти оподаткування місцевими податками, зборами на цих територіях, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у п. 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу. Дія п. 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу не поширюється на територію України, визнану тимчасово окупованою відповідно до Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

У п. 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу терміни вживаються в такому значенні, зокрема, тимчасово окупована територія - територія окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, визначена відповідно до Постанови № 254, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто дія п. 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу застосовується на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення проведення операції Об`єднаних сил (ООС).

Так, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - Розпорядження № 1085), зокрема зазначений перелік містить м. Єнакієве.

Підпунктом 38.9 п. 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення Кодексу» встановлено, що під час нарахування (виплати) фізичним особам - підприємцям, місцезнаходженням або місцем проживання яких є тимчасово окупована територія (незалежно від системи оподаткування), доходу від здійснення ними підприємницької діяльності суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, зобов`язані утримати податок на доходи у джерела виплати. При цьому на таких осіб не поширюється дія п. 177.8 ст. 177 та п.п. 2 п. 297.1 ст. 297 Кодексу.

Доходи від здійснення підприємницької діяльності, оподатковані відповідно до цього підпункту, не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичної особи - підприємця та/або доходу фізичної особи - підприємця платника - единого податку.

Водночас період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України (ст. 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-УП «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»).

Разом з тим, Указом Президента України від 30.04.2018 № 116 уведено в дію рішення РНБОУ «Про широкомаштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганський областях».

Таким чином, оскільки місце проживання або податкова адреса фізичної особи - підприємця зареєстровано на тимчасово окупованій території (Донецька обл., м. Єнакієве), то оподаткування доходу від здійснення ними підприємницької діяльності здійснюється відповідно до п.п. 38.9 п. 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, тобто суб`єкти господарювання та/або самозайняті особи, які нараховують (виплачують) вказаний дохід, зобов`язані утримати податок на доходи фізичних осіб і військовий збір у джерела виплати.

Відповідно до підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 14.1.172-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

У відповідності до пункту 52.1 статті 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (пункту 52.2 статті 52 Кодексу).

Згідно з пунктом 52.3 статті 52 ПК України за вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Приписами пункту 52.4 статті 52 ПК України передбачено, що індивідуальні податкові консультації надаються: в усній формі - контролюючими органами та державними податковими інспекціями; у письмовій формі - контролюючими органами в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональними територіальними органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пунктом 53.2 статті 53 Податкового кодексу України, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Отже, індивідуальна податкова консультація (допомога контролюючого органу) надається платнику податків для правильності застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту у межах їхньої компетенції з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності, має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому така консультація надана.

При цьому, надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування.

Метою податкової консультації є викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

При цьому, обов`язковими складовими письмової податкової консультації є: опис питань, що порушуються платником податків; обґрунтування застосування норм законодавства з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків; висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства. Наявність чи відсутність цих складових у своїй сукупності надають підстави для висновку про належність письмового документа до податкової консультації.

Зміст наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання й повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин.

Отже, податкова консультація (індивідуальна), як методична й практична допомога платнику податків при виконанні ним податкового обов`язку, фактично, за всіма процедурами (нарахування та сплата платежів, пені, штрафних санкцій, оскарження дій контролюючих органів тощо): 1) надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності; 2) має індивідуальний характер і може використовуватися лише платником податків, якому така консультація надана; 3) не може встановлювати (змінювати чи припиняти) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування; 4) має мету - викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

При цьому платнику податків надано право оскаржити до суду, як правовий акт індивідуальної дії, податкову консультацію контролюючого органу у випадку, якщо вона, на його думку, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, й визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Обов`язковими складовими письмової податкової консультації є :

- опис питань, що порушуються платником податків;

- обґрунтування застосування норм законодавства з урахуванням фактичних

обставин, вказаних у зверненні платника податків;

- висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 826/2032/16, від 03.12.2020 у справі № 805/112/16-а, від 13.08.2021 у справі № 816/1510/16, від 12.06.2024 у справі № 200/3060/22.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно- правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Пункт 162.1 статті 162 Податкового кодексу України визначає, що платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи (підпункт 162.1.1); фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні (підпункт 162.1.2); податковий агент (підпункт 162.1.3).

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету регламентує стаття 168 Податкового кодексу України, пункт 168.1 якої передбачає порядок оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом.

Відповідно до підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до відповідного бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки, небанківські надавачі платіжних послуг приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання платіжної інструкції на перерахування цього податку до відповідного бюджету або платіжної інструкції на зарахування коштів у сумі цього податку на єдиний рахунок, визначений статтею 35-1 цього Кодексу.

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (підпункт 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Пунктом 177.8 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що під час нарахування (виплати) фізичній особі-підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документа, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

При цьому, за приписами Податкового кодексу України фізична особа-підприємець є самостійним платником податку, який зобов`язаний самостійно нараховувати та сплачувати податки.

Водночас, визначення терміну "місце проживання" Податковий кодекс України не містить. Відповідно, з урахуванням положень пункту 5.3 статті 5 ПК України для визначення змісту такого терміну застосовується положення Цивільного кодексу України.

За змістом частин першої, другої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Фізична особа може мати кілька місць проживання (частина шоста статті 29 Цивільного кодексу України).

З урахуванням викладеного, під місцем проживання розуміється конкретний об`єкт житлової нерухомості, в якому фізична особа проживає постійно або тимчасово.

Визначення податкової адреси фізичної особи, надане у пункті 45.1 статті 45 Податкового кодексу України передбачає, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Таким чином, застосування підпункту 38.9. пункту 38 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України зводиться до того, що відповідна норма може застосовуватись тільки по відношенню до фізичних осіб - підприємців, які фактично мають місце проживання на непідконтрольній території України, де не працюють державні органи України та відповідно національна банківська система, що робить неможливим такою особою здійснювати відрахування податкових зобов`язань до державного бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 фактично проживає на підконтрольній Україні території та самостійно здійснює сплату всіх обов`язкових податкових платежів до бюджету. Зазначена обставина не є спірною.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" наведені гарантії прав і свобод громадян України, які виїхали за межі тимчасово окупованої території, зокрема зазначено: громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Таким чином, покладення в таких випадках обов`язку на юридичних осіб виступати податкових агентом фізичної особи-підприємця призводить до подвійного оподаткування та додаткового адміністрування податків.

Суд зазначає, що відповідач у індивідуальній податковій консультації обмежився лише посиланням на окремі норми без надання жодної оцінки зазначеної у запиті правової ситуації.

Так в оскаржуваній податковій консультації не викладено опису всіх питань, що порушені платником, а також не зазначено порядок застосування норм податкового законодавства з урахуванням конкретних фактичних обставин. Зміст податкової консультації фактично зведений до цитування положень Податкового кодексу України, що не є роз`ясненням поставлених питань.

Таким чином, оскаржувана податкова консультація є протиправною та підлягає скасуванню оскільки не містить опису всіх питань, які порушені платником, та чітких відповідей на поставлені запитання, а також обґрунтування застосування норм законодавства з урахуванням фактичних обставин, наведених у запиті платника податків.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, контролюючим органом зазначених вище принципів при прийнятті рішення дотримано не було.

ЄСПЛ у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Крім того, право особи на доступ до правосуддя гарантоване статтею 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, громадських об`єднань та посадових осіб.

У практиці Європейського суду з прав людини, зокрема в справі "Делькур проти Бельгії" (Delcourt v. Belgium, рішення від 17 січня 1970 року, заява № 2689/65) висловлено позицію про те, що в демократичному суспільстві, у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 04 грудня 1995 року в справі "Беллет проти Франції" (Bellet V., France, рішення від 04 грудня 1995 року, заява № 23805/94), в якому Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, хоча право доступу до суду і не є абсолютним, це право не повинно обмежуватися таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.

З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що індивідуальна податкова консультація Державної податкової служби України від 05.06.2025 №3086/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача..

З огляду на наведене позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір ц розмірі 1211,20 грн. стягнути з відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України від 05.06.2025 №3086/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК.

Зобов`язати Державну податкову службу України повторно розглянути запит Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та надати нову індивідуальну податкову консультацію з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень) 20 коп.

Рішення складено та підписано 17.09.2025 року.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Стойка