Справа № 500/225/25
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/225/25 пров. № А/857/18415/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Шинкар Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року (головуючий-суддя Дерех Н.В., м.Тернопіль) у справі № 500/225/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

16.01.2025 ОСОБА_1 (позивач) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (відповідач), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 по виплаті позивачу добових витрат у безперервному відрядженні з 04.03.2024 року по 18.03.2024 року включно; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату позивачу добових витрат у безперервному відрядженні з 04.03.2024 року по 18.03.2024 року включно у сумі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень; визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 по виплаті позивачу добових витрат у безперервному відрядженні з 12.04.2024 року по 15.04.2024 року включно; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату позивачу добових витрат у безперервному відрядженні з 12.04.2024 року по 15.04.2024 року включно у сумі 1200 (одна тисяча двісті) гривень; визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 по виплаті позивачу добових витрат у безперервному відрядженні з 16.04.2024 року по 20.04.2024 року включно; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату позивачу добових витрат у безперервному відрядженні з 16.04.2024 року по 20.04.2024 року включно у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Позов обґрунтовував тим, що оплату добових за час перебування у відрядженні відповідачем не було проведено. Позивач звертався до військової частини НОМЕР_2 із рапортами щодо виплати вказаних коштів, однак остання виплату коштів на відрядження не здійснила.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 добових за час перебування у відрядженні з 04.03.2024 по 18.03.2024, з 12.04.2024 по 15.04.2024 та з 16.04.2024 по 20.04.2024. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 добових за час перебування у відрядженні з 04.03.2024 по 18.03.2024, з 12.04.2024 по 15.04.2024 та з 16.04.2024 по 20.04.2024 відповідно до наказу Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105 (зі змінами) Про затвердження Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України та постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 №98 (зі змінами) Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права, зазначив, що відповідно до абзацу 10 пункту 24 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 № 105, виплата добових військовослужбовцям не здійснюється за дні, коли вони забезпечуються триразовим харчуванням за рахунок держави. З урахуванням того, що в період відрядження з 04.03.2024 по 18.03.2024 позивач був забезпечений триразовим харчуванням, вважає, що відсутні підстави для виплати йому добових. Звертає увагу суду на те, що відповідно до листа заступника міністра оборони України №9696/з від 20.05.2022 року та зазначених у ньому вимог з метою недопущення фінансових порушень під час направлення військовослужбовців Збройних Сил України у відрядження під час воєнного стану, військовослужбовці під час службових відряджень в інші військові частини зараховуються на продовольче забезпечення на підставі продовольчих атестатів. Так, 11.04.2024 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №102 від 11.04.2024 року було оформлено в групі персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 посвідчення про відрядження №110 від 11.04.2024 року, продовольчою службою логістики військової частини НОМЕР_2 - атестат військовослужбовця на продовольство №145 від 11.04.2024 року (серія АВГ книжка № 008119), проте в результаті бездіяльності позивача, що полягала в не отриманні ним атестату військовослужбовця на продовольство №145 від 11.04.2024 року, позивач не був зарахований на продовольче забезпечення з 12.04.2024 по 15.04.2024 року та з 16.04.2024 по 20.04.2024 року у військовій частині НОМЕР_3 , у зв`язку з тим, що прибув до військової частини НОМЕР_3 без продовольчого атестата. Таким чином, вважає, що протиправна бездіяльність військової частини НОМЕР_2 по виплаті позивачу добових витрат відсутня та підстав для виплати немає. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивач є військовослужбовцем, мобілізованим до лав Збройних Сил України, на підставі наказу Головнокомандувача Збройних Сил України №1555 від 14 липня 2023 року призначений на посаду заступника командира роти вогневої підтримки з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 №63 від 03.03.2024 року старший лейтенант ОСОБА_1 вибув у військову частину НОМЕР_1 (окрема бригада), з 04 березня 2024 року з метою забезпечення надійної охорони та оборони визначеної території на підставі розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №1494/20/377дск від 20.01.2024, посвідчення про відрядження № 62 від 03.03.2024 року.

По прибуттю у військову частину НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №64 від 04.04.2024 року був зарахований на продовольче забезпечення з обіду 04.03.2024 року на підставі посвідчення про відрядження №62 від 03.03.2024 року та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №78 від 18.03.2024 року знятий з продовольчого забезпечення з обіду 18.03.2024 року па підставі посвідчення про відрядження №62 від 03.03.2024 року.

Відповідно до наказів командира частини НОМЕР_2 за №63 від 03.03.2024, №102 від 11.04.2024, №106 від 15.04.2024 ОСОБА_1 перебував у відрядженнях у періоди з 04.03.2018 по 18.03.2024, з 12.04.2024 по 15.04.2024, з 16.04.2024 по 20.04.2024 відповідно.

Позивач звертався до начальника військової частини НОМЕР_2 з заявою про виплату добових за період перебування у відрядженні відповідно до чинного законодавства та компенсувати інші витрати на власні потреби, однак військова частина у листі-відповіді від 31.03.2024 вказала на відсутність підстав для виплати останньому добових відповідно до Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України.

Вважаючи, що бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , яка підпорядкована військовій частині НОМЕР_1 , порушує права та інтереси позивача, останній звернувся з даним позовом до суду першої інстанції.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції, апеляційний суд зважає на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр.

Накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.

Накази міністерства нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Згідно пункту 8 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 671, встановлено, що Міноборони в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання. Нормативно-правові акти Міноборони підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.

Накази Міноборони, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Нормативно-правові акти Міноборони підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.

У свою чергу, наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 року № 105 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 березня 2017 р. за № 364/30232, затверджено Інструкцію про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Інструкція № 105), яка визначає особливості направлення військовослужбовців Збройних Сил України у відрядження в межах України та механізм відшкодування витрат на відрядження.

Пунктом 2 Інструкції № 105 визначено, що відрядження направлення військовослужбовців Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в інший населений пункт для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).

Абзац 1 пункту 10 Інструкції № 105 зазначає, що окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням).

За пунктом 20 Інструкції №105 виплата добових та відшкодування витрат на найм житлового приміщення здійснюються за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них).

Відмітки засвідчуються підписом та гербовою печаткою зокрема у військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях командира (начальника, керівника) військової частини (військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, установи, організації) або його заступника.

Відповідно до абзацу 11 пункту 24 Інструкції №105 виплата добових військовослужбовцям не здійснюється за дні, коли вони (у передбачених законодавством випадках) забезпечуються триразовим харчуванням за рахунок держави, а також за період, коли відрядженому здійснюються польові виплати (морське грошове забезпечення).

З метою недопущення фінансових порушень під час направлення військовослужбовців у відрядження під час дії воєнного стану, на підставі вимог заступника Міністра оборони України № 9696/з від 20.05.2022 року, військовослужбовці, під час направлення у відрядження під час дії воєнного стану забезпечуються:

- видачею продовольчих атестатів (або добовим польовим набором продуктів (повсякденним набором сухих продуктів);

- зарахуванням на продовольче забезпечення із забезпеченням триразовим харчуванням.

У разі неможливості забезпечити військовослужбовців, які прибули у відрядження триразовим харчуванням, командування частини повинно надіслати повідомлення командиру військової частини, з якої військовослужбовці прибули у відрядження, із зазначенням причин.

Так, колегією суддів встановлено, що у період з 04.03.2024 по 18.03.2024 згідно з наказами командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.03.2024 № 64 та від 18.03.2024 № 78 (доданих до відзиву на позовну заяву) позивач був зарахований на продовольче забезпечення з обіду 04.03.2024 та знятий з продовольчого забезпечення з обіду 18.03.2024.

З огляду на наведене вище нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та фактичні обставини справи, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на вищевказані відомості про обставини зарахування позивача на продовольче забезпечення під час перебування у відрядженні з 04 березня 2024 року по 18 березня 2024 року та дійшов помилкового висновку щодо цього періоду перебування позивача у відрядженні, а саме - щодо протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 добових за час перебування у відрядженні з 04.03.2024 по 18.03.2024 та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 добових за час перебування у відрядженні з 04.03.2024 по 18.03.2024.

Що ж стосується підстав для виплати добових за періоди перебування позивача у відрядженні з 12.04.2024 по 15.04.2024 та з 16.04.2024 по 20.04.2024, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, відповідно до наказів командира частини НОМЕР_2 за №102 від 11.04.2024, №106 від 15.04.2024 ОСОБА_1 перебував у відрядженнях у періоди з 12.04.2024 по 15.04.2024 та з 16.04.2024 по 20.04.2024 відповідно.

Тож, питання законності направлення у відрядження (оформлення відповідного наказу) та факт перебування позивача у відрядженні не заперечується сторонами та підтверджується документально.

Водночас матеріали справи не містять доказів виплати позивачу добових.

Суд зауважує, що наявні посвідчення містять відповідні зазначення про вибуття та прибуття службової особи у місце відрядження. При цьому, в посвідченнях про відрядження ОСОБА_1 від 11.04.2024 року № 110 та від 15.04.2024 року №111 не вказано про забезпечення позивача триразовим харчуванням, як це передбачено вимогами Інструкції № 105.

Більше того, відповідно до листа командира військової частини НОМЕР_3 від 27.05.2024 року №1917/801 старший лейтенант ОСОБА_2 прибув у відрядження до військової частини НОМЕР_3 без продовольчого атестату, тому не було правових підстав для постановки його на продовольче забезпечення.

Судова колегія враховує, що відповідно до приписів Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України від 09.12.2002 № 402 військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини.

Підставою для видання наказу про зарахування на продовольче забезпечення є атестат на продовольство, а також припис або посвідчення про відрядження, або відпускний квиток військовослужбовця. Атестат на продовольство є документом, який засвідчує, до якого числа і за якими нормами військовослужбовець або військова команда (підрозділ) забезпечені харчуванням (грошовою компенсацією замість норми харчування, повсякденним набором сухих продуктів).

Колегія суддів зауважує, що долучений до матеріалів справи атестат на продовольство №145 не містить особистого підпису ОСОБА_1 .

Отже, судовим розглядом не встановлено зарахування позивача на продовольче забезпечення в період часу з 12.04.2024 по 15.04.2024 та з 16.04.2024 по 20.04.2024, тобто у дні перебування у відрядженні, відтак за кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування ОСОБА_1 у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому підлягають до виплати добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98.

Таким чином, у відповідача наявні правові підстави для виплати позивачу витрат на відрядження за означений період.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі № 500/225/25 у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 добових за час перебування у відрядженні з 04.03.2024 по 18.03.2024 та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 добових за час перебування у відрядженні з 04.03.2024 по 18.03.2024, та прийняти постанову, якою у задоволені цих позовних вимог відмовити.

В решті рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі № 500/225/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
Т. І. Шинкар