Справа № 500/3560/25
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/3560/25

17 вересня 2025 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 40190,75 грн, під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за час незаконної відсутності поза межами військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 отримав грошове забезпечення за період з 05 листопада 2024 року по 20 січня 2025 року. Згідно з Довідкою про виплачене грошове забезпечення механіку-водію взводу навчально-бойового озброєння та техніки військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 05.11.2024 по 20.01.2025 було виплачене грошове забезпечення в сумі 40802,79 грн (сорок тисяч вісімсот дві гривні сімдесят дев`ять копійок). Переплата становить 40190,75 грн (сорок тисяч сто дев`яносто гривень сімдесят п`ять копійок), які позивач просить стягнути в судовому порядку.

Ухвалою судді від 10.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Копію ухвали про відкриття провадження надіслано відповідачу, днак до суду повернувся конверт з ухвалою суду та довідкою відділення поштового зв`язку із зазначенням "повертається, за закінченням терміну зберігання".

05.08.2025 на офіційному веб-порталі судової влади України розміщено повідомлення про відкриття провадження у справі.

Отже, судом здійснені передбачені КАС України, заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В той же час, до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб, або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками за закінченням встановленого строку зберігання, адресат вибув, адресат відсутній і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №820/5676/17.

Відзиву у встановлений судом строк до суду не надходило.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд зазначає, що розгляд даної справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування головуючого судді у відпустці, в порядку черговості.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №150 від 24.05.2024, - "...Нижчепойменованих резервістів та військовозобов`язаних, призваних на військову службу за призовом під час загальної мобілізації на особливий період відповідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 Про загальну мобілізацію" (зі змінами), які прибули з вказаних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для проходження базової загальновійськової підготовки та фахової підготовки.

З 24 травня 2024 року ЗАРАХУВАТИ до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, на продовольче забезпечення за нормою № 1 (загальновійськова) зарахувати з сніданку 25 травня 2024 року, ПРИЗНАЧИТИ на посади курсантів навчальних взводів відповідно до підготовки за вказаною військово - обліковою спеціальністю (ВОС), вважати такими, що з 24 травня 2024 року справи та посаду прийняли і приступили до виконання службових обов`язків за посадою. Встановити посадовий оклад згідно тарифного розряду 1 у розмірі 2470 гривень, шпк "солдат".

Виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 633 % від місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 65 % від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а саме:

рядовий ОСОБА_2 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 , ВОС-100.

Підстава: Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 "Про загальну мобілізацію" (зі змінами), поіменні списки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №262 від 11.09.2024, солдата ОСОБА_3 , курсанта навчального механізованого взводу навчальної механізованої роти навчального механізованого батальйону, призначеного наказом командира НОМЕР_2 навчального механізованого полку (по особовому складу) від 10 вересня 2024 року №157-РС на посаду механіка-водія взводу навчально-бойового озброєння та техніки роти навчально-бойового озброєння та техніки батальйону навчально-бойового озброєння та техніки, вважати таким, що з 11 вересня 2024 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Встановити посадовий оклад згідно тарифного розряду 5 у розмірі 2820 гривень, шпк "солдат", ВОС - 121259А.

Вислуга років у Збройних Силах України становить: календарна - 00 років 03 місяці 07 днів, загальна - 00 років 03 місяці 07 днів.

Виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 534% від місячного грошового забезпечення, надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Підстава: наказ командира НОМЕР_2 навчального механізованого полку (по особовому складу) від 10 вересня 2024 року №157-РС, рапорт військовослужбовця (№16660 від 11.09.2024).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №262 від 11.09.2024 солдат ОСОБА_2 , механік-водій взводу навчально-бойового озброєння та техніки роти навчально-бойового озброєння та техніки батальйону навчально-бойового озброєння та техніки, вибув у відрядження з 12 вересня 2024 року по 13 грудня 2024 року з метою виконання бойових (спеціальних) завдань до НОМЕР_3 окремої штурмової бригади (військової частини НОМЕР_4 ).

Згодом стало відомо з доповіді про поранення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 від 18.10.2024 №8560 наступне: приблизно о 15 год 56 хв 06.10.2024 під час виконання бойового розпорядження командира розвідувального батальйону військової частини НОМЕР_4 від 23.09.2024 №346/3484, військовослужбовець військової служби за мобілізацією солдат ОСОБА_2 , який прибув у відрядження з військової частини НОМЕР_1 , отримав вогнепальне осколкове поранення кисті, цефалгічний синдром.

16.10.2024 на адресу військової частини НОМЕР_1 засобами "СЕДО-М" надійшов Іменний список військовослужбовців, які поступили на стаціонарне лікування/ обстеження до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №6" м. Дніпро, в котрому зазначено про госпіталізацію 15.10.2024 солдата ОСОБА_1 .

30.10.2024 на адресу військової частини НОМЕР_1 засобами "СЕДО-М" надійшов Іменний список військовослужбовців, які госпіталізовані/виписані до Комунального підприємства "Криворізька міська клінічна лікарня №2", що свідчить про дату госпіталізації - 17.10.2024 та дату виписки - 30.10.2024 солдата ОСОБА_3 .

Згідно з Довідкою №40377 від 03.12.2024 солдат ОСОБА_2 в період з 01.11.2024 по 03.11.2024 виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими розпорядженнями командира військової частини НОМЕР_4 .

У військову частину НОМЕР_1 з відрядження у встановлений строк солдат ОСОБА_2 не повернувся.

Про вибуття із службового відрядження 04 листопада 2024 року до військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 стало відомо лише 27.02.2025, коли надійшла відповідь №2349 від 27.02.2025 на запит №1012/840/2047 з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_4 №312 від 03.11.2024 про вибуття із службового відрядження солдата ОСОБА_4 з 04 листопада 2024 року.

Таким чином, солдат ОСОБА_2 станом на 05 листопада 2024 року не прибув із службового відрядження у військову частину НОМЕР_1 , про місце свого перебування командування частини не повідомив.

Спроби встановити зв`язок та заходи з розшуку даного військовослужбовця не дали позитивного результату.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.01.2025 №252-АД призначено службове розслідування за фактом неповернення з відрядження з військової частини НОМЕР_4 механіка водія 2 взводу 1 роти навчально-бойового озброєння та техніки батальйону навчально-бойового озброєння та техніки солдата ОСОБА_4 .

Акт службового розслідування за фактом неповернення з відрядження з військової частини НОМЕР_4 механіка водія 2 взводу 1 роти навчально-бойового озброєння та техніки батальйону навчально-бойового озброєння та техніки солдата ОСОБА_4 зареєстрований за №5637 від 11.03.2025.

Згідно з Довідкою про виплачене грошове забезпечення механіку-водію взводу навчально-бойового озброєння та техніки військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 за період з 05.11.2024 по 20.01.2025 було виплачене грошове забезпечення в сумі 40802,79 грн (сорок тисяч вісімсот дві гривні сімдесят дев`ять копійок). Переплата становить 40190,75 грн (сорок тисяч сто дев`яносто гривень сімдесят п`ять копійок).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.03.2025 №84 солдата ОСОБА_3 , механіка-водія взводу навчально-бойового озброєння та техніки роти навчально-бойового озброєння та техніки батальйону навчально-бойового озброєння та техніки, який 20 січня 2025 року самовільно залишив військову частину, відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.03.2025 №307-ОД зняти з усіх видів забезпечення.

Відповідно наказу командира НОМЕР_2 навчального механізованого полку (по особовому складу) від 19 березня 2025 року №60-РС УВІЛЬНИТИ від займаної посади та ЗАРАХУВАТИ у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно пункту 15 розділу І наказу Міністерства оборони України "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" від 07.06.2018 №260, припинити виплату грошового забезпечення з дня, з якого самовільно залишив військову частину - 20 січня 2025 року.

Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18.03.2025 №307-ОД, наказ командира НОМЕР_2 навчального механізованого полку (по особовому складу) від 19 березня 2025 року №60-РС.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Приписами частини першої статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24 березня 1999 №548-ХІV затверджений Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Згідно зі статтями 26, 27 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу 1 частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзац 2 частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII).

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260, що зареєстрований Міністерством юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 15 розділу І "Загальні положення" Порядку № 260, грошове забезпечення не виплачується (окрім іншого) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Отже, з дня самовільного залишення відповідачем військової частини, останній втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Так, частина перша статті 1212 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

За змістом частини першої статті 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 № 160-IX (далі Закон №160-IX), пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

За змістом частин першої - третьої статті 3 Закону №160-IX, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

В силу вимог пункту 4 частини 1 статті 6 Закону №160-IX, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення.

Тож законодавство передбачає виключні випадки повернення набутих особою платежів, у тому числі, заробітної плати та/або грошового забезпечення, а однією із них є те, що ця виплата є результатом недобросовісності з боку набувача.

Судом встановлено, що заявлені до стягнення кошти у розмірі 40190,75 грн є грошовим забезпеченням відповідача за період коли останній перебував у самовільному залишенні Військової частини НОМЕР_5 .

У зв`язку з цим суд визнає обґрунтованими доводи позивача стосовно того, що нарахування у цей період грошового забезпечення відбулося внаслідок недобросовісної поведінки з боку набувача, що за приписами наведених вище норм є підставою для їх стягнення.

При розгляді цієї справи суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі №818/1688/16 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, визначила, що вказані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

На момент розгляду справи судом позивачем доведено правомірність заявлених вимог, тому зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача безпідставно набутих з його вини коштів в сумі 40190,75 грн, під час фактичного невиконання обов`язків військової служби (самовільне залишення військової частини) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доказів оскарження відповідачем рішень позивача за результатами службового розслідування судом в процесі розгляду справи не здобуто, і учасниками справи не надано.

Згідно вимог частини другої статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки судом під час розгляду даної справи свідки не залучались, судова експертиза не проводилася, то підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 40190,75 (сорок тисяч сто дев`яносто) грн 75 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено і підписано 17 вересня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 );

відповідач:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.