Справа № 362/1633/25
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 362/1633/25 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Лебідь-Гавенко Г.М., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Оксененка О.М.,

при секретарі Литвин С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - відповідачі, МО України, ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в якому просив скасувати постанову № 1847/1 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 09.12.2024 року про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та закрити справу.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2025 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі, зокрема, неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою 06.12.2024 року старшим офіцером обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 складено протокол №819 про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 не з`явився в місячний термін, після зарахування в запас, і після прийняття рішення призовної комісії №12 від 28.10.2002 року, як раніше засудженого до (військкомату) ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на військовий облік та отримання військово-облікового документу, чим порушив Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджений постановою КМУ від 30.12.2022 року №1487.

Вказаний проступок встановлено на момент доставки ОСОБА_1 органами поліції, до ІНФОРМАЦІЯ_1 06.12.2024 року.

Як зазначено відповідачем, вказаними діями ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Позивачу повідомлено, що розгляд адміністративного правопорушення відбудеться о 12 год .00 хв. 09.12.2024 року в каб. №6 першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 . У свою чергу, позивач відмовився від підписання протоколу у присутності двох свідків, які поставили свої підписи. У пункті пояснення до протоколу позивач зазначив, що не прийшов, бо не знав (а.с. 31-32).

Постановою №1847/1 від 09.12.2024 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_1 не з`явився, в місячний термін після зарахування в запас, після прийняття рішення призовної комісії №12 від 28.10.2002 року, як раніше засудженого до (військкомату) ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на військовий облік та отримання військово-облікового документу, чим порушив Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджений постановою КМУ від 30.12.2022 року №1487 (далі по тексту - оскаржувана постанова).

Вказаними діями ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, за яке на позивача накладено штраф в розмірі 17000,00 грн.

Постановою про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 23.01.2025 року державним виконавцем Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) при примусовому виконанні постанови №1847/1 від 09.12.2024 року накладено штраф в розмірі 34 000,00 грн. (а.с.12).

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діянні ОСОБА_1 містилися ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а тому суб`єктом владних повноважень правомірно прийняте рішення про притягнення позивача до відповідальності. Посадовою особою, яка винесла постанову, враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, накладено штраф у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Правовими положеннями ч. 1 та 3 ст. 210 КУпАП, станом на момент виникнення спірних правовідносин, регламентовано, що порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку -

тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період -

тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Примітка. Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Спеціальним законом, який визначає, зокрема обов`язки громадян щодо здійснення мобілізації в особливий період, є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543, зі змінами та доповненнями, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-IX від 11 квітня 2024 року).

За визначенням абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і досі.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-IX затверджено Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і досі.

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, враховуючи час набрання чинності новою редакцією статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», всі військовозобов`язані чоловіки до 60 років, що перебувають на території України, до 17.07.2024 мали уточнити свої дані безпосередньо в ІНФОРМАЦІЯ_1, Центрах надання адміністративних послуг або ж з допомогою електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста.

Як вбачається із оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 інкриміноване порушення вимог підпункту 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487.

Так, відповідно до підпункту 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не з`явився, в місячний термін після зарахування в запас, після прийняття рішення призовної комісії №12 від 28.10.2002 року, як раніше засудженого до (військкомату) ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на військовий облік та отримання військово-облікового документу, чим порушив Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджений постановою КМУ від 30.12.2022 року №1487. Зазначене не спростовано апелянтом.

Щодо доводів апелянта про те, що строк притягнення останнього до відповідальності сплинув, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що з оскаржуваної постанови вбачається, що позивачем допущено порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке вчинено в особливий період, а саме неявка до військової частини, на збірні пункти ІНФОРМАЦІЯ_1, що є обов`язком військовозобов`язаного, відповідальність за яке передбачена 3 ст. 210-1 КУпАП.

У свою чергу, вчинене ОСОБА_1 правопорушення є триваючим, оскільки особа після його вчинення, безперервно перебуває у стані його вчинення., а тому, з урахуванням положень ч. 1, 7 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за його вчинення може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

У даному випадку, датою виявлення вчиненого позивачем правопорушення є дата складання протоколу про адміністративне правопорушення №819 від 06.12.2024 року.

Таким чином, станом на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за ч. 3ст. 210-КУпАП, строк накладення адміністративного стягнення не сплинув.

Щодо посилання позивача на те, що протокол не є належним доказом, з огляду на те, що даний документ попередньо не було надіслано на адресу позивача, то вони не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки ухвалою суду від 07.03.2025 року зобов`язано відповідача надати до суду належним чином засвідчену копію всіх документів (відомостей), на підставі яких винесена зазначена постанова від 31.10.2024 року № 1742/1.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення №819 від 06.12.2024 надано відповідачем на вимогу суду. Надсилання документів, які надаються на вимогу суду, позивачу, нормами КАС України не передбачено.

Крім того, позивачу було відомо про зміст протоколу, проте від його підписання ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано підписами свідків.

Доводи позивача про порушення прав, передбачених ст. 268 КУпАП, спростовуються змістом протоколу №819 від 06.12.2024 року про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до якого останньому роз`яснено положення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП і в якому міститься розписка останнього щодо неявки.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки у ній зазначено дату розгляду справи, місце розгляду, посаду, звання та прізвище, ім`я по батькові особи, яка розглядає справу, особу, щодо якої розглядається справа, суть і обставини правопорушення, прийняте по справі рішення, вид адміністративного стягнення та сума штрафу. Справу про адміністративне правопорушення щодо позивача розглянуто уповноваженою посадовою особою відповідно до вимог ст. 235 КУпАП.

Разом з тим, усі інші доводи апелянта, не свідчать про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, оскільки вказане не спростовує встановлені судом обставини та не постановлення ОСОБА_1 на військовий облік для отримання військово-облікового документу, чим порушено Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджений постановою КМУ від 30.12.2022 року №1487.

Окрім того, в матеріалах справи не міститься, а скаржником не надано суду належних доказів уточнення позивачем військово-облікових даних в обов`язковому порядку, до 17.07.2024, в «Резерв Плюс», відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Тобто, станом на час винесення оскаржуваної постанови (09.12.2024) відомості про уточнення позивачем військово-облікових даних відсутні.

У свою чергу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що уточнення позивачем військово-облікових даних, не звільняють військовозобов`язаного від відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Отже, ОСОБА_1 порушено пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, у зв`язку з неявкою в місячний термін, після зарахування в запас, і після прийняття рішення призовної комісії №12 від 28.10.2002 року, як раніше засудженого до (військкомату) ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на військовий облік та отримання військово-облікового документу, чим вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, а тому ІНФОРМАЦІЯ_1 правомірно прийняте рішення про притягнення останнього до відповідальності.

З огляду на вищезазначені правові норми та обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про законність оскаржуваної постанови та відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Правовими положеннями ч. 1 ст. 272 КАС України регламентовано, що судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 242, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

О.М. Оксененко

Повний текст виготовлено 16.09.2025 року