Справа № 360/623/21
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року справа №360/623/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В.,

секретар судового засідання Олєнікова О.Г.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача 3 - Ахтирської Л.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі № 360/623/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора, Луганської обласної прокуратури про визнання протиправним і скасування рішення та наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі відповідач 1), Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора (далі відповідач 2), Луганської обласної прокуратури (далі - відповідач 3), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора від 24.11.2020 № 81 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора» прокурором Рубіжанського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язки керівника Луганської обласної прокуратури від 28.12.2020 № 2055к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Рубіжанського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області на підставі пункту 9 частини першої статі 51 Закону України «Про прокуратуру» з 31 грудня 2020 року;

- поновити ОСОБА_1 в структурі Луганської обласної прокуратури з 31.12.2020 на посаді прокурора Рубіжанського відділу Сєвєродонецької місцевої (окружної) прокуратури Луганської області або на рівнозначній посаді прокурора в органах Луганської обласної прокуратури;

- стягнути з Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 31.12.2020 до моменту фактичного поновлення на роботі.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (па правах місцевих) Офісу Генерального прокурора від 24.11.2020 № 81 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора» прокурором Рубіжанського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_1 ;

- визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Луганської обласної прокуратури від 28 грудня 2020 року № 2055к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Рубіжанського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області з 31 грудня 2020 року;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Рубіжанського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області з 29 грудня 2020 року;

- стягнуто з Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 грудня 2020 року по 18 червня 2021 року у сумі 138543 (сто тридцять вісім тисяч п`ятсот сорок три) гривні 80 копійок з відрахуванням обов`язкових податків та зборів;

- в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2021 року рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року по справі №360/623/21 - скасовано.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним і скасування рішення та наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 04.01.2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі №360/623/21 - повернуто скаржнику.

Позивачем подана заява про перегляд постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2021 року за виключними обставинами, оскільки у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 9 частини першої статті 51, підпункту 1 пункту 51 розділу ХІП «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-УІІ (щодо конституційних гарантій незалежності прокурора) ухвалено рішення Конституційного Суду України від 18.12.2024 № 11-р(ІІ)/2024 у справі № 3-157/2023 (290/23), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі Закон № 1697-VII).

ОСОБА_1 у заяві від 17.07.2025 зазначає, що з урахуванням правових висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 18.12.2024 № 11-р(ІІ)/2024 (справа № 3-157/2023(290/23), її звільнення було незаконним, і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2021 має бути скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 № 2136-VIII та у частині 1 статті 97 Закону № 2136-VIII визначено, що Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку, тощо.

В мотивувальній та резолютивній частині рішення Конституційного Суду України від 18.12.2024 № 11-р у справі № 3-157/2023 щодо неконституційності пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-УІІ, не міститься жодних підстав чи обставин, які б унеможливили його застосування щодо подібних правовідносин (обставин) які вже відбулися раніше, за обставин застосування неконституційної норми Закону, як підставу для звільнення.

Відповідачами 1, 3 подано відзиви на заяву позивача про перегляд постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2021 року за виключними обставинами, в яких просили відмовити у її задоволенні.

Відповідачем 1 подано клопотання про залишення без розгляду заяви позивача про перегляд постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2021 року за виключними обставинами.

Заявник зазначив, що як вбачається з веб-сайту Конституційного Суду України, рішення Конституційного Суду України №11-р (ІІ)/2024 від 18.12.2024 у справі №3 157/2023(290/23), оприлюднено у журналі «Вісник Конституційного Суду України» 16.05.2025 /https://ccu.gov.ua/docs/7107/. Таким чином, встановлений п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України тридцятиденний строк подачі заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами з дня офіційного оприлюднення сплинув 17.01.2025.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.08.2025 у справі № 360/2132/20.

ОСОБА_1 від 17.07.2025 заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами подано 18.07.2025, що підтверджується штампом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» на конверті, який міститься в матеріалах справи. Тобто позивачем пропущено строк на звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами, а його доводи щодо поважності причин пропуску цього строку є безпідставними.

Щодо клопотання відповідачем 1 про залишення без розгляду заяви позивача про перегляд постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2021 року за виключними обставинами, то апеляційний суд залишає його без задоволення, як необгрунтоване, оскільки питання дотримання строку звернення було вирішено при відкритті провадження у цій справі, а саме: ухвалою апеляційного суду від 14 серпня 2025 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та поновлено строк на звернення із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі № 360/623/21, оскільки пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, який було визнано неконституційним рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 18.12.2024 року № 11-р(II)/2024 у справі № 3-157/2023(290/23), утратив свою чинність 18 червня 2025 року, тобто через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Таким чином, саме з 18 червня 2025 року у позивачки з`явилися правові підстави для звернення з відповідною заявою до суду апеляційної інстанції (згідно з поштовим конвертом заяву надіслано до суду 17.07.2025 року).

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що всі документи у цій справі, що надійшли в паперовому вигляді або через офіційну електронну пошту суду скановано та експортовано в КП «Діловодство спеціалізованого суду».

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

Також, у вказаному листі Верховний Суд щодо інституту відновлення втраченого судового провадження в адміністративній справі у зв`язку з запровадженням ЄСІТС зазначив, що втрата судового провадження стосується справ, які були сформовані в паперовій формі.

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 року № 15-14040/18, від 13.09.2018 року № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему «Електронний суд» матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018 року. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Таким чином, наявність електронних копій матеріалів судової справи, паперовий примірник якої фактично втрачено, не є підставою для визнання судового провадження втраченим, а тому електронні матеріали судових справ, які сформовано в підсистемі «Електронний суд» у повному обсязі є достатніми для подальшого розгляду таких справ.

Отже, враховуючи зазначений лист Верховного Суду, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Позивач в судовому засіданні підтримала доводи заяви.

Представник відповідача 3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви позивача.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача 3, вивчив доводи заяви, відзивів відповідачів, клопотання відповідача 1 про залишення заяви без розгляду, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню.

За ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане (п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України).

У свою чергу, словосполучення «ще не виконане», яке вживається у п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також «розширеного тлумачення», про яке зазначено в ухвалі Верховного Суду від 14.05.2020 (якою справу № 808/1628/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду). Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.

Також, Верховний Суд зазначив, що не може вважатись невиконаним, у розумінні положень п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового виконання.

В заяві про перегляд за виключними обставинами постанови апеляційного суду від 22 листопада 2021 року позивач фактично просить переглянути за виключними обставинами в порядку ст. 361 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог. Однак, враховуючи правовий висновок Верховного Суду, постанова суду апеляційної інстанції від 23.02.2023 року не передбачає механізму примусового виконання.

За ч. 6 ст. 361 КАС України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Суд зазначає, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого судом при вирішенні справи, надає лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами, що узгоджується з правовою позицією Верховного суду в постанові від 29 березня 2023 року у справі № 320/7674/20.

Рішенням Конституційного суду України від 18 грудня 2024 року №11-р (II)/2024 в справі № 3-157/2023(290/23) за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 9 частини першої статті 5-1, підпункту 1 пункту 51 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (щодо конституційних гарантій незалежності прокурора):

- визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), підпункт «в» підпункту 1 пункту 5-1 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами;

- визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами;

- пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнаний неконституційним, утрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно зі ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Вказане підтверджується позицією Конституційного Суду України, висловленою у рішенні від 24.12.1997 № 8-зп/1997, де суд зазначив, що «частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю».

У рішенні від 30.09.2010 №20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» №2222-IV від 8 грудня 2004 року (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні у рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тобто, рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.11.2020 у справі № 4819/49/19.

Отже, рішення Конституційного суду України від 18 грудня 2024 року №11-р (II)/2024 в справі № 3-157/2023(290/23) застосовується з 18 травня 2025 року та не поширює свою дію на правовідносини, які виникли до цієї дати.

Враховуючи те, що як на час виникнення спірних правовідносин, звернення позивача до суду, розгляду справи судом першої інстанцій, так і станом на дату прийняття Першим апеляційним адміністративним судом постанови від 22.11.2021 року, положення підпункту «в» підпункту 1 пункту 5-1 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, діяли в прийнятій редакції, а тому, відсутні підстави вважати рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2024 року №11-р (II)/2024 в справі № 3-157/2023(290/23) виключною обставиною для перегляду судового рішення у цій справі.

Визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, за умови невиконання рішення суду, оскільки відповідач в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, а тому він не мав підстав не враховувати чинні на час прийняття відповідного рішення норми законодавства.

За п. 1 ч. 4 статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу (ч. 1 ст. 369 КАС України).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами.

Керуючись ст. ст. 195, 241, 248, 310, 321, 325, 328, 361, 366, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі № 360/623/21 - відмовити.

Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі № 360/623/21 - залишити в силі.

Повний текст ухвали складений та підписаний 17 вересня 2025 року.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко