Справа № 420/25072/25
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просить:

зобов`язати уповноважених посадових осіб Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) закінчити виконавче провадження №63098932 та вчинити всі необхідні дії, пов`язані з його закінченням у тому числі зняти арешт з майна та коштів боржника, виключити записи про боржника з Єдиного реєстру боржників та скасувати інші заходи, вжиті під час примусового виконання у межах виконавчого провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням статті 27 Закону України від 02.06.2016 "Про виконавче провадження", оскільки позивач звернувся 01.07.2025 до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про закінчення виконавчого провадження №63098932 стосовно боржника ОСОБА_1 з приводу стягнення судового збору в розмірі 46413,07 грн. на підставі виконавчого документа - постанови державного виконавця ВП № 49079407 від 17.09.2020. Відповіддю виконавчої служби від 11.07.2025 №118583 позивачу було відмовлено в задоволення заяви з мотивів того, що відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження визначені ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавчу службу", а також через те, що до заяви не додано документів, які підтверджують сплату судового збору чи основної винагороди приватного виконавця в межах зазначеного виконавчого документу. Позивач звертає увагу суду на те, що з 20.11.2022 державна виконавча служба не має жодного відношення до виконання рішення суду у справі №520/460/13-ц, яке передане на примусове виконання приватному виконавцю, а тому судовий збір у виконавчому провадженні №63098932 з приводу виконання одного й того ж рішення суду не підлягає сплаті. Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується у разі виконання рішення приватним виконавцем.

Ухвалою від 30.07.2025 відкрито спрощене провадження, призначено судове засідання на 21.08.2025 на 15год 00 хвил.

20.08.2025 відповідач надав письмовий відзив на позов, в якому заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначає, що підстави для закінчення виконавчого провадження є вичерпними та прямо визначені ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". Дана стаття не передбачає закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору у разі подальшого винесення приватним виконавцем постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця. Для вирішення питання щодо закінчення виконавчого провадження з примусового стягнення виконавчого збору у зв`язку зі стягненням приватним виконавцем своєї основної винагороди необхідно застосувати таку норму статті 39 Закону, яка найбільш дотично відповідає даним правовідносинам. Зазначеним правовідносинам найбільш відповідає пункт 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, при чому, виходячи зі змісту спірних правовідносин, виконавчим документом має виступати саме постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Позивачем не надано належних доказів сплати основної винагороди приватного виконавця за виконавчим провадженням 63696304 (яке відкрито приватним виконавцем) або документів, які підтверджують інші обставини, що могли б бути підставою для завершення провадження. Саме тому, відповіддю Відділу на заяву позивача про закінчення виконавчого провадження 63098932 було повідомлено, що питання закінчення виконавчого провадження може бути вирішено після надання документів, які підтверджують сплату судового збору чи основної винагороди приватного виконавця в межах зазначеного виконавчого документу. Відділ звертає увагу, що у закінченні зазначеного виконавчого провадження позивачу не відмовлено, а лише роз`яснено, які саме документи та докази необхідно долучити до заяви про закінчення виконавчого провадження. З боржника взагалі не було стягнуто ані виконавчий збір за виконавчим провадженням № 63098932, ані основну винагороду приватного виконавця за виконавчим провадженням №63696304, що суперечить усталеній практиці Верховного Суду, яка покликана в першу чергу захистити боржника саме від подвійного стягнення зазначених платежів, а не створити умови для повного уникнення останнього від сплати зазначених коштів.

Позивач в судове засідання 21.08.2025 не з`явився, надіслав заяву про неотримання відзиву на позовну заяву, представник відповідача Малога Д.А. прибув, проти позову заперечує, просить відмовити в задоволенні позову.

Судом оголошено перерву до 02.09.2025 на 10 год. 00 хвил. для надання позивачу часу для ознайомлення із відзивом на позовну заяву.

Від позивача 02.09.2025 надійшла заява про неотримання відзиву на позовну заяву, яку суд розглянув та вважає необґрунтованою , оскільки відповідач надав докази надіслання копію відзиву 20.08.2025 позивачу до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС.

Оскільки представники сторін не прибули в судове засідання, враховуючи відсутність потреби в усних поясненнях представників сторін, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в письмовому провадженні.

Згідно ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, викладені сторонами у заявах по суті справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

В провадження Першого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі знаходилось виконавче провадження ВП №49079407, яке було відкрито на підставі виконавчого листа № 520/460/13-ц від 11.04.2014, що видав Київський районний суд м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк Форум" грошових коштів у розмірі 464130,65 грн.

17.09.2020 зазначений виконавчий документ було повернуто стягувачу на його заяву згідно положень п.1 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", про що державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Мінюсту (м. Одеса) Пєрковою Л.В. було винесено відповідну постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, п.3 якої було виведено в окреме виконавче провадження стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 46413,07 грн на виконання вимог ч.3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

21.09.2020 державним виконавцем Першого Малиновського відділу ДВС у м Одесі Південного міжрегіонального управління Мінюсту Пєрковою Л.В. було відкрито виконавче провадження № 63098932 з примусового стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 46413,07 грн. на підставі виконавчого документа - постанови Першого Малиновського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Мінюсту (м.Одеса) №49079407 від 17.09.2020.

В подальшому цей виконавчий документ був повернутий стягувачу постановою від 08.07.2022 відповідно до п.5 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки не виявлено боржника та його майна.

В той же час виконавчий лист № 520/460/13-ц, виданий 11.04.2014 Київським районним судом м. Одеси, стягувачем був вдруге направлений на примусове виконання до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакову Юрію Сергійовичу, яким 20.11.2020 відкрито виконавче провадження № 63696304 з виконання виконавчого листа № 520/460/13-ц виданого 11.04.2014 про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості на користь ПАТ "Банк Форум".

Постановами приватного виконавця від 20.11.2020 у виконавчому провадженні №63696304 визначено про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні 5724,80 дол. США та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 319 грн.

Згідно відомостей державної системи виконавчого провадження, суд встановив, що постановою від 08.06.2023 виконавчий лист був повернутий приватним виконавцем стягувачу за його заявою відповідно до п.1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

30.04.2024 постановою головного державного виконавця Малиновського відділу ДВС у місті Одесі відновлено виконавчого провадження № 63098932 щодо стягнення виконавчого збору в сумі 46413 грн. 07 коп.. Як повідомив представник відповідача таке відновлення відбулось для розгляду заяви боржника про зняття арешту з його рахунків в банківських установах.

01.07.2025 до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява позивача про закінчення виконавчого провадження №63098932, яка, фактично, обгрунтована недопустимістю одночасного подвійного стягнення з боржника виконавчого збору та основної винагороди приватного виконавця, що стягуються при виконанні одного й того самого виконавчого документу державним виконавцем та приватним виконавцем.

Відповіддю Хаджибейського відділу виконавчої служби від 11.07.2025 №118583 відмовлено в задоволення заяви з мотивів що відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження визначені ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" та відсутні докази реальної сплати виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця.

Не погоджуючись з відмовою у закритті ВП № № 63098932 щодо стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Спір у справі, що розглядається виник стосовно правомірності подальшого виконання в окремому виконавчому провадженні (ВП № 63098932) постанови державного виконавця ВП № 49079407 від 17.09.2020 про стягнення виконавчого збору з позивача при одночасному виконані приватним виконавцем постанови про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні ВП № 63696304.

Позивач, звертаючись до суду із позовом, наголосив, що відмова у прийнятті рішення про закінчення ВП № 63098932 створило ситуацію подвійного стягнення, оскільки державний виконавець, не здійснивши виконання судового рішення та повернувши виконавчий документ, стягнув виконавчий збір, а приватний виконавець, здійснивши фактичне виконання рішення суду, стягнув винагороду.

Правовідносини щодо здійснення виконавчих дій регулюються Законом України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження".

Нормами статті 2 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад, зокрема забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Положеннями ч.ч. 5-6 ст. 26 Закону 1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч. 2 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною 8 статті 27 Закону 1404-VIII визначено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Відповідно до частин 1, 4 статті 42 Закону 1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Норми Закону №1404-VІІІ передбачають, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій щодо примусового виконання рішення, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження державний виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Відповідно до змісту п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у випадку, коли він подав письмову заяву про повернення йому виконавчого документа, відповідно до приписів ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, винесеної державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа.

Статтею 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено право приватного виконавця на отримання винагороди. Згідно зі статтею 31 вказаного Закону ( в редакції чинної на час виникнення спірних відносин) за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода . Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) . Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У справі, яка розглядається, судом встановлено, що виконавчий лист № 520/460/13-ц, виданий 11.04.2014 Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, відсотки та пені за кредитним договором, державним виконавцем був повернутий стягувачу 17.09.2020 за заявою стягувача. В подальшому виконавчий лист № 520/460/13-ц, виданий 11.04.2014, був переданий приватному виконавцю, який здійснював його виконання та виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10% від суми що підлягає стягненню 5724,80 дол. США ( 57248,02 дол. х 10%), доказів виконання немає, виконавчий лист був повернутий приватний виконавцем за заявою стягувача. Виконавче провадження приватним виконавцем закінчено.

Позивач вважає, що прийняття у даному випадку постанови про стягнення виконавчого збору державним виконавцем та виділення її виконання в окреме виконавче провадження, створило умови для подвійного стягнення із боржника виконавчого збору і винагороди приватному виконавцю за виконання одного виконавчого документу.

Верховний Суд у справі № №160/695/22 наголошує, що Закон №1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа. З одного боку, Закон №1404-VIII не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям. З іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні у державного виконавця.

Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягара на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване статтею 41 Конституції України і статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.

Суд погоджується з доводами позивача, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим, з точки зору дотримання засад виконавчого провадження, передбачених зокрема пунктом 5 частини першої статті 2 Закону №1404-VIII, справедливим може бути лише стягнення однієї з указаних сум.

Так, частиною восьмою статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Поняття й процедура, що згадані у цій нормі, стосується правовідносин, що не є подібними до спірних, оскільки в останніх не було передачі виконавчого документа. Разом з тим ця норма Закону містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець. Указана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород. Ця норма унеможливлює подвійну плату боржником зазначених коштів, а тому її застосування дозволяє розв`язати спір про подвійне стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа в умовах неповноти законодавства, що регулює спірні правовідносини.

В даній справі позивач не надав доказів того, що приватний виконавець стягнув з нього основну винагороду за постановою від 20.11.2020 ВП № 63696304 або має таку можливість стягнення в майбутньому. Згідно із ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено право приватного виконавця на отримання винагороди. Згідно з приписами Закону №1403-VIII основна винагорода приватного виконавця, у разі виконання ним рішення майнового характеру, нерозривно пов`язана із сумою, що підлягає стягненню, оскільки вираховується у відсотковому розмірі від неї, та стягується разом із цією сумою. Отже, основна винагорода - це винагорода приватного виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в розмірі пропорційному до фактично стягнутої суми.

Доказів того, що в межах ВП 63696304 була стягнута основна заборгованість позивача за виконавчим листом №520/460/13-ц, та основна винагорода приватного виконавця суду не надано. Строк пред`явлення до виконання постанови від 20.11.2020 про стягнення з боржника основної винагороди cплинув. Таким чином, твердження позивача про подвійне стягнення виконавчого збору та основної винагороди не підтверджені належними доказами. Отже підстав для закінчення виконавчого провадження №63098932 суд не вбачає.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду у справі № 580/245/24 суд вважає необгрунтованим, у вказаній справі судом встановлені інші фактичні обставини, а саме - ухилення державного виконавця від закінчення виконавчого провадження із стягнення виконавчого збору при вже стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

При розгляді справи суд не дає правову оцінку законності прийняття державним виконавцем постанови Малиновського відділу ДВС у місті Одесі про відновлення виконавчого провадження № 63098932 від 30.04.2024 щодо стягнення виконавчого збору, оскільки це питання знаходиться за межами позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати у відповідності до положень статті 139 КАС України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2-9, 241-245, 250, 255, 287 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення кладений 17.09.2025.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА

.