Справа № 640/35839/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року м. Львівсправа № 640/35839/21

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду із вищевказаним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з врахуванням стажу роботи з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року в подвійному розмірі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням стажу роботи з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року в подвійному розмірі починаючи з 16 квітня 2021 року;

- стягнути судові витрати з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у цій справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 22 червня 2020 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058). Зазначає, що до призначення пенсії працював, зокрема у пологовому будинку м. Стаханова, а саме: у період з 02 січня 1990 року по 30 квітня 1997 року на посаді лікаря-анестезіолога групи анестезіології та реанімації; у період з 01 травня 1997 року по 13 листопада 2006 року на посаді завідуючого групою анестезіології та реанімації; у період з 14 листопада 2006 року по 14 серпня 2014 року на посаді завідуючого відділу анестезіології. Вказані періоди роботи відповідно до статті 60 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788) зараховуються до стажу роботи у подвійному розмірі, чого відповідачем, однак, не було зроблено. У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача із заявою від 16 квітня 2021 року, в якій просив здійснити перерахунок пенсії з врахуванням періодів роботи з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року в подвійному розмірі, проте отримав відмову. Уважаючи зазначену відмову протиправною та такою, що порушує його право на отримання пенсійного забезпечення в належному розмірі, позивач за захистом свого порушеного права звернувся з цим позовом до суду, який просить задовольнити повністю.

Також у позовній заяві позивач покликається на пункт 1 частини першої статті 371 КАС України, за змістом якого рішення суду про присудження, зокрема виплати пенсій виконуються негайно у межах суми стягнення за один місяць.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що статтею 60 Закону № 1788 не затверджено перелік посад, а лише зарахування роботи у відповідних закладах. Відповідно до статті 24 Закону № 1058 час трудової діяльності на роботах, передбачених статтею 60 Закону № 1788, зараховується у подвійному розмірі по 31 грудня 2003 року включно, а з 01 січня 2004 року в одинарному розмірі. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 жовтня 1997 року № 303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» (далі також Наказ № 303) відділення реанімації, які були до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих ВООЗ, із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації. Відповідно до записів трудової книжки позивача він з 02 січня 1990 року був прийнятий на роботу лікарем анестезіологом-реаніматологом в пологовий будинок м. Стаханова, а з 01 травня 1997 року працював завідувачем групи анестезіології та реанімації. З огляду на наведене у Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відсутні підстави для врахування спірних періодів роботи позивача з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року в подвійному розмірі. З урахуванням викладеного відповідач уважає, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно, прав позивача не порушував, а тому в задоволенні позову просить відмовити повністю.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399, передано судові справи Окружного адміністративного суду міста Києва Львівському окружному адміністративному суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 лютого 2025 року для розгляду справи № 640/35839/21 визначено головуючою суддею Клименко Оксану Миколаївну.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року прийнято матеріали адміністративної справи № 640/35839/21 до провадження та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01 квітня 1980 року позивач 02 січня 1990 року прийнятий на посаду лікаря анестезіолога-реаніматолога пологового будинку м. Стаханова (наказ № 1-к від 02 січня 1990 року); 01 травня 1997 року призначений завідуючим групи анестезіології і реанімації (наказ № 30-к від 20 травня 1997 року); 14 листопада 2006 року призначений завідуючим відділення анестезіології без ліжок (наказ № 52-к від 14 листопада 2006 року).

Згідно з довідкою пологового будинку міста Стаханова від 01 вересня 2014 року № 93 позивач дійсно працював у пологовому будинку м. Стаханова:

- з 02 січня 1990 року по 30 квітня 1997 року на посаді лікаря-анестезіолога групи анестезіології та реанімації;

- у період з 01 травня 1997 року по 13 листопада 2006 року на посаді завідуючого групою анестезіології та реанімації;

- у період з 14 листопада 2006 року по 14 серпня 2014 року на посаді завідуючого відділу анестезіології без ліжок;

- з 14 серпня 2014 року звільнений за власним бажанням.

З 22 червня 2020 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058, що не заперечується сторонами.

Згідно з Розрахунком стажу форми РС-право періоди роботи позивача в пологовому будинку міста Стаханова з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року зараховані пенсійним органом до стажу роботи в одинарному розмірі (кратність 1).

16 квітня 2021 року представник позивача за довіреністю Гаврилова Валерія Геннадіївна звернулася в інтересах позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, у якій просила здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахування періодів з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року в подвійному розмірі.

