Справа № 500/7341/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/7341/24 пров. № А/857/9558/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року (ухвалене головуючим суддею Подлісна І.М. у м. Івано-Франківськ) у справі № 500/7341/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 82 від 14.11.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах (Список № 1) відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту звернення ОСОБА_1 для оформлення пенсії.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що вважає відмову відповідача протиправною та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства України.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 адміністративний позов задоволено повністю.

Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не врахував обставини та прийшов до помилкового висновку про недосягнення позивачем пенсійного віку.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач скористалася своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 має страховий стаж з урахуванням додаткових років за Списком № 1 становить 43 роки 05 місяців 23 дні. Пільговий стаж становить 15 років 06 місяців 16 днів.

08.11.2024 позивач звернулася із заявою до пенсійного органу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 14.11.2024 р. № 82, було відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах.

Представник відповідача в даному рішенні зазначив, що на дату звернення за призначенням пенсії позивач не досягла встановленого законодавством пенсійного віку 50 років, право на призначення пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на даний час відсутнє.

Не погодившись із відмовою відповідача у призначенні пенсії на пільгових умовах позивач звернулася до суду з даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991, в редакції до 01.04.2015 (далі - Закон № 1788-XII), було передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 ( 36-2003-п ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (набрав чинності 01.04.2015 року) були внесені зміни, зокрема, до п. «а» ст. 13 Закону № 1788-XII.

Згідно пункту «а» ст. 13 Закону № 1788-XII, в редакції Закону № 213-VIII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 року доповнено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV) розділом XIV-1, згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 114 якого, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається: 1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 02.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, а також визначено, що ці положення закону втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно п. 3 рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 застосуванню підлягають стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 02.11.1991 № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме, зокрема:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам».

Таким чином, з 23.01.2020 при вирішенні питання про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи Пенсійного фонду України, зокрема і відповідач у справі, мають керуватися вказаною нормою в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач працює в комунальному некомерційному підприємстві «Дитяче територіальне медичне об`єднання» Краматорської міської ради з 17.03.1999 року по даний час, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці.

17.03.1999 - прийнята на посаду медичної сестри кабінету щеплень поліклініки № 3 Дитячого територіального медичного об`єднання. Наказ на зарахування № 12-к пар 12 від 17.03.1999.

01.07.2004 переведена для подальшої роботи медсестрою дільниці №17. Наказ на переведення № 49-к п.№ 35 від 12.07.2004.

01.07.2007 переведена для подальшої роботи на посаду медичної сестри кабінету інфекційних захворювань КМУ «Дитяче територіальне медичне об`єднання». Наказ на переведення № 39-к від 02.07.2007.

05.05.2008 переведена для подальшої роботи на посаду рентген-лаборанта до рентген кабінету. Наказ на переведення № 29-к р.№ 2 від 05.05.2008 де позивач працює по теперішній час.

За період з 01.07.2007 по 04.05.2008 вона працювала повний робочий день в кабінеті інфекційних захворювань КМУ «Дитяче територіальне медичне об`єднання» і виконувала особливий характер роботи за посадою: медична сестра кабінету інфекційних захворювань, що передбачено Списком № 2 розділ XXIV абзац 4; працівники, які безпосередньо обслуговують хворих у туберкульозних та інфекційних закладах, відділеннях, кабінетах - молодші спеціалісти з медичною освітою, молодші медичні сестри/молодші медичні брати, молодші медичні сестри/брати з догляду за хворими, сестри-господині/працівники з господарської діяльності закладу охорони здоров`я. Постанова КМУ № 461 від 24.06.2016.

За період з 05.05.2008 по теперішній час позивач працювала повний робочий день в рентгенологічному кабінеті дитячого лікувально-поліклінічного корпусу комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №2» Краматорської міської ради і виконувала особливий характер роботи за посадою: рентген лаборант рентгенологіного кабінету, що передбачено Списком № 1 розділ XIX абзац 2; молодші спеціалісти з медичною освітою, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок). Постанова КМУ № 461 від 24.06.2016.

Відповідно до свідоцтва про шлюб № НОМЕР_1 від 20.05.2000 прізвище ОСОБА_2 було змінене на прізвище ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене вище, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що відповідач протиправно не врахував обставини викладені вище та прийшов до помилкового висновку про недосягнення позивачем пенсійного віку.

В свою чергу, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність права позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ), оскільки спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV).

Вирішуючи справу, колегія суддів враховує, що питання щодо застосування норм Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020, та Закону № 1058-ІV при призначенні особам пенсії за віком на пільгових умовах вже було предметом розгляду Верховного Суду в зразковій справі № 360/3611/20.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 в справі № 360/3611/20 наведені наступні висновки.

Так, Верховний Суд послався на наявність колізії між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, Велика Палата Верховного Суду в зразковій справі № 360/3611/20 дійшла висновку, що застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Велика Палата Верховного Суду також відхилила доводи скаржника, на які посилається пенсійний орган і у цій справі, про те, що відповідно до статті 5 Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком, адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини.

Велика Палата Верховного Суду не погодилась з посиланнями скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, на який апелянт посилається у цій справі, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

На думку апелянта, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті.

Проте, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

Суд також враховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 806/965/17 та від 27.09.2021 у справі №380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 500/7341/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула