Справа № 560/10730/25
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

17 вересня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

1. Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорта ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 19.05.2025.

2. Зобов`язати Військову частина НОМЕР_1 звільнити зі служби ОСОБА_1 на підставі абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з метою здійснення догляду за своєю хворою матір`ю року через представника звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби на підставі абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за хворою мамою.

Також у вказаному рапорті було зазначено, що у ОСОБА_1 ще є рідна сестра ОСОБА_2 , яка з 2005 року офіційно працевлаштована та проживає у Наваррі (Іспанія) та має проблеми зі здоров`ям та потребує постійного догляду, що підтверджується відповідними довідками, копії яких додавалися до рапорта, тому остання не може здійснювати догляд за ОСОБА_3 , яка обрала особою, що буде здійснювати за нею догляд свого сина ОСОБА_1 , що підтверджується відповідною нотаріально засвідченою заявою.

Однак, на думку позивача, відповідач за результатами розгляду рапорту протиправно відмовив у його задоволенні, через що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні). Витребувано у військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії рапорту про звільнення ОСОБА_1 від 19.05.2025 та усіх документів, що були подані до цього рапорту.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 , військовою частиною НОМЕР_1 було виявлено недоліки, які унеможливлюють прийняти рішення щодо звільнення військовослужбовця з військової служби, а саме: з рапорту (вх. №3615 від 27.05.2025) та доданих документів до рапорту можна зробити висновок про відсутність у позивача права звільнення з військової служби з наступних причин:

- відсутність акту обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

- з наданих документів до рапорту про звільнення встановлено наявність одного з осіб першого ступеня споріднення ОСОБА_2 .

- відсутність документів про наявність у ОСОБА_2 групи інвалідності чи необхідність у сторонньому догляді.

Про наявність в рапорті недоліків військова частина НОМЕР_1 повідомила капітана ОСОБА_1 .

Разом із тим у відмові у звільненні військова частина НОМЕР_1 повідомила капітана ОСОБА_1 про те, що рапорт погоджується командирами і начальниками за підпорядкованістю, і після погодження направляється на погодження командиром військової частини НОМЕР_2 (вищий орган управління до компетенції якого належить звільнення ОСОБА_1 ).

Враховуючи вищевикладене, представнику позивача було запропоновано звернутися до командира військової частини НОМЕР_2 з аналогічною заявою щодо звільнення, або роз`яснити клієнту вимоги чинного законодавства щодо порядку звільнення з військової служби під час дії воєнного стану.

Виходячи з вище зазначених норм законодавства, представник відповідача вважає, що при прийняті рішення про звільнення з військової служби капітана ОСОБА_1 через сімейні обставини що передбачено абз. 13 п.п. 3 ч. 12 відповідно до п.п. «г» п. 2 ч.4, ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова частина НОМЕР_1 діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач проходить військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану в складі військової частини НОМЕР_1 .

Позивач через представника звернувся до відповідача із рапортом від 19.05.2025 про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з сімейними обставинами, а саме необхідність здійснення постійного догляду за рідною матір`ю ОСОБА_3 , потребує постійного догляду.

До рапорту було додано копії таких документів:

- військового квитка;

- свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 01.06.1979 року;

- паспорта та довідки про місце проживання ОСОБА_1 ;

- паспорта, РНОКПП та витягу з реєстру територіальних громад про місце проживання ОСОБА_3 ;

- медичного висновку №2774 від 01.11 .2024;

- витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №86/25/985/В від 14.05.2025;

- рекомендації, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю .№86/25/985/1;

- нотаріальної заяви ОСОБА_3 ;

- свідоцтва про народження ОСОБА_2 ;

- підтвердження працевлаштування ОСОБА_2 ;

- медичної довідки ОСОБА_2 ;

- свідоцтва про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 .

Відповідач 20.05.2025 надав позивачу відповідь, в якій повідомив останнього про те, що військовою частиною НОМЕР_1 було виявлено недоліки, які унеможливлюють прийняти рішення щодо звільнення військовослужбовця з військової служби, а саме: з рапорту (вх. №3615 від 27.05.2025) та доданих документів до рапорту можна зробити висновок про відсутність у позивача права звільнення з військової служби з наступних причин:

- відсутність акту обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

- з наданих документів до рапорту про звільнення встановлено наявність одного з осіб першого ступеня споріднення ОСОБА_2 .

- відсутність документів про наявність у ОСОБА_2 групи інвалідності чи необхідність у сторонньому догляді.

Про наявність в рапорті недоліків військова частина НОМЕР_1 повідомила капітана ОСОБА_1 .

Разом із тим у відмові у звільненні військова частина НОМЕР_1 повідомила капітана ОСОБА_1 про те, що рапорт погоджується командирами і начальниками за підпорядкованістю, і після погодження направляється на погодження командиром військової частини НОМЕР_2 (вищий орган управління до компетенції якого належить звільнення ОСОБА_1 ).

Позивач, вважаючи відмову відповідача протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За змістом частини першої, другої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.

Водночас згідно з ч. 6 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, є різновидом військової служби.

В силу приписів ч. 14 ст. 2 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 3 Закону № 2232-XII)

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

При цьому питання щодо звільнення з військової служби регламентуються статтею 26 Закону № 2232-XII, зокрема, частиною четвертою цієї статті передбачені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1) та під час воєнного стану (пункт 2).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який відтоді неодноразово продовжувався та триває донині.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на таких:

г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Своєю чергою, частиною 12 статті 26 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах:

3) під час дії воєнного стану:

необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, зі змісту наведених правових норм висновується, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, за їх бажанням звільняються з військової служби під час воєнного стану у тому числі з необхідності здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю першої чи другої групи.

При цьому обов`язковою умовою реалізації військовослужбовцем права на звільнення з військової служби у цьому разі є відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які б могли забезпечувати такий догляд, або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно з п.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджених указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до п.14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.

Так, позивачем подано відповідачу рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю І групи.

Однак, відповідачем було відмовлено позивачу у звільненні з військової служби, оскільки позивачем не подано: акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затверджений керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а також не надано документів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_2 (сестри позивача) групи інвалідності чи необхідність у сторонньому догляді.

Суд зазначає, що у цій справі спірним питанням є необхідність подання позивачем акту обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затверджений керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та наявність у ОСОБА_2 (сестри позивача) групи інвалідності чи необхідність у сторонньому догляді.

Суд зазначає, що Додатком 19 до Інструкції №170 визначено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.

Відповідно до пп. 28 п. 5 Додатку 19 до Інструкції №170 при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини, а саме у разі необхідності здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я подаються:

- один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): інвалідність такої особи, її потребу в постійному догляді, перебування під арештом (крім домашнього арешту), відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

З аналізу вказаної норми вбачається, що конкретного документу, який підтверджує відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості не визначено, однак визначено, що до рапорту обов`язково має бути поданий акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Стосовно аргументів відповідача про наявність у позивача сестри, ОСОБА_2 та відсутність документів, що підтверджували б наявність у неї групи інвалідності чи необхідність у сторонньому догляді суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Так, наведену у п.п.г п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ умову, як відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд, задля досягнення результату у вигляді звільнення з військової служби, можна розтлумачити таким чином, що це не означає лише фізичної відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд, а також відсутність об`єктивної можливості здійснювати такий догляд (в цьому випадку постійне проживання та працевлаштування за кордоном).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 виснував, що "відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи" означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж "юридичної наявності" інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону.

З матеріалів справи суд встановив, що позивач до рапорту подав довідку про реєстрацію місця проживання його сестри в Іспанії з 2005 року та її працевлаштування в цій країні.

У контексті цієї справи суд вважає за необхідне зазначити, що загальноприйнято вважати, що принцип тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад правової системи, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закони та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи.

Цей принцип також часто відомий як "in dubio pro persona" або "in dubio pro homine" (латинською мовою), що означає "у вагомих сумнівах - на користь людини".

Важливо також відзначити, що принцип тлумачення закону на користь особи не означає безумовне ігнорування закону, але вказує на те, що в сумнівних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію, яка максимально захищає права та інтереси саме фізичної особи.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 10.01.1024 по справі №240/4894/23.

Таким чином, на переконання суду, постійне проживання (з 2005 року) та працевлаштування сестри позивача, ОСОБА_2 , за межами України, може вважатися відсутністю об`єктивної можливості у неї здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю.

Разом з тим, зазначений факт перебування сестри позивача за кордоном не свідчить про відсутність інших осіб, які могли б здійснювати догляд за матір`ю позивача, як особою з інвалідністю першої групи, що потребує постійного догляду, що є необхідною умовою для реалізації права на звільнення з підстав, передбачених п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Суд звертає увагу, що акта обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд за матір`ю позивача, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки позивачем до рапорту про звільнення долучено не було.

Суд також зауважує на тому, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з проханням провести відповідне обстеження сімейного стану військовослужбовця, або звернення до командира військової частини з проханням ініціювати проведення такого обстеження відповідним ТЦК та СП.

З огляду на вищевикладене правове регулювання та встановлені у цій справі обставини, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно вказав у відповіді від 20.05.2025 про відсутність в останнього підстав для звільнення з військової служби згідно абзацу 14 підпункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону Україна "Про військовий обов`язок і військову службу" через подання неповного переліку документів, передбачених п. 5 Додатку 19 до Інструкції №170.

Водночас суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернення до військової частини з рапортом про звільнення з військової служби на підставі статті 26 Закону №2232-ХІІ та надати усі необхідні документи, передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд, в силу приписів ч. 1 ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши основні доводи сторін на підтримку своїх вимог та заперечень, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 )

Головуючий суддя В.К. Блонський