Листом від 02 червня 2021 року № 14738-13703/А-02/8-2600/21 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача у відповідь на заяву його представника про те, що статтею 60 Закону № 1788 не затверджено перелік посад, а лише зарахування роботи у відповідних закладах. Відповідно до статті 24 Закону № 1058 час трудової діяльності на роботах, передбачених статтею 60 Закону № 1788, зараховується у подвійному розмірі по 31 грудня 2003 року включно, а з 01 січня 2004 року в одинарному розмірі. Наказом № 303 відділення реанімації, які були до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих ВООЗ, із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації. Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 він з 02 січня 1990 року був прийнятий на роботу лікарем анестезіологом-реаніматологом в пологовий будинок м. Стаханова, а з 01 травня 1997 року працював завідувачем групи анестезіології та реанімації. З огляду на наведене у Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відсутні підстави для врахування спірних періодів роботи позивача з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року в подвійному розмірі.

Позивач, уважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії з урахуванням стажу роботи з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року в подвійному розмірі, звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду в цій справі є оцінка наявності підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 16 квітня 2021 року з врахуванням стажу роботи з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року в подвійному розмірі.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

01 січня 2004 року набрав чинності Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За змістом частин першої, другої статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Поняття страхового стажу, періоди, з яких складається страховий стаж, визначені статтею 24 Закону № 1058.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацами першим, третім частини четвертої статті 24 Закону № 1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Своєю чергою, абзац перший пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 передбачає, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах визначає стаття 60 Закону № 1788.

Ця стаття в редакції Закону України від 10 липня 2003 року № 1110-IV передбачала, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Законом України від 14 листопада 2017 року № 2205-VIII до статті 60 Закону № 1788 внесено зміни, з урахуванням яких ця стаття визначає, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Аналіз наведених редакцій статті 60 Закону № 1788 вказує, що робота, зокрема в реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» до таких належать лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Згідно із наказом Міністерства охорони здоров`я СРСР від 11 червня 1986 року № 841 «Про подальше вдосконалення анестезіолого-реанімаційної допомоги населенню», яким затверджено Положення про відділення (групу) анестезіології реанімації лікувально-профілактичного закладу, у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я були: відділення (групи) анестезіології-реанімації, відділення реанімації та інтенсивної терапії, палати для реанімації та інтенсивної терапії.

Водночас наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 жовтня 1997 року № 303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України», на який також покликається відповідач, затверджено рекомендації щодо структури служби анестезіології та інтенсивної терапії в лікувально-профілактичних закладах України, згідно з якими для виконання завдань, які стоять перед службою анестезіології, в лікувально-профілактичних закладах, де за штатними нормативами повинно бути не більше 3-х лікарів-анестезіологів, разом з відповідною кількістю сестер-анестезисток організується анестезіологічна група. За наявності в лікарні чи пологовому будинку 75 ліжок хірургічного профілю, а в центральній районній лікарні та онкологічного диспансеру - 50 ліжок хірургічного профілю, встановлюється не менше однієї посади лікаря-анестезіолога. В лікарнях, які надають екстрену цілодобову медичну допомогу з числом ліжок хірургічного профілю не менше 200, в дитячих лікарнях - не менше 150, додатково встановлюється 3,75 посади лікарів-анестезіологів.

Отже, робота лікарем-анестезіологом у відділеннях лікарень, пологових будинків також прирівняна до роботи в реанімаційних відділеннях.

Також відповідно до роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року № 10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року № 02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону № 1788.

З огляду на вказане суд висновує, що до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону № 1788 зараховуються періоди роботи: у реанімаційних відділеннях; після перейменування відділень реанімацій, відповідно до Наказу № 303: у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії; групах анестезіології та інтенсивної терапії; відділення й інтенсивної терапії.

За змістом статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01 квітня 1980 року позивач 02 січня 1990 року прийнятий на посаду лікаря анестезіолога-реаніматолога пологового будинку м. Стаханова (наказ № 1-к від 02 січня 1990 року); 01 травня 1997 року призначений завідуючим групи анестезіології і реанімації (наказ № 30-к від 20 травня 1997 року); 14 листопада 2006 року призначений завідуючим відділення анестезіології без ліжок (наказ № 52-к від 14 листопада 2006 року).

Також довідкою пологового будинку міста Стаханова від 01 вересня 2014 року № 93 підтверджується, що позивач дійсно працював у пологовому будинку м. Стаханова: з 02 січня 1990 року по 30 квітня 1997 року на посаді лікаря-анестезіолога групи анестезіології та реанімації; у період з 01 травня 1997 року по 13 листопада 2006 року на посаді завідуючого групою анестезіології та реанімації; у період з 14 листопада 2006 року по 14 серпня 2014 року на посаді завідуючого відділу анестезіології без ліжок.

Отже, позивач відповідно до статті 60 Закону № 1788 має право на зарахування вказаних вище періодів роботи у пологовому будинку міста Стаханова на посадах лікаря-анестезіолога групи анестезіології та реанімації, завідуючого групою анестезіології та реанімації та завідуючого відділу анестезіології без ліжок до стажу роботи у подвійному розмірі.

Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема у постановах від 11 грудня 2018 року у справі № 310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі № 485/103/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17 та від 27 лютого 2020 року у справі № 462/1713/17.

Однак, як встановив суд вище, спірні періоди роботи позивача з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року у пологовому будинку міста Стаханова відповідач згідно з Розрахунком стажу форми РС-право зарахував позивачу до стажу його роботи не в подвійному розмірі як це передбачено статтею 60 Закону № 1788, а в одинарному розмірі (кратність 1), покликаючись на те, що відповідно до статті 24 Закону № 1058 час трудової діяльності на роботах, передбачених статтею 60 Закону № 1788, зараховується у подвійному розмірі по 31 грудня 2003 року включно, а з 01 січня 2004 року в одинарному розмірі.

Щодо такого аргументу відповідача суд зазначає, що положеннями статті 24 Закону № 1058 не скасовано статтю 60 Закону № 1788 та не зупинено її дію.

Суд ураховує положення статті 22 Конституції України, згідно із якими конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом № 1058 та Законом № 1788 вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788 був прийнятий раніше за Закон № 1058.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону 1788, то він мав би виключити із нього усі інші положення, чого, своєю чергою, зроблено не було.

З огляду на наведене суд уважає, що наявність у позивача права на зарахування стажу роботи в подвійному розмірі, яке передбачене статтею 60 Закону № 1788, не пов`язана із набранням чинності Закону № 1058 та внесенням подальших змін до нього і не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у проведенні перерахунку його пенсії з врахуванням стажу роботи з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року у пологовому будинку міста Стаханова в подвійному розмірі.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд ураховує принцип верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, а також принцип ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом, без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З метою ефективного захисту порушеного права позивача належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок його пенсії з врахуванням стажу роботи з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року у пологовому будинку міста Стаханова в подвійному розмірі.

Водночас суд зазначає, що позивач суд просить зобов`язати відповідача здійснити відповідний перерахунок його пенсії з 16 квітня 2021 року, тобто з дати звернення до відповідача за таким перерахунком.

Однак відповідно до частини четвертої статті 45 Закону № 1058 перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Ураховуючи те, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок пенсії 16 квітня 2021 року, тому з огляду на наведені вище приписи Закону № 1058, належною датою, з якої його пенсія підлягає перерахунку, є 01 травня 2021 року (перше число наступного місяця, оскільки заяву з усіма необхідними документами подано позивачем після 15 числа), а не 16 квітня 2021 року як помилково вважає позивач.

З урахуванням викладеного розглядуваний позов належить задовольнити частково.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Щодо посилань позивача у позовній заяві на пункт 1 частини першої статті 371 КАС України, за змістом якого рішення суду про присудження, зокрема виплати пенсій виконуються негайно у межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає, що рішення суду про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії в контексті неведеної норми не підлягає негайному виконанню, оскільки в цьому разі судом не присуджена конкретна сума пенсії, яка підлягає стягненню (виплати) з державного бюджету, а лише зобов`язано відповідача здійснити її перерахунок з врахуванням певного стажу роботи.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суд ураховує таке.

Відповідно до частини першої статті 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

За змістом абзацу першого частини першої статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, з огляду на зміст наведених процесуальних норм КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Крім того, суд ураховує, що наразі відсутні обставини, які б давали підстави для висновків, що відповідачем не буде добровільно виконано рішення суду у цій справі. На підставі наведеного суд висновує про відсутність підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду та встановлення судового контролю.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини першої статті 139 КАС України).

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача належить стягнути 908,00 грн сплаченого судового збору.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії з врахуванням стажу роботи з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року у пологовому будинку міста Стаханова в подвійному розмірі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 травня 2021 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням стажу роботи з 02 січня 1990 року по 14 серпня 2014 року у пологовому будинку міста Стаханова в подвійному розмірі.

У решті позовних вимог відмовити.

У встановленні судового контролю відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 908,00 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду відповідно до статей 295-297 КАС України та з урахуванням пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду».

Повний текст рішення складено 18 вересня 2025 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна