Справа № 320/38239/23
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року справа №320/38239/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича комерційна фірма "Автобан" до Енергетичної митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення про визначення митної вартості товарів та картки відмови.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича комерційна фірма "Автобан" з позовом до Енергетичної митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення про визначення митної вартості товарів №903050/2023/000012/2 від 28.01.2023 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA903050/2023/000131 від 28.01.2023.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що при митному оформленні товару за митною декларацією №23UA81U7 від 26.01.2023, який ввозився на митну територію України, ним було визначено його митну вартість за основним методом ціною договору (контракту).

Позивач стверджує, що на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару надав митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному в частині другій статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України), підтверджують митну вартість товару та містять об`єктивні відомості про складові митної вартості товару, подані документи не містять розбіжностей.

Водночас, на думку позивача, митний орган зазначених документів не врахував, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для визначення іншої, відмінної митної вартості із застосуванням резервного методу визначення митної вартості.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що отримавши від позивача МД №23UA81U7 від 26.01.2023 на товар встановлено, що надані декларантом документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів містять розбіжності, не містять усіх відомостей щодо фактично сплаченої ціни товару (яка підлягає сплаті), а також щодо числових значень складових митної вартості.

Відповідач стверджує, що за наслідками перевірки поданих позивачем документів, митницею відмовлено у визнанні заявленої декларантом митної вартості, а за наслідками проведеної з декларантом консультації щодо вибору методу визначення митної вартості товару митну вартість товарів за МД позивача було визначено за резервним методом, що, на думку відповідача, свідчить про правомірність вчинених ним дій та законність спірного рішення, просить в задоволенні позову відмовити.

14.02.2024 на адресу суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розглянувши вказане клопотання, суд зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Тобто, за загальним правилом, відкриті у спрощеному позовному провадженні справи розглядаються судом без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Однак суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони може призначити судове засідання за наявності достатніх для цього обґрунтованих підстав.

Відповідно до частини шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Згідно з частиною сьомою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Обґрунтовуючи подане клопотання, позивач зазначає, що дана справа має важливе значення для нього та вимагає повного та всебічного встановлення всіх фактичних обставин справи, а сам позивач має бажання надати усні пояснення та докази.

Водночас суд зауважує, що лише посилання на наявність у учасника процесу бажання щодо здійснення розгляду справи у судовому засіданні не є достатньою підставою для задоволення відповідного клопотання, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. У протилежному випадку суди б мусили розглядати в обов`язковому порядку у судових засіданнях усі справи, в яких учасником процесу повідомлено про особливу важливість для нього такої справи, що зводило б нанівець власну оцінку судом обставин справи через призму необхідності чи доцільності проведення судового засідання. В умовах надмірного навантаження судів справами такий алгоритм дій явно б не сприяв процесуальній економії. З огляду на наведене, на переконання суду, судове засідання у справах незначної складності, які розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження, доцільно призначати та проводити у тому випадку, коли обставини справи та наявні у ній матеріали не дають у сукупності суду можливості надати правову оцінку спірним правовідносинам та вирішити спір без застосування тих процесуальних інструментів, вжиття яких можливо лише у судовому засіданні (наприклад, допит свідків, виклик спеціаліста, перекладача, проведення виїзного судового засідання тощо). Якщо ж вчинення таких процесуальних дій не є обов`язковим для розгляду та вирішення справи, судове засідання може не проводитися. Обставини даної справи, на переконання суду, не потребують обов`язкового проведення судового засідання для встановлення об`єктивної істини, а повний та всебічний розгляд справи, а також принцип змагальності процесу є загальною процесуальною вимогою для кожного судового провадження, незалежно від того, проводиться судове засідання у справі чи ні. Крім того, суд зауважує, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання не позбавляє учасника процесу можливості надати будь-які докази чи письмові документи чи надати пояснення, виклавши їх у письмовій формі.

Також суд зауважує, що практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі Ахеп v. Germany, заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 року VarelaAssalinocontrelePortugal, заява №64336/01). Так, y випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (не в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.11.2006 (скарга 73053/01 CASE OF JUSSILA v. FINLAND, суд вказав на те, що: "Європейський Суд не сумнівається в тому, що письмове провадження у справі часто може виявитись більш ефективним, ніж усний розгляд, для перевірки та забезпечення того, що платник податків надав точний звіт про свій майновий стан, підкріплений всіма необхідними документами. Суд не вважає переконливим довід заявника, що в ході розгляду цієї справи виникли міркування щодо достовірності, які потребували надання пояснень в усній формі.... та приймає довід держави-відповідача, що будь - які питання факту та питання права в цій справі могли бути належним чином розглянуті та вирішені на підставі матеріалів, наданих у письмовому вигляді. ... Оскільки заявнику була надана повна можливість наводити свої доводи у письмовому вигляді та надавати коментарі щодо відомостей, які надходили від податкових органів, Суд дійшов висновку, що вимоги справедливого судочинства були дотримані...".

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагає проведення судового засідання, а лише бажання учасника процесу усно викласти під час проведення судового засідання свої аргументи, які можуть бути висловлені письмово, не зумовлює необхідність проведення судового засідання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича комерційна фірма "Автобан" (ідентифікаційний код 33612925, місцезнаходження: 49040, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, житловий масив Тополя-2, буд.38, кв.52) зареєстровано в якості юридичної особи.

Судом встановлено, що 01.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича комерційна фірма "Автобан" (Покупець) та Euro 2020 Sp.Zo.o. (Польща) (Продавець) було укладено контракт №АВ-EU-19, за умовами якого продавець зобов`язався продати, а покупець купити товари відповідно до специфікацій (далі-товар), найменування якого вказано у специфікаціях, які додаються до даного контракту.

Відповідно до пункту 2.1 контракту найменування товару, його номенклатура, кількість та якісні характеристики вказані у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного контракту.

Згідно з пунктом 3.2 контракту поставка товару здійснюється на умовах СРТ-Дніпро або СРТ-Одеса або EXW-Ржешов або СРТ-Львів відповідно Incoterms-2010, після підтвердження покупцем проформи-інвойсу, строки поставки проговорюються по кожній специфікації окремо.

Пунктом 4.1 контракту визначено, що ціни на товар повинні бути вказані в доларах США у відповідності із доданою специфікацією і повинні розумітися СРТ-Дніпро або СРТ-Одеса або EXW-Ржешов або СРТ-Львів, в залежності від умов поставки, включаючи вартість тари, пакування, маркування та транспортування.

Відповідно до пункту 4.4 контракту загальна сума контракту становить 295000 доларів США.

Оплата за товар за даним контрактом буде здійснюватися протягом 180 днів з моменту отримання товару покупцем на склад або в якості передоплати (пункт 5.2 контракту).

01.12.2021 між сторонами була укладена Додаткова угода №1, в якій сторони погодили строк дії договору - до 01.12.2023 та загальну суму контракту - 500000 дол.США.

Судом встановлено, що позивачем подано до оформлення відповідачу ЕМД №23UA81U7 від 26.01.2023 для митного оформлення товарів, у графі 31 зазначено:

- товар 1: Скраплена (зріджена) бутан-пропанова суміш (пропан 18-28% та бутан 72-85%) у газових картриджах (ємностях) місткістю більш ніж 300 см. куб (360 см. куб, 370 см. куб та 770 см. куб) для використання в побуті і туризмі (у газових пальниках), не призначені для заправки запальничок та запальників: картридж для газового пальника 220 g (360 см. куб) - 11760 шт., картридж для газового пальника 230 g (370 см. куб) - 24000 шт., картридж для газового пальника 450 g (770 см. куб) - 11520 шт. Загальноцивільного невійськового призначення.

На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу були подані:

- (0325) рахунок-проформа №08/23/PRO від 24.01.2023;

- (0380) рахунок - фактура (інвойс) №08/23/EXP від 24.01.2023;

- (0730) автотранспортна накладна б/н від 24.01.2023;

- (0862) декларація про походження товару №08/23/EXP від 24.01.2023;

- (3002) платіжний документ від 25.01.2023;

- (3014) прейскурант (прайс-лист) від 09.01.2023;

- (4100) контракт №АВ-EU-19 від 01.12.2019;

- (4103) Специфікація №49 від 24.01.2023;

- (4103) Додаткова угода №1 від 01.12.2021;

- (4103) Додаткова угода №2 від 01.03.2022;

- (4207) договір про надання послуг митного брокера №402021/ІН від 06.08.2021;

- (9000) технічні характеристики від 26.014.2023;

- (9000) довіреність №1 від 26.01.2023;

- (9000) звернення про виконання митних формальностей від 28.01.2023;

- (9610) копія митної декларації країни відправлення №23PL402010E0104263 від 25.01.2023.

Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої у вказаній митній декларації Енергетичною митницею було направлено позивачу повідомлення про надання додаткових документів.

Позивач листом від 26.01.2023 надав письмові пояснення у відповідь на повідомлення.

Судом встановлено, що позивач надав контролюючому органу додаткові документи.

Розглянувши подані позивачем документи відповідачем було прийняте спірне рішення про визначення митної вартості товарів від 28.01.2023 №903050/2023/000012/2, згідно з яким відповідач, застосувавши резервний метод визначення митної вартості товарів, визначив іншу митну вартість товару, вказаного в митній декларації №23PL402010E0104263 від 25.01.2023: 145231,47 дол. США.

Обґрунтовуючи підстави неприйняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив, що надані декларантом документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів містять розбіжності, не містять усіх відомостей щодо фактично сплаченої ціни товару (яка підлягає сплаті), а також щодо числових значень складової митної вартості:

- відповідно до умов контракту зазначено, що поставка товару можлива за умов попередньої оплати, а відповідно до інформації, яка зазначена у специфікації вказана післяплата. До митного оформлення надано платіжне доручення (що вже не відповідає умовам передплати, передбаченим специфікацією) №34 від 25.01.2023, однак такий документ не завірено банком, що його видав. Платіжне доручення №34 від 25.01.2023 на загальну суму 19180,82 дол. США (сума зазначена в платіжному доручені відрізняється від суми інвойсу). Зазначене платіжне доручення неможливо ідентифікувати як оплату задекларованого товару. Отже, декларантом документально не підтверджено заявлену митну вартість товару, що базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті.

- відповідно до п.2.3 договору передбачено сертифікат якості на товар, якого до митного оформлення не надано;

- відповідно до умов контракту товар постачається на умовах поставки СТР Львів, згідно міжнародних правил Інкотермс; СТР розшифровується "Carriage Paid To" перекладається "Фрахт/перевезення оплачені до" вказана назва місця призначення, що суперечить п.3.5 контакту, де вказано, що всі витрати за зберігання та транспортування по території України несе покупець;

- відповідно до умов контракту п.3.2 та п.7.2 поставка товару здійснюється із наданням проформи інвойса та прайс листів, яких до митного оформлення не надано;

- встановлено, що печатки продавця, які наявні у контракті №АВ-EU-19 від 01.12.2019 та специфікації №49 від 24.01.2023 відрізняються за своєю формою;

- за інформацією на маркуванні, що нанесено на газових картриджах наявне посилання на офіційний сайт представника торгівельної марки Pinguin-www.Pinguin.cz, на якому наявні ціни на продукцію торгової марки Pinguin, які за числовими показниками не відповідають заявленим у рахунку фактурі та специфікації наданих продавцем. Для підтвердження складових митної вартості, до митного оформлення надано документи, які містять розбіжності, а саме: відповідно до наданої специфікації та рахунка фактури ціна за газові картриджі становить: картридж для газового пальника 220 g - 0,55 USD/шт.; картридж для газового пальника 230 g - 0,58 USD/шт.; картридж для газового пальника 450 g - 1,01 USD/шт. Разом з тим, відповідно до інформації на сайті представника торгівельної марки Pinguin www.Pinguin.cz, який зазначений на газових картриджах, ціни вказані за газові картриджі наступні: картридж для газового пальника 220 g - 83 Kc (3,27 USD/шт.), картридж для газового пальника 230 g - 156 Kc (6,16 USD/шт.), картридж для газового пальника 450 g - 235 Kc (9,27 USD/шт.). Курси валют взято за середнім банківським курсом по відношенню 1 чеської крони до долара станом на 24.01.2023 (дата виставлення рахунка фактури).

У рішенні вказано, що 27.01.2023 декларантом надано додаткові документи. Проте, позивачем не надано усіх документів щодо складових митної вартості та надані до митного оформлення документи містять розбіжності, а саме: відповідно до наданої специфікації та рахунка фактури ціна за газові картриджі становить: картридж для газового пальника 220 g - 0,55 USD/шт.; картридж для газового пальника 230 g - 0,58 USD/шт.; картридж для газового пальника 450 g - 1,01 USD/шт. Разом з тим, відповідно до інформації на сайті представника торгівельної марки Pinguin www.Pinguin.cz, який зазначений на газових картриджах, ціни вказані за газові картриджі наступні: картридж для газового пальника 220 g - 83 Kc (3,27 USD/шт.), картридж для газового пальника 230 g - 156 Kc (6,16 USD/шт.), картридж для газового пальника 450 g - 235 Kc (9,27 USD/шт.). Курси валют взято за середнім банківським курсом по відношенню 1 чеської крони до долара станом на 24.01.2023 (дата виставлення рахунка фактури).

У рішенні вказано, що визначення митної вартості товару здійснено з використанням резервного методу.

На підставі прийнятого рішення про визначення митної вартості товарів відповідачем видано позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA903050/2023/000131.

З метою випуску товару у вільний обіг у порядку, передбаченому частиною сьомою статті 55 та частиною другою статті 263 МК України, позивач з урахуванням коригувань подав нову митну декларацію №23UA98U1 від 30.01.2023.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про визначення митної вартості товарів та карткою відмови, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Митний кодекс України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (частина перша статті 257 МК України).

Частиною сьомою статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.

Статтями 49 та 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються для:1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно з частиною другою статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, вважається загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений частиною десятою статті 58 МК України, серед яких, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Згідно з частиною першою статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини першої-другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт 1 частини п`ятої статті 54 МК України).

Цією ж статтею визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, митний орган наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до положень статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України Про внесення змін до Закону України Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур №3018-VI від 15.02.2011, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини третя статті 53 МК).

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГААТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною другою статті 55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про визначення митної вартості товарів, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору. Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Вказаний правовий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, зазначеною у постанові від 23.10.2020 у справі № 820/3231/16, адміністративне провадження № К/9901/45484/18.

Як зазначено вище, у спірному рішенні в якості підстави для коригування митної вартості товару відповідач посилається на те, що відповідно до умов контракту зазначено, що поставка товару можлива за умов попередньої оплати, а відповідно до інформації, яка зазначена у специфікації вказана післяплата. До митного оформлення надано платіжне доручення (що вже не відповідає умовам передплати, передбаченим специфікацією) №34 від 25.01.2023, однак такий документ не завірено банком, що його видав. Платіжне доручення №34 від 25.01.2023 на загальну суму 19180,82 дол. США (сума зазначена в платіжному доручені відрізняється віл суми інвойсу). Зазначене платіжне доручення неможливо ідентифікувати як оплату задекларованого товару. Отже, декларантом документально не підтверджено заявлену митну вартість товару, що базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 5.3 контракту №АВ-EU-19 від 01.12.2019 оплата за товар за даним контрактом буде здійснюватися протягом 180 днів з моменту отримання товару покупцем на склад або в якості передоплати.

Умови оплати можуть бути змінені на інші у випадку необхідності за письмовою згодою обох сторін із зазначенням нових умов в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору.

Таким чином, сторонами було досягнуто згоди щодо можливості визначення умов оплати як договором, так і специфікацією.

До митного оформлення позивач надав платіжну інструкцію в іноземній валюті через систему Swift №34 від 25.01.2023 на загальну суму 19180,82 дол. США, який не був прийнятий до уваги митним органом через відсутність факту завірення цього документа банком.

Однак, суд зазначає, що чинне законодавство не встановлює обов`язкової вимоги щодо необхідності завірення банком платіжного документу щодо переказу коштів через систему Swift, а тому вказані посилання контролюючого органу є непереконливими.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем не було надано сертифікат якості на товар, який встановлений п.2.3 договору, суд зауважує, що сертифікат якості не входить до переліку документів, які надаються для підтвердження митної вартості товару митному органові, а може бути наданий додатково на вимогу митного органу у разі, якщо документи зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.08.2023 у справі №815/2304/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 112836734).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.10.2024 у справі №804/1779/16 дійшов висновку про те, що сертифікат якості, виданий та заповнений країною походження товару засвідчує лише якість імпортованого товару та жодним чином не впливає на формування покупцем заявленої митної вартості товару.

Стосовно посилань відповідача на те, що відповідно до умов контракту товар постачається на умовах поставки СТР Львів, згідно міжнародних правил Інкотермс; СТР розшифровується "Carriage Paid To" перекладається "Фрахт/перевезення оплачені до" вказана назва місця призначення, що суперечить п.3.5 контакту, де вказано, що всі витрати за зберігання та транспортування по території України несе покупець, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3.2 контракту №АВ-EU-19 від 01.12.2019 поставка товару здійснюється на умовах СРТ-Дніпро або СРТ-Одеса або EXW-Ржешов або СРТ-Львів відповідно Incoterms-2010, після підтвердження покупцем проформи-інвойсу, строки поставки проговорюються по кожній специфікації окремо.

Згідно з пунктом 3.5 контракту всі витрати за зберігання, транспортування товару в Україні покупець бере на себе.

Відповідно до правил Інкотермс-2020 умови поставки СРТ ((Carriage Paid To) - фрахт/перевезення оплачено до (назва місця призначення)), означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики втрати чи пошкодження товару, як і інші витрати після передачі товару перевізнику. За умовами терміна СРТ на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту. Даний термін може застосовуватися під час перевезення товару будь-яким видом транспорту, включаючи змішані перевезення.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі 814/4204/15.

Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до пункту 4 Додаткової угоди №2 від 01.03.2022 до контракту №АВ-EU-19 від 01.12.2019 пункт 3.5 контракту виключений.

При цьому, копія вказаного документу була долучена позивачем разом із митною декларацією №23UA81U7 від 26.01.2023 під час митного оформлення товару

Стосовно посилань відповідача на те, що відповідно до умов контракту п.3.2 та п.7.2 поставка товару здійснюється із наданням проформи інвойса та прайс-листів, яких до митного оформлення не надано, то суд зазначає, що копія проформи інвойсу № 08/23/PRO від 24.01.2023 була надана позивачем разом із митною декларацією №23UA81U7 від 26.01.2023 під час митного оформлення товару.

Щодо прайс-листа, то суд зазначає, що прайс-лист: по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів; по-друге, прайс-лис - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців; по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 23.10.2020 у справі №810/690/17, від 01.03.2023 у справі №420/18880/21 та від 08.12.2022 у справі №420/2792/19.

Стосовно посилань контролюючого органу на те, що печатки продавця, які наявні у контракті №АВ-EU-19 від 01.12.2019 та специфікації №49 від 24.01.2023, відрізняються за своєю формою, то суд ставиться до них критично, оскільки вказані твердження носять виключно характер припущень, а до повноважень відповідача не віднесено здійснення перевірки відбитків печаток на документах на предмет їхньої ідентичності.

Також відповідач у спірному рішенні зазначив, що за інформацією на маркуванні, що нанесено на газових картриджах наявне посилання на офіційний сайт представника торгівельної марки Pinguin-www.Pinguin.cz, на якому наявні ціни на продукцію торгової марки Pinguin, які за числовими показниками не відповідають заявленим у рахунку фактурі та специфікації наданих продавцем. Для підтвердження складових митної вартості, до митного оформлення надано документи, які містять розбіжності, а саме: відповідно до наданої специфікації та рахунка фактури ціна за газові картриджі становить: картридж для газового пальника 220 g - 0,55 USD/шт.; картридж для газового пальника 230 g - 0,58 USD/шт.; картридж для газового пальника 450 g - 1,01 USD/шт. Разом з тим, відповідно до інформації на сайті представника торгівельної марки Pinguin www.Pinguin.cz, який зазначений на газових картриджах, ціни вказані за газові картриджі наступні: картридж для газового пальника 220 g - 83 Kc (3,27 USD/шт.), картридж для газового пальника 230 g - 156 Kc (6,16 USD/шт.), картридж для газового пальника 450 g - 235 Kc (9,27 USD/шт.). Курси валют взято за середнім банківським курсом по відношенню 1 чеської крони до долара станом на 24.01.2023 (дата виставлення рахунка фактури).

На підтвердження наданих пояснень відповідач долучив до матеріалів справи скрін-шоти продукції з найменуванням Travel Gas 220G, Travel Gas 230G та Travel Gas 220G, яка розміщена на сайті Pinguin.cz.

Проте, суд звертає увагу на те, що з вказаних скрін-шотів не є можливим встановити відповідність зображеної на відповідних сторінках продукції тим товарам, які були поставлені позивачу (картриджі для газового пальника) та документи щодо яких подані ним до митного оформлення. Більше того, розміщена інформація на сайті представника торгівельної марки щодо ціни імпортованої продукції не може ставити під сумнів ціну придбання товару, вказану в договорі та додатках до нього, та фактично сплаченої позивачем, саме з якої і має визначатися митна вартість.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

У зв`язку з цим, суд вважає, що рішення про визначення митної вартості №903050/2023/000012/2 від 28.01.2023 прийнято відповідачем протиправно та підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що позовна вимога про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA903050/2023/000131 від 28.01.2023 є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про визначення митної вартості №903050/2023/000012/2 від 28.01.2023.

Відповідно до пункту 23 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України похідна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

За таких обставин, вимога про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA903050/2023/000131 від 28.01.2023 підлягає задоволенню у зв`язку із задоволенням основної вимоги позивача про визнання протиправним та скасування спірного рішення про визначення митної вартості товарів.

Таким чином, позов слід задовольнити повністю.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 9024,21 грн., що підтверджується платіжними інструкціями від 05.05.2023 №1401 на суму 6340,21 грн. та від 29.12.2023 №1819 на суму 2684,00 грн.

Враховуючи задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 9024,21 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Енергетичної митниці.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Енергетичної митниці від 28.01.2023 №903050/2023/000012/2 про визначення митної вартості товарів.

3. Визнати протиправною та скасувати прийняту Енергетичною митницею картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення від 28.01.2023 №UA903050/2023/000131.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-виробнича комерційна фірма "Автобан" (ідентифікаційний код 33612925, місцезнаходження: 49040, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, житловий масив Тополя-2, буд.38, кв.52) судовий збір у розмірі 9024,21 грн. (дев`ять тисяч двадцять чотири грн. 21 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Енергетичної митниці (ідентифікаційний код 44029610, місцезнаходження: 04215, м.Київ, вул.Світлицького, буд.28А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.