Справа № 644/9814/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 р.Справа № 644/9814/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Калиновського В.А. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Індустріального районного суду міста Харкова від 30.07.2025 (головуючий суддя І інстанції: Попова В.О.) по справі № 644/9814/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- скасувати постанову від 30.09.2024 у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 24.06.2025 позов задоволено.

01.07.2025 ОСОБА_1 подав суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 000 грн.

На підтвердження понесених витрат надав договір про надання правничої допомоги від 06.11.2024, акт приймання-передачі наданих послуг від 01.07.2025.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 30.07.2025 заяву задоволено частково.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

У стягненні решти суми витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із додатковим рішенням суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити заяву в повному обсязі.

В обґрунтування зазначає, що суд першої інстанції не врахував не надання відповідачем обґрунтованого заперечення щодо понесених позивачем витрат, тоді як обов`язок доведення неспівмірності заявлених до стягнення витрат на правову допомогу покладається саме на сторону, яка заявляє відповідне клопотання.

Посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 16.06.2022 у справі № 380/4759/21, від 18.05.2023 у справі № 280/1983/19.

Зауважує, що зменшуючи витрати за надання адвокатом послуг з «представництва позивача в суді першої інстанції під час судових засідань», суд першої інстанції не взяв до уваги час, витрачений адвокатом на очікування судових засідань, підготовку до них та численні перенесення, а лише зазначив, що судове засідання за участю адвоката тривало 33 хвилини.

Щодо висновків суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи адвокатського запиту, посилання на який міститься у акті приймання-передачі наданих послуг від 01.07.2025, вказує, що не має обов`язку надавати суду безпосередньо такий запит. Вважає, що відповідь уповноваженого органу на адвокатський запит, яка міститься в матеріалах справи, підтверджує, що адвокатом дійсно надавались послуги з його складання.

Також, зазначає, що відзив на позовну заяву з додатками не були відскановані уповноваженими працівниками суду, а тому представник позивача не мала можливості ознайомитись з ними через електронний кабінет в підсистемі «Електронний Суд», у зв`язку з чим подала відповідну заяву. На підставі заяви про ознайомлення з матеріалами справи, зазначені вище документи були внесені до підсистеми «Електронний Суд». Таким чином, висновки суду першої інстанції, що представник зареєстрована в підсистемі «Електронний суд» та мала можливість ознайомитися з матеріалами справи не є такими, що свідчать про завищення витрат на правову допомогу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - відповідачі) правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, позивач просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши додаткове рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з принципів обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на його користь 3 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною 3 ст. 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, ч. 7 ст. 139 КАС України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі № 813/2241/18.

Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Судом встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_1 здійснювалось Адвокатським бюро «Альона Полюхович» на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 06.11.2024.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що оплата за надання правової допомоги на підставі даного Договору здійснюється у формі гонорару.

Гонорар Адвокатського бюро погоджується за взаємною домовленістю сторін. Гонорар формується на підставі акту виконаних робіт, який надається після виконання послуг, які надає Адвокатське бюро (п. 3.2 Договору).

Адвокатом в межах Договору надано позивачу наступні послуги на загальну суму 11 000,00 грн:

- ознайомлення з матеріалами справи, надання консультацій у справі № 644/9814/24 2 000,00 грн;

- написання, відправлення позовної заяви 4 000,00 грн;

- представництво інтересів в суді 2 000,00 грн;

- адвокатський запит до виконавчої служби 2 000,00 грн;

- клопотання про долучення доказів 1 000,00 грн, що підтверджується актом приймання-передачі від 01.07.2025.

Так, позивач просив суд відшкодувати витрати на правову допомогу в розмірі 11 000,00 грн, проте судом першої інстанції стягнуто на користь позивача 3 000 грн виходячи з критеріїв співмірності, обґрунтованості та доцільності таких витрат.

Визначаючи розмір витрат суд першої інстанції врахував предмет спору, що справа є незначної складності, розгляд якої здійснювався в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Щодо послуг з «підготовки адвокатського запиту» суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи такого запиту не містять, щодо послуг з «ознайомлення з матеріалами справи» - представник зареєстрована в підсистемі «Електронний суд».

Також, суд першої інстанції зауважив, що підготовка позовної заяви не вимагала великого обсягу аналітичної й технічної роботи, та витраченого часу, що з урахуванням усіх обставин справи та наявних у ній доказів, свідчить про явне завищення розміру правової допомоги за «складання позовної заяви».

Щодо послуг з «представництва інтересів в суді» суд першої інстанції звернув увагу, що по справі відбулося одне судове засідання тривалістю 33 хвилини, в якому представник позивача брала участь в режимі відеоконференції.

Суд першої інстанції зазначив, що розмір судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Врахував критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката, та з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, обмежив такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також судом враховані заперечення відповідача на заяву про розподіл судових витрат, в яких, в тому числі, зазначено про не відповідність заявленого до стягнення розміру витрат принципу співмірності та розумності, що відповідає установленій Верховним Судом судовій практиці.

Отже, враховуючи складність справи, кількість затраченого часу для підготовки процесуальних документів адвокатом та участь у судових засіданнях, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність зменшення заявленої до відшкодування суми витрат.

Доводи апелянта, що обов`язок доведення неспівмірності заявлених до стягнення витрат на правову допомогу покладається саме на сторону, яка заявляє відповідне клопотання, тоді як надані відповідачем заперечення не є обґрунтованими колегія суддів відхиляє, оскільки питання щодо обґрунтованості такої заяви покладається на розсуд суду.

В свою чергу, за наявності заперечень відповідача щодо заявленої до стягнення суми витрат, суд першої інстанції правомірно застосував критерії співмірності витрат на оплату послуг адвоката, визначені у ч. 5 ст. 134 КАС України.

Посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 16.06.2022 у справі № 380/4759/21 колегія суддів вважає помилковими, оскільки правовідносини у справах не є тотожними.

Так, в межах справи № 380/4759/21 Верховний Суд зазначив про відсутність клопотання відповідача щодо зменшення витрат на правову допомогу та, як наслідок, неможливість суду самостійно зменшувати розмір заявлених до відшкодування сум.

Натомість, у справі, що розглядається, відповідач скористався правом на подання відповідного клопотання, яке враховано судом першої інстанції.

Щодо посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 280/1983/19, колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам, викладеним Верховним Судом у вказаній постанові.

Щодо доводів скаржника про неврахування судом першої інстанції часу, витраченого адвокатом на очікування судових засідань, підготовку до них та численні перенесення колегія суддів вказує, що суд першої інстанції надавав оцінку послугам адвоката з представництва позивача в суді першої інстанції саме під час судових засідань, а не по справі в цілому.

В свою чергу, участь адвоката в одному судовому засіданні, яке відбувалось в режимі відеоконференції та тривало 33 хвилини правомірно слугувало підставою для зменшення судом суми витрат на правову допомогу, враховуючи відсутність надмірних витрат часу адвоката, в тому числі, на прибуття до приміщення суду.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо достатності відповіді уповноваженого органу на адвокатський запит, яка міститься в матеріалах справи на підтвердження надання послуг зі складання запиту, водночас зауважує, що за відсутності такого документу суд позбавлений можливості надати оцінку його змісту, обсягу та складності з метою вирішення питання щодо співмірності вартості таких послуг із часом, витраченим адвокатом на їх надання.

Щодо доводів апеляційної скарги про доцільність послуг з ознайомлення з матеріалами справи, оскільки саме на підставі відповідної заяви уповноваженими працівниками суду відзив на позовну заяву з додатками внесені до підсистеми «Електронний Суд», що надало змогу представнику позивача ознайомитись з їх змістом, колегія суддів зазначає, що ознайомлення адвоката з матеріалами справи через підсистему «Електронний Суд» не потребувало значних витрат часу представника позивача.

Колегія суддів вказує, що надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинні бути доведені стороною справі.

Заявлена позивачем сума гонорару є непропорційною до предмета спору та не має впливу на репутацію сторони, а тому не може бути відшкодована в повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.08.2022 у справі № 640/14930/20.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, від 24.12.2024 у справі № 380/25725/21 стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

За таких обставин, вирішуючи спір щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції, з огляду на встановлені конкретні обставини справи виходив з критеріїв реальності адвокатських витрат, розумності та обґрунтованості їх розміру, а також приписів законодавства щодо необхідності документального підтвердження і доведення таких витрат, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового стягнення з позивача витрат на професійну допомогу у сумі 3 000,00 грн.

Обґрунтувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо співмірності погоджених до відшкодування судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт апеляційна скарга не містить та суд апеляційної інстанції таких обставин також не встановив.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Індустріального районного суду міста Харкова від 30.07.2025 по справі № 644/9814/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді В.А. Калиновський А.О. Бегунц