Справа № 560/765/25
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/765/25
РІШЕННЯ

іменем України

18 вересня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 44 від 18.07.2024р. яким відмовлено в призначенні пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 усі періоди роботи зазначені у трудовій книжці від 10.10.1978 року та вкладиш до трудової книжки НОМЕР_1 , видані на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а саме період роботи з 10.10.1978 р по 17.08.1979 на посаді няня-уборщиця садок № 7, № 29 Союз огнеопор МЧМ ордіна Леніна комбінат Магнезіт м. Сатка Челябінської області; період роботи з 26.11.1991 по 12.09.1992 на посаді гардеробниці Ізяславської спецшколи-інтерната; період роботи з 05.04.1993 по 17.05.1993 на посаді художник-оформлювач в/ч НОМЕР_2 ; період роботи з 16.10.1981 по 30.12.1985 військова служба у військовій частині НОМЕР_3 ; період роботи з 09.12.1999 по 30.03.2004 писаря оперативно-планового відділення війська частина НОМЕР_4 ; періоди роботи зазначені у вкладиші до трудової книжки серія НОМЕР_5 з 26.04.2004 по 31.03.2005, з 01.08.2005 по 26.08.2005 безробіття; період роботи з 01.01.2005 по 06.09.2005 СТОВ "Ізяслав" на посаді різноробочої; зарахувати період догляду за дітьми ОСОБА_3 , 18 квітня 1983 року та дочки ОСОБА_4 до трьох років з 18.04.1983 по 16.04.1986 рік; зарахувати до загального стажу роботи період з 11.11.1985 року по 06.09.1991 рік проживання ОСОБА_1 як дружини військовослужбовця разом з чоловіком ОСОБА_5 відповідно п. 3 ст. 18 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся з заявою до пенсійного органу про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV). Проте, отримав протиправну відмову.

До суду надійшов відзив, в якому Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

До суду надійшов відзив, в якому Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області просить відмовити в задоволенні позовної заяви. Зазначає, що страховий стаж позивача становить 12 років 03 місяці 24 дні, що недостатньо для призначення пенсії за віком. Звертає увагу, що обчислення стажу, призначення та виплата пенсії відноситься виключно до функцій органів Пенсійного фонду України.

До суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити позов. Зазначає, що викладені в відзиві заперечення не спростовують наведених у позовній заяві обставин.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). При цьому, згідно з частиною 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив. Як наслідок, суд розглядає подану позовну заяву з врахуванням лише позову та відзиву на позов.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.01.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.01.2025 відкрито провадження у справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.03.2025 клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задоволено частково. Продовжено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області процесуальний строк на подання відзиву та долучено поданий відзив до справи №560/765/25. В задоволенні інших вимог клопотання відмовлено.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.09.2025 у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Позивач, 02.07.1961 р.н., звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою від 11.07.2024 про призначення пенсії за віком згідно з Законом №1058-ІV.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (який розглянув заяву позивача за принципом екстериторіальності) №44 від 18.07.2024 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначено, що страховий стаж позивача становить 12 років 03 місяці 24 дні при необхідному 21 року. До страхового стажу не зараховано всі періоди роботи відповідно до трудової книжки від 10.10.1978 та вкладишу до трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки в даних документах на титульній сторінці зазначено дату народження, яка не відповідає даним ID-картки НОМЕР_6 . До страхового стажу не зараховано період проживання позивача як дружини військовослужбовця відповідно до довідки від 25.05.2011 №271, виданої військовою частиною НОМЕР_4 , оскільки відсутня інформація про те, що позивач не працював, а також відсутня реорганізація військової частини.

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пенсійним віком є встановлений законодавством вік, із досягненням якого, особа може претендувати на виплату пенсії за віком.

Приписами частини 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Положеннями частини 1 статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону №1058-IV.

Згідно з частиною 2 статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Як встановив суд, позивач, на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком (11.07.2024), згідно з паспортними даними досяг віку 63 років, що не заперечується сторонами.

Спірним є наявність в позивача 21 року страхового стажу.

В оскарженому рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 12 років 03 місяці 24 дні.

Підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів відповідно до трудової книжки від 10.10.1978 та вкладишу до трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.2004, слугували висновки відповідача, що в даних документах на титульній сторінці зазначено дату народження, яка не відповідає даним ID-картки НОМЕР_6 , а саме, на титульних сторінках зазначено дату народження позивача, відповідно, «1961.02.06» та « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Щодо цих висновків суд зазначає та враховує таке.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку №637).

Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону №1788-ХІІ, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі - Інструкція №162), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність.

Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно з пунктом 18 постанови Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки працівників та службовців", яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачу трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Згідно з пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (далі - Інструкція №58), яка, зокрема, діяла на час заповнення вкладишу у трудову книжку, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження.

Приписами пункту 2.11 Інструкції №58 визначено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.12 Інструкції №58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 2.13 Інструкції №58 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які містяться в трудовій книжці працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Суд зауважує, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Суд також бере до уваги те, що обставини, які слід встановити у цій справі, значно віддалені у часі, а також враховує відсутність вини позивача.

При цьому відповідачі не надали суду жодних доказів, що відомості, які містяться в трудовій книжці від 10.10.1978 та вкладишу до трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.2004, містять неправдиві або недостовірні дані. В судовому порядку трудова книжка позивача та/або вкладиш до трудової книжки недійсними також не визнавались.

Враховуючи наведене, до страхового стажу позивача слід зарахувати періоди згідно з трудовою книжкою від 10.10.1978 (з 10.10.1978 по 17.08.1979, з 16.10.1981 по 19.10.1981 включно, з 26.11.1991 по 12.09.1992, з 05.04.1993 по 17.05.1993, з 09.12.1999 по 31.12.2000) та відповідно до вкладишу до трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.2004 (з 26.04.2004 по 31.03.2005, з 01.09.2005 по 06.09.2005).

Щодо зарахування до страхового стажу періодів, зазначених у трудовій книжці від 10.10.1978 та вкладишу до трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.2004, а саме з 20.10.1981 по 31.12.1985, з 01.01.2001 по 30.03.2004, з 01.08.2005 по 31.08.2005, то зазначені періоди зараховані до страхового стажу позивача, про що свідчить форма РС-право. Змістом зазначеної форми також підтверджено зарахування до страхового стажу спірного періоду з 01.08.2005 по 26.08.2005. Це свідчить про відсутність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача зазначених періодів. У протилежному випадку відбудеться штучне збільшення страхового стажу за рахунок подвійного зарахування періодів.

Стосовно спірного періоду роботи з 01.01.2005 по 31.08.2005 в СТОВ "Ізяслав", то суд зазначає, що згідно з вкладишем до трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.2004 позивач працював в СТОВ «Ізяслав» з 01.08.2005 по 06.09.2005, а в період з 01.01.2005 по 31.03.2005 отримував допомогу по безробіттю. При цьому, суд вже встановив наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду з 01.01.2005 по 31.03.2005 (цей період включений в період з 26.04.2004 по 31.03.2005 згідно з вкладишем до трудової книжки НОМЕР_1 від 18.06.2004), а період з 01.08.2005 по 31.08.2005 і так зарахований до страхового стажу, про що свідчить форма РС-право. Щодо періоду з 01.04.2005 по 31.07.2005, то суд вважає відсутніми підстави для його зарахування до страхового стажу у зв`язку з відсутністю відомостей про працевлаштування позивача.

Щодо позовних вимог в частині зарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до трьох років з 18.04.1983 по 16.04.1986 рік, то суд зазначає таке.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону №1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

За змістом статті 181 Кодексу законів про працю України, що узгоджується з положеннями статті 56 Закону №1788-ХІІ, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку зараховується як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.

Отже, до загального стажу, що дає право на пенсію за віком, зараховується час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Пунктом 11 Порядку №637 визначено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку.

Надання трудової книжки та свідоцтва про народження дитини свідчить про надання всіх необхідних документів, передбачених пунктом 11 Порядку №637, для зарахування періоду догляду за дитиною до загального страхового стажу.

При цьому, отримання інших відомостей та інформації Порядок №637 покладає на орган Пенсійного фонду України. Адже доступ до інформація із системи персоніфікованого обліку наявний у Пенсійного фонду України, а відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримуються в порядку взаємного обміну інформацією саме органом Пенсійного фонду України з таким реєстром.

Згідно з свідоцтвами про народження НОМЕР_7 та НОМЕР_8 позивач є матір`ю, відповідно, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У позовній заяві зазначено, що позивач здійснював догляд за дітьми до трьох років у періоди з 18.04.1983 по 16.04.1986 та з 29.12.1989 по 25.11.1991.

Водночас, позивач просить зарахувати до страхового стажу лише період з 18.04.1983 по 16.04.1986.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому слід досліджувати наявність підстав для зарахування до страхового стажу періодів з 18.04.1983 по 16.04.1986 та з 29.12.1989 по 25.11.1991.

Суд зважає на те, що з розписки-повідомлення не слідує надання позивачем пенсійному органу свідоцтв про народження дітей. Однак, відповідачі не зазначили у відзивах заперечень щодо частини позовних вимог.

З огляду на наведені обставини, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання зарахувати до страхового стажу періодів з 01.01.1986 по 16.04.1986 та з 29.12.1989 по 25.11.1991, оскільки період з 18.04.1983 по 31.12.1985 зарахований до страхового стажу позивача (форма РС-право).

Щодо позовних вимог в частині зарахування до загального стажу роботи періоду з 11.11.1985 по 06.09.1991 відповідно до пункту 3 статті 18 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", то суд зазначає та враховує таке.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дружинам (чоловікам) військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, до загального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком, зараховується період проживання разом з чоловіком (дружиною) в місцевостях, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Згідно з статтею 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також, зокрема, період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Приписами пункту 13 Порядку №637 встановлено, що період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, установ і організацій, або довідками, що видаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки чи відповідним підрозділом розвідувального органу.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_4 від 25.05.2011 №271 під час проходження військової служби чоловіком позивача ( ОСОБА_5 ) у військовій частині НОМЕР_2 , зокрема, в період з 11.11.1985 по 06.09.1991, разом з ним проживала дружина (позивач), яка не працювала у зв`язку з неможливістю працевлаштування за посадою художника.

Твердження відповідача про відсутність реорганізації військової частини суд оцінює критично, оскільки це не передбачено наведеними нормами законодавства.

Тому до страхового стажу позивача слід зарахувати перебування з чоловіком військовослужбовцем, який проходив військову службу, будучи не працевлаштованим, а саме з 17.04.1986 по 28.12.1989.

Щодо спірного періоду в частинах з 11.11.1985 по 16.04.1986 та з 29.12.1989 по 06.09.1991, то суд вважає відсутнім підстави для їх задоволення, оскільки період з 11.11.1985 по 31.12.1985 зарахований до страхового стажу позивача (форма РС-право), про наявність підстав для зарахування періодів з 01.01.1986 по 16.04.1986 та з 29.12.1989 по 06.09.1991 зазначено вище, зокрема, щодо останнього періоду в межах періоду з 29.12.1989 по 25.11.1991.

Критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.

З урахуванням зазначеного в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 44 від 18.07.2024 страхового стажу позивача (12 років 03 місяці 24 дні) і періодів з 10.10.1978 по 17.08.1979, з 16.10.1981 по 19.10.1981 включно, з 01.01.1986 по 16.04.1986, з 17.04.1986 по 28.12.1989, з 29.12.1989 по 25.11.1991, з 26.11.1991 по 12.09.1992, з 05.04.1993 по 17.05.1993, з 09.12.1999 по 31.12.2000, з 26.04.2004 по 31.03.2005, з 01.09.2005 по 06.09.2005, страховий стаж позивача становитиме більше 21 року.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Наведене у своїй сукупності є підставою для висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 44 від 18.07.2024 та наявність підстав для його скасування.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним.

Оскільки відповідач, як встановив суд, протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, то в цьому випадку у територіального органу Пенсійного фонду України відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

З огляду на наведені обставини, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату позивачу пенсії за віком згідно з Законом №1058-ІV.

Щодо дати, з якої позивачу слід призначити пенсію, то суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім такого випадку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач 02.07.2024 досяг пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком, визначеного частиною 2 статті 26 Закону №1058-IV (63 роки), а з заявою про призначення пенсії звернувся 11.07.2024, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, то пенсія має бути призначена позивачу з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме: з 03.07.2024.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 у справі №620/1116/20.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн за одну вимогу немайнового характеру. За наявності підстав для часткового задоволення однієї немайнової вимоги, на користь позивача слід стягнути 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській (відповідача, яким фактично відмовлено позивачу в призначенні пенсії). Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 44 від 18.07.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 10.10.1978 по 17.08.1979, з 16.10.1981 по 19.10.1981 включно, з 01.01.1986 по 16.04.1986, з 17.04.1986 по 28.12.1989, з 29.12.1989 по 25.11.1991, з 26.11.1991 по 12.09.1992, з 05.04.1993 по 17.05.1993, з 09.12.1999 по 31.12.2000, з 26.04.2004 по 31.03.2005, з 01.09.2005 по 06.09.2005.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 03.07.2024.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_9 )
Відповідачі:Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича 7, м. Житомир, Житомирська обл., 10003 , код ЄДРПОУ - 13559341) Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., 29000 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк