Справа № 202/13402/24
Суддя: Марченко Н. Ю.
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/202/16/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Шульги А.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: поліцейський 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Кукурудза Віталій Анатолійович, поліцейський 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Довбиш Євгеній Анатолійович, про скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року позивач звернувся з адміністративним позовом, в якому зазначив, що постановою поліцейського Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Кукурудзи Віталія Анатолійовича серії ЕНА № 3333559 від 24.10.2024 його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Крім того, постановою поліцейського Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Довбиша Є.А. серії ЕНА № 3333659 від 24.10.2024 його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Зокрема постановою поліцейського серії ЕНА № 3333559 від 24.10.2024 його визнано винним у тому, що 24.10.2024 о 14 год. 31 хв. у м. Кропивницький по вул. Перша Виставкова, 8, керуючи транспортним засобом, рухався зі швидкістю 73 км/год у населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту», де дозволяється рухатись зі швидкістю 50 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше як на 23 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР (порушення швидкісного режиму в населених пунктах).

У свою чергу, постановою серії ЕНА № 3333659 від 24.10.2024 його визнано винним у тому, що 24.10.2024 о 15 год. 09 хв. у м. Кропивницький по вул. Перша Виставкова, 8, керуючи транспортним засобом, порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху, після чого не надав для перевірки документи, вказані в п. 2.1 Правил дорожнього руху, чим порушив п. 2.4.а ПДР, а саме не пред`явив на вимогу поліцейського посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вважає, що постанови поліцейських про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконними, оскільки викладені в них обставини не відповідають дійсності.

Позивачем зазначено, що дійсно у вказаний у постановах час він проїжджав на автомобілі по цій ділянці дороги.

Водночас на його вимогу поліцейський на надав доказів правопорушення, не надав прилад, яким було зафіксовано перевищення швидкості, не показав відео- та фотознімки, які б підтверджували порушення правил дорожнього руху, тощо.

Звертає увагу, що поліцейськими проводилася фіксація дорожнього руху без попереджувального знаку 5.76 про автоматичну відеофіксацію порушень, а знімальний прилад (технічний засіб) знаходився в руках поліцейського, а не на тринозі.

Позивач наполягає на тому, що ним були надані поліцейському документи, визначені п. 2.4 ПДР, на підставі яких і були внесені його дані та дані транспортного засобу до спірних постанов.

Поліцейські не назвали своє прізвище, посаду, спеціальне звання, не пред`явили службове посвідчення, не надали можливості ознайомитися, не роз`яснили йому його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, позбавили можливості захищати свої права.

Крім того, розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, відповідач суттєво порушив його права.

За цих підстав позивач просить скасувати постанову серії ЕНА № 3333559 від 24.10.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та скасувати постанову серії ЕНА № 3333659 від 24.10.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Вища рада правосуддя рішенням від 11.06.2024 року № 1802/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Авдіївського міського суду Донецької області» змінила з 01 липня 2024 року територіальну підсудність судових справ Авдіївського міського суду Донецької області шляхом її передачі до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29 листопада 2024 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 11 лютого 2025 року залучено до участі у справі як другого відповідача Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції.

До початку розгляду справи представником відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України був поданий відзив на позов, в якому позовні вимоги ОСОБА_1 вважає безпідставними та необґрунтованими.

Зазначає, що 24.10.2024 під час несення служби поліцейським був зафіксований факт адміністративного правопорушення, а саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом TOYOTA AVENSIS номерний знак НОМЕР_1 , рухався в м. Кропивницький, вул. Перша Виставкова, 8, зі швидкістю 73 км/год у населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту», де дозволяється рухатися зі швидкістю 50 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше як на 23 км/год, що підтверджуються лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II № ТС008378.

Звертає увагу, що принцип роботи лазерного вимірювача швидкості TruCam передбачає фіксацію швидкості лише того транспортного засобу, на який наведено лазерний промінь.

З відеоматеріалів, зафіксованих за допомогою приладу TruCam II LTI 20/20 ТС 008378, чітко вбачається наявність лазерного променю, який відображений у вигляді перехрестя червоно-білого кольору на транспортному засобі під керуванням позивача.

Вказаний відеозапис дає можливість ідентифікувати державний номерний знак автомобіля, що на ньому зображений, а також його марку, колір, модель та швидкість руху у момент вимірювання.

Зауважує, що LTI 20/20 TruCAM - це повна назва самого приладу, а літерно-цифровий вираз ТС008378 - означає його серійний номер. Відтак зазначення його як TruCam ТС008378 - є по суті скороченою назвою та не впливає за своєю суттю на належність та достатність доказів.

Вищевказане правопорушення було зафіксоване лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCAM II LTI 20/20 № ТС008378 без впливу людського фактору. Фактичні данні, отримані за його допомогою, є прямими доказами у вказаній адміністративній справі.

Крім того, 24.10.2024 був зафіксований факт адміністративного правопорушення, а саме, ОСОБА_1 після порушення п. 12.4 ПДР України не надав для перевірки документи, вказані в пункті 2.1 ПДР України, чим порушив пункт 2.4.а ПДР України.

Вважає, що посилання позивача на те, що використання приладу TruCam в ручному режимі суперечить вимогам законодавства, є помилковим, оскільки відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

При цьому технічні прилади та технічні засоби поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Можливість використання приладу TruCam LTI 20/20, який розміщений по зовнішньому периметру дороги, у ручному режимі прямо передбачено свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, інструкцією з експлуатації.

Відтак, тримаючи прилад у руках та здійснюючи фіксацію, поліцейський діяв відповідно до вимог законодавства, інструкції з експлуатації приладу та інших документів, що в сукупності свідчить про помилковість доводів позивача.

Крім того, звертає увагу, що вимірювання швидкості транспортних засобів цей прилад здійснює автоматично.

Відповідно до Інструкції виробника Laser Technologe Inc, США використання лазерного вимірювача TruCam LTI 20/20 передбачає можливість його використання в автоматичному режимі. Вказаний режим дозволяє автоматично фіксувати номерний знак та швидкість руху транспортного засобу.

Відповідно до інструкції лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 може використовуватись як в мобільному, так і в статичному положенні (на тринозі). Під час фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад автоматично здійснює фотографування (відеофіксацію) транспортного засобу порушника та замір швидкості руху, використовуючи задані розробником алгоритми.

Будь-які належні та допустимі докази, які б спростовували правильність здійснених технічним засобом вимірювань швидкості чи можливості використання вимірювальної техніки, зокрема приладу TruCam LTI 20/20, позивачем не надано.

Всі можливі похибки, в тому числі при фіксації швидкості в ручному режимі, встановлені під час випробовувань вимірювального приладу в рамках повірки відповідно до чинного законодавства, що засвідчено відповідним свідоцтвом, належним чином засвідчена копія якого додається.

Відтак максимально можлива похибка 2 км/год у даному діапазоні швидкостей чітко встановлена під час проведення процедури повірки та зазначена безпосередньо у свідоцтві про повірку.

Враховуючи, що фактична швидкість руху транспортного засобу під керуванням позивача склала 73 км/год, то навіть за умови врахування максимально визначеної похибки - 2 км/год фактична швидкість руху складає 71 км/год, що є перевищенням допустимої швидкості руху в межах населеного пункту на 21 км/год та становить порушення вимог п. 12.4 ПДР України.

Також представником відповідача у відзиві зазначено, що відповідно до відповіді ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» № 28-10/139 від 21.12.2020 лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam II LTI 20/20 відповідає вимогам нормативно-правових актів (технічних регламентів), його дозволяється вводити в обіг/експлуатацію (відповідність вимогам технічних регламентів підтверджується Експертними висновками Адміністрації Держспецзв`язку № 04/05/02-3561, 04/05/02- 3562 від 24.12.2020 та №04/05/02-1179/ВС1 від 15.12.2023).

Відповідно до вищевказаного листа відрахування терміну, коли треба проводити періодичну повірку, здійснюється від року, зазначеного у додатковому метрологічному маркуванні.

Лазерний вимірювач швидкості транспортних лазерних LTI 20/20 TruCam II має сертифікат відповідності, виданий ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» UA.TR.001 22 054-20 від 23.12.2020.

Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 № 1314-VІ, який набрав чинності 01.01.2016, не передбачено повторного проходження даної процедури сертифікації для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Такої процедури як «сертифікація» взагалі вже не міститься в нормах чинного законодавства України.

Можливість використання виробу TruCam також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 15.12.2023 №04/05/02-1179/ВС1, який підтверджує правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють зміну або підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 має сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року № UA- МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 ТгиСАМ», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

Відповідно до відповіді ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 № 22-38/49 прилад TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Виключення з Державного реєстру на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року № 1362 типу засобу вимірювальної техніки - вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM, який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12, не встановлює неможливість його використання, оскільки прилад TruCAM було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, згідно з сертифікатом та свідоцтвом про перевірку результати його державних приймальних випробувань є позитивними, лазерний вимірювач швидкості відповідає вимогам технічної документації на вимірювач, відповідно його подальша експлуатації не обмежена нормами чинного законодавства України.

Аналогічна позиція стосовно використання засобів вимірювальної техніки, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру міститься у листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України за вих. № 3423-07/3165-03 від 22.02.2019 року та Постанові ВСУ по справі № 908/904/16 від 05 квітня 2017 року.

Згідно даних свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, виданого Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam II LTI 20/20 № ТС008378 на час фіксації правопорушення є придатним до застосування, максимальна допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі складає ± 2 км/год.

Відповідно до відеозапису в м. Кропивницький по вул. Перша Виставкова, 8 працівниками поліції було зафіксовано перевищення допустимої швидкості. Дана ділянка дороги з обох боків оглядається та сторонніми предметами не загороджена.

Згідно зі зображенням, що надається, вимір з TruCam LTI 20/20 № ТС008378 був зроблений з відстані 390,3 метрів, що підтверджує той факт, що працівники поліції перебували на відкритій місцевості, яка допускає можливість встановити працівників поліції з допустимої відстані.

Наголошує, що дорожній знак 5.76 ПДР України "Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху" лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків. Воднораз закон не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- відеофіксації порушень дорожнього руху.

Згідно з п.14.7.67 ДСТУ 4100:2021 «Дорожні знаки. Загальні технічні умови. Правила застосування» знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» застосовують для позначення ділянок доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.

Вимога щодо наявності відповідного знаку під час фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху стосується лише випадків фіксування стаціонарними технічними засобами (приладами контролю), яким TruCam LTI 20/20 на момент здійснення фіксації не є.

Відповідно до Порядку функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2017 року № 833, стаціонарними вважаються прилади, що монтуються/розміщуються на штучних спорудах, технічних засобах організації (регулювання) дорожнього руху, інженерному облаштуванні автомобільних доріг, вулично-дорожній мережі населених пунктів, будівлях та використовуються в безперервному режимі.

Також відповідачем зазначено, що відеозапис розгляду 24.10.2024 поліцейським адміністративної справи було здійснено за допомогою нагрудних портативних відеореєстраторів №472129, №473078, однак у зв`язку із надходженням ухвали суду про відкриття провадження разом із позовною заявою до ДПП 29.11.2024, вказаний відеозапис був видалений із серверу для зберігання відеозаписів МВС України за терміном зберігання.

При цьому порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення відбувався відповідно до норм чинного законодавства.

Водія було повідомлено про суть скоєного правопорушення та роз`яснено його права, передбачені ст. 268, 307, 308 КУпАП, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 відповідно до графи 8 постанов серії ЕНА №3333659, ЕНА №3333559 від 24.10.2024.

Позивач скористався своїми правами у повній мірі. Поліцейським при розгляді адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 було належним чином та відповідно до чинного законодавства досліджено усі необхідні для прийняття рішення по справі докази та обставини відповідно до ст. 251, 252, 268 КУпАП.

Жодних клопотань стосовно надання письмових пояснень під час розгляду справи позивачем заявлено не було.

Позивач отримав на місці вчинення адміністративного правопорушення копії постанов ЕНА №3333659, ЕНА №3333559 від 24.10.2024 та поставив у них свій підпис, тобто останньому були зрозумілі його права та обов`язки. Винесена постанова відповідає вимогам статті 283 КУпАП.

Отже, просить у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

До свого відзиву на адміністративний позов ОСОБА_1 відповідач надав DVD-R диск з відеофіксацією лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II № ТС008378.

Також до початку судового розгляду представником відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України були надані додаткові пояснення, в яких зазначено, що залучений ухвалою суду від 11 лютого 2025 року як другий відповідач - Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції відповідно до Положення, затвердженого наказом Департаменту патрульної поліції від 17.01.2016 № 38, є територіальним відокремленим підрозділом та не є юридичною особою, не має самостійного балансу та рахунків в органах Державної казначейської служби України чи банківських установах. Оскільки представником відповідача було надано відзив на адміністративний позов з доказами у справі, просить взяти їх до уваги, які підтримуються другим відповідачем у повному обсязі. При цьому у своїх поясненнях представник відповідача зазначив, що право інспектора перевіряти документи не пов`язано з доведення того, що зупинка була законною, як і обов`язок водія пред`явити документи.

Позивачем була надана заява, в якій він свій адміністративний позов підтримав та просив проводити розгляд справи без його участі.

Відповідачі Департамент патрульної поліції Національної поліції України та Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, про розгляд справи були повідомлені.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: поліцейський 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Кукурудза Віталій Анатолійович, поліцейський 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Довбиш Євгеній Анатолійович в судове засідання не з`явились, про розгляд справи також були повідомлені.

Відповідно до частини 4 та 5 статті 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення (повне чи скорочене) без його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Судом установлено, що 24.10.2024 постановою поліцейського 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Кукурудзи В.А. серії ЕНА № 3333559 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до цієї постанови ОСОБА_1 24.10.2024 року о 14 год. 31 хв. у м. Кропивницькому по вул. Перша Виставкова, 8, керуючи транспортним засобом TOYOTA AVENSIS номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 73 км/год в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.49 «Початок населеного пункту», де дозволяється рухатись зі швидкістю 50 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше як на 23 км/год, порушивши п. 12.4 Правил дорожнього руху України.

Крім того, 24.10.2024 постановою поліцейського 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Довбиша Є.А. серії ЕНА № 3333659 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до цієї постанови ОСОБА_1 24.10.2024 року о 15 год. 02 хв. у м. Кропивницькому по вул. Перша Виставкова, 8, керуючи транспортним засобом TOYOTA AVENSIS номерний знак НОМЕР_1 , порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху, після чого не надав для перевірки документи, передбачені в п.2.1 Правил дорожнього руху, а саме на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.4.а Правил дорожнього руху.

Не погодившись із постановами про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому заперечує факт вчинення ним адміністративних правопорушень та вважає, що відповідачем було недотримано процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення.

При вирішенні адміністративного спору суд виходить із того, що відповідно до частини 1 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з пунктом 1.9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пунктом 12.4 Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Крім того, статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п. 2.4 Правил дорожнього руху України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 32 цього Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, зокрема, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Отже, право органів Національної поліції перевіряти наявність документів, зазначених у пункті 2.1 ПДР України, кореспондується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка немає при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із положеннями ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, Департаментом патрульної поліції Національної поліції України було надано суду відеозапис з засобу LTI 20/20 TruCам № ТС008378, при перегляді якого при натисканні на паузу чітко видно рух автомобіля позивача "TOYOTA AVENSIS" з номерним знаком НОМЕР_1 у м. Кропивницькому по вул. Перша Виставкова, 8 зі швидкістю 73 км/год, чим порушено встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті та вимоги пункту 12.4 ПДР.

У свою чергу, позивачем до позовної заяви не надано доказів, які б спростовували вчинене ним адміністративне правопорушення, що зафіксоване на відеозаписі за допомогою лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCam № ТС 008378 та відповідно відображене в постанові по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3333559 від 24.10.2024 року.

Суд звертає увагу, що можливість використання виробу LTI 20/20 TruCам ІІ № ТС 008378 виробництва Laser Technology Inc. підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 15.12.2023 за № 04/05/02-1179/ВС1.

Експертний висновок лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II від 15.12.2023 за № 04/05/02-1179/ВС1 зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/30508 від 16.04.2024 року, чинного до 16.04.2025 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM II № ТС008378 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: + 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; + 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Відповідно до копії сертифікату перевірки типу засобів вимірювальної техніки UA.TR.001/241-18 вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCam ІІ отримав сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки, який діє до 26.12.2028.

Згідно з листом ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП «Укрметртестстандарт») від 01 жовтня 2019 року № 22-38/49 лазерний вимірювач ТruСam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Окрім основного, ручного режиму роботи, вимірювач ТruСАМ також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціальне програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

При цьому, оскільки порушення позивачем ПДР зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCAM в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» щодо розміщення інформації на видному місці не розповсюджуються на спірні відносини, так як стосується лише розміщеної автоматичної фототехніки і відеотехніки.

За своїми технічними характеристиками лазерний вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCam ІІ здійснює вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному режимі, що не суперечить законодавству, а тому його дані можливо розцінювати як доказ у справі.

Будь-яких порушень при використанні приладу TruCam інспектором патрульної поліції, на які посилається позивач, допущено не було.

Таким чином доводи позивача про те, що вимірювання швидкості руху було здійснено приладом TruCam, який знаходився в руках працівника поліції, а не встановлений стаціонарно, судом не приймаються, оскільки лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань, а крім основного, ручного режиму, також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.

В даному випадку відеозапис, зроблений за допомогою приладу TruCam (серійний номер ТС008378), є належним і допустимим доказом вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд вважає необґрунтованими доводи, що тримання відповідачем у руках лазерного вимірювача TruCam призвело до неправильного встановлення швидкості руху транспортного засобу позивача.

Суд звертає увагу, що максимальна похибка при застосуванні цього пристрою становитиме максимум + 2 км/год.

Зафіксоване перевищення дозволеної швидкості руху позивачем становить 23 км/год, що перевищує визначений рівень похибки та не обумовлене нею.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Навпаки, позивач підтверджує, що у вказаний в постанові час та автомобілі він проїжджав по ділянці дороги, де був зупинений працівниками поліції з приводу перевищення ним дозволеної швидкості у населеному пункті.

Отже, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність свого рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Щодо доводів позивача стосовно порушення відповідачем порядку розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, а саме проведення розгляду справи за місцем події, а не за місцем знаходження органу, то суд зазначає таке.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У пункті 2.3 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Проте вказане Рішення Конституційного Суду України ухвалено до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015 № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 КУпАП встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до частин 2-4 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

З наведеного можливо зробити висновок, що у відповідача як посадової особи Національної поліції наявні повноваження щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених статтею 122 КУпАП, на місці вчинення такого правопорушення без складання протоколу.

Тож у даному випадку, провівши розгляд справи за місцем події, а не за місцем знаходження органу, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також вважає, що поліцейським було забезпечено позивачу можливість реалізації його прав, визначених ст. 268 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, що підтверджується копією екземпляру постанови, наданої відповідачем, підписуючи пункт 8 якої «права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП мені роз`яснено» позивач будь-яких зауважень не зазначив.

Порушень, які б обмежили права позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення, судом не установлено.

Водночас суд погоджується з позивачем та вважає, що відповідачами не надано належних доказів на підтвердження наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП, та обґрунтованості притягнення його до адміністративної відповідальності за таке правопорушення.

Будь-які докази порушення позивачем п. 2.1 Правил дорожнього руху, на що поліцейський посилається в оскаржуваній постанові, у справі відсутні.

Відповідачі, заперечуючи проти адміністративного позову ОСОБА_1 , не надали жодного доказу на підтвердження того, що позивач на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Навпаки в пункту 4 постанови серії ЕНА № 3333659 від 24.10.2024, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП, зазначені реквізити посвідчення водія ОСОБА_1 - НОМЕР_2 , тобто у поліцейського були відомості про наявність у позивача водійського посвідчення.

Суду не надано відеозапису з нагрудної камери поліцейського, на якому б було зафіксовано вчинення позивачем вищевказаного правопорушення.

Посилання відповідача на те, що відповідний запис не зберігся через сплив строку його зберігання не може бути покладено судом в обґрунтування висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Суд відзначає, що відповідно до закріпленого в статті 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі Аллене де Рібемон проти Франції від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана з застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Міністрів Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Суд вважає, що в даному випадку зазначені принципи і положення закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП не були дотримані, оскільки належні докази вчинення позивачем цього адміністративного правопорушення в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 8 липня 2020 року по справі № 463/1352/16-а «в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи».

Отже, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, є недоведеним.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що постанова серії ЕНА № 3333659 від 24.10.2024 року, винесена поліцейським поліцейського 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Довбишем Є.А, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП, не може вважатися законною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень статті 139 КАС України, згідно з якою при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним адміністративним позовом позивачем був сплачений судовий збір у загальній сумі 1211,20 грн.

Оскільки адміністративний позов задоволено частково, то з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 605 грн. 60 коп.

Керуючись ст. 243-246, 250, 271, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову поліцейського 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Довбиша Євгенія Анатолійовича серії ЕНА № 3333659 від 24.10.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

У задоволенні позову ОСОБА_1 в частині скасування постанови поліцейського 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Кукурудзи Віталія Анатолійовича серії ЕНА № 3333559 від 24.10.2024, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП, та закриття цього провадження відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його чи складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 18 вересня 2025 року.

Суддя Наталія Марченко