Справа № 340/2143/25
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/2143/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Охременка Артема Вікторовича, звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 від 26.03.2025 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26.03.2025 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Ухвалою судді від 07.04.2025 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам встановлений строк для подання заяв по суті справи.

В обґрунтування позову представник позивача зазначає про те, що 26.03.2025 року ОСОБА_1 звернувся до до в/ч НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку із наявністю трьох неповнолітніх дітей, проте, станом на день звернення до суду (02.04.2024) з цим позовом, жодного рішення за наслідком розгляду рапорту не надано. У зв`язку із вказаним, представник позивача зазначає про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

14.04.2025 року представник військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_1 ) подав відзив на позов, яким проти позовних вимог заперечує, оскільки на адресу військової частини НОМЕР_1 через ІНФОРМАЦІЯ_1 29.03.2025 надійшов рапорт позивача на звільнення з військової служби у зв`язку із перебуванням у позивача на утриманні трьох дітей віком до 18 років, який 30.03.2025 рапорт ОСОБА_1 був розглянутий командиром військової частини НОМЕР_1 та відмовлено у його задоволенні.

Відповіді на відзив не наданий.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Представник позивач зазначив, що ОСОБА_1 звернувся із рапортом про звільнення з військової служби від 26.03.2025 року (а.с.28-33), який направлений до військової частини НОМЕР_1 через ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.32-33), військової частини НОМЕР_1 (а.с.34-35).

При цьому, суд звертає увагу, що адреса військової частини НОМЕР_1 вказана ''до відділення, АДРЕСА_1 (а.с.34-35), тобто адреса не є повною, а тому вказане поштове відправлення не могло бути доставлено до в/ч НОМЕР_1 (а.с.53).

Не отримавши станом на 06.08.2025 року інформації/рішення про розгляд його заяви, подав позов до суду.

Отже, наявність чи відсутність протиправної бездіяльності щодо розгляду заяви позивача є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України ''Про правовий режим воєнного стану'' постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено та наразі триває.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII ''Про військовий обов`язок і військову службу'' (далі Закон №2232-XII).

Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року №531, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.08.2024 року за №1214/42559 затверджений Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України (надалі Порядок №531), яким визначений механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку №531 початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.

Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.

У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

Отже, відправлений позивачем рапорт на адресу в/ч НОМЕР_1 не отриманий, з огляду на не зазначення відправником повної поштової адреси відповідача.

При цьому, у відзиві вказано про отримання 29.03.2025 року від ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відтак, на переконання суду, саме це і є часом подання рапорту.

Згідно пункту 9 розділу ІІІ Порядку №531 розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

У рапорті від 26.03.2025 позивач поставив питання щодо його звільнення з військової служби, а відтак строк його розгляду становить не більше 14 днів.

Отже, представник позивача, звертаючись до суду 02.04.2025 року, звернувся до суду до закінчення строки розгляду та вирішення рапорту позивача.

Крім того, у відзиві вказано, що 30.03.2025 рапорт ОСОБА_1 було розглянуто командиром військової частини НОМЕР_1 та відмовлено у його задоволенні з огляду на те, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.10.2023 № 293 солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 вважаєтесь таким, що 09.10.2023 року не повернувся з лікувального закладу. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2023 №311 солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 . Вирішення питання щодо звільнення з військової служби можливе виключно після повернення позивача до військової частини та надання нотаріально завірених копій документів, що підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби.

30.03.2025 відповідь було направлено засобами ІНФОРМАЦІЯ_3 начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 для інформування позивача.

10.04.2025 лист з відповіддю направлено позивачу на його адресу (а.с.49), але не було вручено позивачу у зв`язку із закінченням строків зберігання.

Вказане свідчить на відсутня бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , що полягає в не розгляді рапорту ОСОБА_1 від 26.03.2025 про звільнення з військової служби, а позов поданий передчасно, до закінчення строку на розгляд рапорту позивача.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у постановах від 28 листопада 2018 року у справі №607/6092/18, від 05 червня 2019 року у справі №607/6865/18, від 11 червня 2019 року у справі №917/1338/18, визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу; натомість установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

Відповідач-2, станом на день звернення позивача до суду не отримував заяву позивача, що свідчить про відсутність спору на день звернення до суду, у свою чергу, взагалі виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17-а; провадження №11-1081апп18).

Отже, звернення із позовною заявою 02.04.2025 було передчасним, оскільки на день звернення до суду не відбулось порушення прав позивача, оскільки до подачі позову рапорт вже був розглянутий, тому суд зазначає про відсутність предмету спору взагалі, що виключає наявність порушеного права позивача.

Суд наголошує на тому, що перевірка на предмет законності рішення про відмову у наданні відстрочки від мобілізації не є предметом спору у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Виходячи із заявлених позовних вимог та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідачі діяв на підставі закону, тобто протиправність дій чи то бездіяльність не знайшла свого підтвердження, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 143, 242-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК