Справа № 511/1489/25
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 511/1489/25

Перша інстанція: суддя Ільяшук А.В.,

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів Бойка А.В., Єщенка О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Роздільнянського районного суду від 27 травня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив скасувати постанову №214 від 28.03.2025 у справі про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного стягнення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 17000 грн.

Ухвалою Роздільнянського районного суду від 12 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху.

Постановляючи таку ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позов щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, поданий позивачем з пропуском строку звернення до суду.

Суд указав, що позивачу також необхідно уточнити позовні вимоги та встановив строк для усунення вказаних недоліків позовної заяви.

14 травня 2025 року на виконання ухвали суду ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку, в якій посилався на те, що він не знав про винесення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення. Як зазначив позивач, про існування оскаржуваної постанови він дізнався з листа Роздільнянського відділу ДВС 07.05.2025, у зв`язку з чим вважає, що строк на оскарження постанови він пропустив з поважних причин.

Ухвалою Роздільнянського районного суду від 27 травня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови - повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 надав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду про повернення позову постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим просить її скасувати та повернути позов до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час постановлення ухвали суд першої інстанції залишив поза увагою його аргументи стосовно порушення його прав на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

Мотивуючи свою позицію апелянт наголошує на тому, що про існування оскаржуваної постанови він дізнався з листа Роздільнянського відділу ДВС 07.05.2025.

Далі апелянт пояснює, що він був присутній під час розгляду справи та складання протоколу про адміністративне правопорушення, водночас під час розгляду справи 24.03.2025 постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не була винесена.

Також апелянт зазначає, що оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 28.03.2025 №214 в день її прийняття фактично не отримував, та не міг знати яка постанова була винесена та чи наклали на нього адміністративне стягнення, або закрили справу та докази вручення постанови також відсутні.

Отже, на переконання апелянта, оскільки про існування постанови про накладення адміністративного стягнення він дізнався 07.05.2025 з листа Роздільнянського відділу ДВС, а до суду з даним позовом звернувся 08.05.2025 строк звернення до суду ним не порушений.

ІНФОРМАЦІЯ_2 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 2 статті 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пункті 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини 1 статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи предметом даного спору є постанова №214 від 28.03.2025 у справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн. за порушення вимог частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с.6).

Так, стаття 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду та проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби.

Повертаючись до обставин справи, колегія суддів враховує, що після звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом, суд першої інстанції, ухвалою від 12.05.2025 залишив позов без руху.

Постановляючи таку ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позов про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення поданий позивачем з пропуском строків звернення до суду, та запропонував надати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин його пропуску.

Як мовилося вище, на виконання ухвали суду позивач подав заяву про поновлення строку, в якій просив поновити строк, посилаючись на те, що про винесення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення він не знав, а про існування такої постанови дізнався 07.05.2025 з листа Роздільнянського відділу ДВС.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву виходив з того, що процесуальний строк, встановлений законом, суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Як указав суд, поважними причинами пропуску процесуального строку є такі, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Суд наголосив на тому, що незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

З огляду на наведене, суд вважав, що підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, зазначені позивачем, є неповажними, тому в силу вимог частини 2 статті 123 КАС України вважав, що позовну заяву слід повернути ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частина 1 статті 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Пункт 9 частини 4 статті 169 КАС України визначає, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу.

Згідно положень частини 2 статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Положення частин 1 та 3 статті 122 КАС України передбачають, що позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 3 частини 1 статті 288 КУпАП, визначений порядок оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Стаття 289 КУпАП встановлює, що скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Окрім цього положеннями частини 2 статті 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відбувається в десятиденний термін з дня її ухвалення.

Частина 1 статті 121 КАС України передбачає, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд першої інстанції під час розгляду справи, правильно визначив, що строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення позивачем пропущений, у зв`язку з чим залишив позов без руху із встановленням строку для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із наведенням поважних причин його пропуску.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 в обґрунтування своєї позиції зазначає, що з оскаржуваною постановою він вперше ознайомився 07.05.2025 з листа Роздільнянського відділу ДВС про відкриття виконавчого провадження, а тому з огляду на звернення до суду з даним адміністративним позовом 08.05.2025 вважає, що строк звернення до суду ним не порушений.

Оцінюючи вказаний довід, колегія суддів зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом місячного строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду також необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Згідно матеріалів справи та протоколу №214 від 24.03.2025 ОСОБА_1 був присутній під час розгляду справи та складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується його особистим підписом у протоколі та не заперечується останнім.

При цьому, як зазначає апелянт, оскільки під час розгляду справи 24.03.2025 постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не була винесена та після її прийняття не була йому вручена, строк звернення до суду має виліковуватися з 07.05.2025.

Колегія суддів такі посилання апелянта оцінює критично та наголошує на тому, що з огляду на участь під час розгляду справи 24.03.2025 позивач мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації з приводу прийнятого рішення у справі про адміністративне правопорушення, проте не виявив такого бажання.

Отже, колегія суддів вважає, що саме з цього дня ОСОБА_1 вважається таким, що мав можливість дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

З урахуванням наведеного, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Отже, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 мав можливість дізнатися про існування постанови своєчасно та вчиняти відповідні дії з метою захисту своїх прав шляхом оскарження протиправних дій відповідача та винесеної відносно нього постанови.

Частина 2 статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Для цього позивач як особа, зацікавлена у поданні позову, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

До того ж колегія суддів враховує, що обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Варто зауважити, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01.02.2024 у справі № 990/270/23 зазначила, що розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

З матеріалів справи вбачається, що позивач почав вживати заходи тільки з 04.04.2025 після блокування його рахунків, шляхом звернення до Подільського відділу ДВС щодо отримання інформації та копії постанови.

Водночас, до суду з позовною заявою позивач звернувся лише 23.04.2025, тобто із пропуском десятиденного строку звернення до суду.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 ані в заяві про поновлення строку звернення до суду, ані в апеляційній скарзі не спростовує висновки суду першої інстанції стосовно того, що у протоколі від 24.03.2025 №214 є його підпис про сповіщення щодо розгляду справи 28.03.2025 о 15.50 год. в приміщенні Роздільнянського РТЦК.

Отже останній знав про розгляд справи, але не цікавився наслідками її розгляду та прийнятим рішенням.

Таким чином, наведене у сукупності та взаємозв`язку надає підстави вважати правильними висновки суду першої інстанції, що незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, та як наслідок обґрунтованість повернення позовної заяви.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів вважає, що надала відповідь на визначальні доводи апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи, а тому підстав для задоволення скарги колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, тому за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Роздільнянського районного суду від 27 травня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко