Справа № 560/18831/24
Суддя: Печений Є.В.
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

18 вересня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, у якому просить суд:

" - визнати протиправними дії щодо відмови Головного управління Пенсійного фонду України Львівській області (), оформлені Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 31 від 13.08.2024 р. про відмову А призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) пенсії за віком;

- визнати протиправними дії щодо відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (), оформлені Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області № 31 від 11.10.2024 р. про відмову у призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області (Код ) призначити, нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) пенсію за віком з 25 травня 2024 року, зарахувавши трудовий стаж періоди роботи заявника зазначені в трудовій книжці НОМЕР_2 , а саме:

з 25.05.1982 по 07.02.1994, з 01.05.1994 по 08.11.1998, а також період навчання в школі - (магазині Славутської райспоживспілки в період з 05.09.1981 по 05.03.1982 року".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що, досягнувши 60 річного віку та маючи стаж понад 31 рік, звернулася до територіальних органів управління пенсійного фонду із заявами про призначення пенсії за віком.

Вказує, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 13.08.2024 № 31 та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 11.10.2024 № 31 їй відмовлено в призначенні пенсії.

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернулася до суду за захистом порушених прав.

Ухвалою від 18 грудня 2024 позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху; надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 5 днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою від 24 грудня 2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем - 3 - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області - подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач в задоволенні позову просить відмовити.

Зазначає, що, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, який необхідний позивачці для призначення пенсії, Головним правлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення за №31 від 11.10.2024 про відмову в призначені пенсії.

Стверджує, що за результатом розгляду документів позивача до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 1993 по 1997 згідно довідки №01-15-687 від 28.06.2024 та період роботи 25.02.1982 по 29.09.1998 згідно довідки №51 від 17.07.2024, оскільки довідки потребують перевірки.

Відповідачем 2 - Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області - надано відзив на позовну заяву, у якому у задоволенні позову просить відмовити.

Зазначає, що на підставі вказаної постанови за принципом екстериторіальності документи та за результатами розгляду заяви про призначення пенсії за віком Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 13.08.2024 № 31, про що повідомлено позивачку.

Підставою відмови у призначенні пенсії за віком є те, що за результатами розгляду заяви позивачки та документів долучених до заяви до страхового стажу не зараховано:

Період роботи з 25.05.1982 по 07.02.1994 року, згідно трудової книжки НОМЕР_2 , не зарахований, оскільки в п. 4 запис про звільнення завірений печаткою непридатною для читання та згідно довідки 3 51 від 17.07.2024 року, оскільки на довідці не зазначений номер та дата наказу про прийняття на роботу та зазначена дата розпорядження про звільнення з роботи (02.02.1984) календарно не відповідає даті звільнення (07.02.1994); період роботи з 01.05.1994 по 30.06.1997 року, згідно трудової книжки НОМЕР_2 , не зарахований, оскільки в п. 6 дата наказу про звільнення з роботи(04.02.1997) календарно не відповідає даті звільнення (30.06.1997) та згідно довідки № 01-15/687 від 28.06.2024, оскільки на довідці прізвище зазначене як ОСОБА_2 , що не відповідає пасортним даним особи ( ОСОБА_2 ) та по батькові зазначено як І.

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області - подав відзив на позовну заяву, у якому в задоволенні позов упросить відмовити.

Стеврджує, що у спірних правовідносинах діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з відзивом відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін.

Дослідивши клопотання, матеріали справи, суд зазначає про таке.

Частиною 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи наведені норми пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, а також те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі не вимагають проведення судового засідання, суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання відповідача слід відмовити

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.

ОСОБА_3 (далі - позивач), ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася 06.08.2024 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії по віку відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Після реєстрації заяви, за принципом екстериторіальності, визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Таким органом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_3 про призначення пенсії за віком Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 13.08.2024 № 31, про що повідомлено позивачку.

Підставою відмови у призначенні пенсії за віком стало те, що, за результатами розгляду заяви позивачки та документів долучених до заяви, до страхового стажу не зараховано:

Період роботи з 25.05.1982 по 07.02.1994 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки в п. 4 запис про звільнення завірений печаткою непридатною для читання та згідно довідки 3 51 від 17.07.2024, оскільки на довідці не зазначений номер та дата наказу про прийняття на роботу та зазначена дата розпорядження про звільнення з роботи (02.02.1984) календарно не відповідає даті звільнення (07.02.1994);

період роботи з 01.05.1994 по 30.06.1997 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки в п. 6 дата наказу про звільнення з роботи(04.02.1997) календарно не відповідає даті звільнення (30.06.1997) та згідно довідки № 01-15/687 від 28.06.2024, оскільки на довідці прізвище зазначене як ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним особи ( ОСОБА_2 ) та по батькові зазначено як І.

Так, 03.10.2024 позивач повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області з заявою про призначення пенсії за віком та додала довідку про реорганізацію СТОВ "Хоняківське" та довідку Славутського районного споживчого товариства від 04.11.2024 року.

Разом з тим, рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області від 11.10.2024 №31 позивачці відмовлено в призначенні пенсії.

Так, за результатом розгляду документів позивача до її страхового стажу не зараховано періоди роботи з 1993 по 1997 рік, згідно довідки №01-15-687 від 28.06.2024 та період роботи 25.02.1982 по 29.09.1998 згідно довідки №51 від 17.07.2024 року, оскільки довідки потребують перевірки.

Вважаючи, що відповідачі протиправно не зарахували їй страховий стаж, позивач звернулася до суду за захистом порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел регламентовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон від 09.07.2003 № 1058-ІV).

Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно із частиною 1 статті 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-ІV).

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття п.2 ч.1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачає, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка на дату прийняття пенсійним органом рішення про відмову у призначенні пенсії досягла 60 річного віку.

Разом з тим, Головне управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії від 13.08.2024 № 31, за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період роботи з 25.05.1982 по 07.02.1994 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки в п. 4 запис про звільнення завірений печаткою непридатною для читання та згідно довідки 3 51 від 17.07.2024, оскільки на довідці не зазначений номер та дата наказу про прийняття на роботу та зазначена дата розпорядження про звільнення з роботи (02.02.1984) календарно не відповідає даті звільнення (07.02.1994);

- період роботи з 01.05.1994 по 30.06.1997 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки в п. 6 дата наказу про звільнення з роботи(04.02.1997) календарно не відповідає даті звільнення (30.06.1997) та згідно довідки № 01-15/687 від 28.06.2024, оскільки на довідці прізвище зазначене як ОСОБА_2 , що не відповідає паспортним даним особи ( ОСОБА_2 ) та по батькові зазначено як І.

Також Головним правлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення за №31 від 11.10.2024 про відмову в призначені пенсії у якому до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 1993 по 1997 згідно довідки №01-15-687 від 28.06.2024 та період роботи 25.02.1982 по 29.09.1998 згідно довідки №51 від 17.07.2024, оскільки довідки потребують перевірки.

Щодо не зарахування позивачці періоду роботи з 25.05.1982 по 29.09.1998 за записами трудової книжки НОМЕР_2 , то суд зазначає про таке.

Ведення трудових книжок на час оформлення її позивачу здійснювалось відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Державного комітету праці СРСР від 20.06.1974 року № 162 (надалі - Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 162, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно із пунктом 2.2 Інструкції № 162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Отже, зважаючи на викладене, суд зазначає, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

Крім того, Інструкцією № 162, що діяла у спірний період роботи позивача, унормовано, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника - прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення. У графi 4 трудової книжки зазначається пiдстава для внесення запису до трудової книжки - наказ (розпорядження) керiвника пiдприємства, дата його видачi i номер.

Пунктом 1.4. Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки працівників та службовців» (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656, відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, тому не може впливати на його особисті права.

Також Порядок ведення трудових книжок визначено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).

Згідно із пунктом 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Із положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є підпис керівника та печатка.

За пунктом 2.14 Інструкції №58, у графі розділу 3 Відомості про роботу як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття.

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

У свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини роботодавця не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься копія трудової книжки НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , та яка містить такі відомості про роботу останньої:

- 25.05.1982 прийнята на роботу продавцем в Аннопільське сельпо (Розпорядження №49);

- 07.02.1994 звільнена з роботи в зв`язку з скороченим штатів (Розпорядження № 21);

- 01.05.1994 прийнята на роботу в Хоняківську ССГ на посаду обліковця машинотракторного парку (Наказ № 4 від 23.04.1994 р.);

- 30.06.1997 звільнена з роботи по скороченню штатів (Наказ № 2 від 04.02.1997);

- 30.04.1997 прийнята на роботу продавцем III категорії в Ганнопільське споживче товариство (Розпорядження № 44 від 30.04.1997);

- 29.07.1998 звільнена з роботи у зв`язку з переведенням в Славутське районне споживче товариство (Постанова ССТ № 23 від 29.07.1998);

- 30.07.1998 прийнята на роботу у зв`язку з переведенням із Ганнопільського ССТ продавцем III категорії з виконанням обов`язків завідуючої магазином ТПП с Пр Улашанівка (Постанова правління Рай СТ № 7 - а);

- 08.11.1998 звільнена з роботи по переводу в Ганнопільське кооперативне підприємство Рай СТ (Пост. РайСТ № 82 - а від 06.11.1998 р.).

Щодо твердження відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке викладене в рішенні від 13.08.2024 №31, що період роботи з 25.05.1982 по 07.02.1994 року не можливо зарахувати, оскільки запис про звільнення завірений печаткою непридатною для читання та періоду роботи з 01.05.1994 по 30.06.1997 року, оскільки дата наказу про звільнення з роботи (04.02.1997) календарно не відповідає даті звільнення (30.06.1997), то суд вказує на те, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 (справа № 687/975/17), від 23.04.2019 (справа № 593/1452/16-а), від 30.09.2021 (справа № 300/860/17).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Судом встановлено, що у трудовій книжці позивачки зазначені записи виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, які належним чином завірені підписом роботодавця.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.08.2024 № 31.

Одночасно, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності, а саме: з 25.05.1982 року по 07.02.1994 року та з 01.05.1994 по 30.06.1997 року, які містяться в трудовій книжці останньої.

Також суд враховує, що 03.10.2024 позивач повторно звернулася до Головного управління пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Разом з тим, Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 11.10.2024 № 31.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 додано довідку №01-15/687 від 28.07.2024 та №51 від 17.07.2024 року.

Однак, суд зауважує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

При цьому, Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області не доведено належними та допустимими доказами факту звернення до підприємств, у яких працювала позивач, або архівних установ для отримання відомостей щодо спірних періодів роботи позивача.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а сформував правову позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

За таких обставин і правових підстав, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області неправомірно не зарахувало до страхового стажу позивача період її роботи згідно із записів які містяться у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 28.05.1982 року.

Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 11.10.2024 № 31 про відмову у призначенні пенсії є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Тому, з огляду на викладене, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати позивачу період трудової дяльності з 30.04.1997 по 08.11.1998 року.

При цьому, щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області прийняти рішення про призначення пенсії за віком, то суд додатково зазначає таке.

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Закарпатській області, які прийняли спірні рішення про відмову в призначенні пенсії.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача, яким у цьому випадку є Головне управлінням Пенсійного фонду України у Закарпатській області (який останнім розглядав заяву позивача про призначення пенсії).

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

У той же час, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому, відсутні правові підстави для задоволення щодо нього позовних вимог.

Отже, саме Головне управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області є повноважним територіальним органом Пенсійного фонду України, визначеним за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача про призначення йому пенсії.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23.

Також слід зазначити, що на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження», суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 та від 22.01.2020 у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.08.2022 у справі № 640/22426/20, адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

За таких обставин і правових підстав слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області прийняти рішення про призначення позивачу пенсії за віком з 25.05.2024 року.

Щодо не зарахування періоду навчання позивачки з 05.09.1981 по 05.03.1982 у магазині-школі Славутської райспоживспілки, то суд зауважує, що, згідно наданих відомостей від Головного управління Пенсійного фонду від 03.10.2024 року, оскаржуваний період зарахований до страхового стажу позивачки.

Підстав для додаткового врахування в тривалість страхового стажу періоду навчання позивачці з 05.09.1981 по 05.03.1982 у магазині-школі Славутської райспоживспілки, відсутні, оскільки подвійне зарахування стажу законодавством не передбачено.

Відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Одночасно, щодо способу захисту обраного позивачем, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин і правових підстав, суд вважає за необхідне забезпечити ефективний захист прав позивачки шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 13.08.2024 № 31;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди: з 25.05.1982 року по 07.02.1994 року та з 01.05.1994 по 30.06.1997 року;

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області від 11.10.2024 № 31;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності періоди: з 30.04.1997 по 08.11.1998 року.

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийняти рішення про призначення пенсії за віком з 25.05.2024 ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При вирішенні спорів щодо правомірності рішень, дій пенсійного органу як суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин і правових підстав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру в розмірі 2422,40 гривень.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Враховуючи те, що спір виник внаслідок протиправних рішень відповідачів 2 і 3, відтак, підлягають стягненню за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1516,80 гривень, що пропорційно становить 75 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.

Оскільки позовні вимоги задоволено часткового, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень чиї рішення скасовано - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області - порівну на користь позивачки судовий збір у пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог в сумі 758,40 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 13.08.2024 № 31.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди: з 25.05.1982 року по 07.02.1994 року та з 01.05.1994 по 30.06.1997 року.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області від 11.10.2024 № 31.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності: з 30.04.1997 по 08.11.1998 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області прийняти рішення про призначення пенсії за віком з 25.05.2024 ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 758 (сімсот п`ятдесят вісім) гривень 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 758 (сімсот п`ятдесят вісім) гривень 40 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідачі:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350) Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, Львівська обл., Львівський р-н, 79016 , код ЄДРПОУ - 13814885) Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, 4, м. Ужгород, Закарпатська обл., Ужгородський р-н, 88008 , код ЄДРПОУ - 20453063)

Головуючий суддя Є.В. Печений