Справа № 520/22977/25
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

18 вересня 2025 року Справа № 520/22977/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бадюкова Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) клопотання представника Головного управління ДПС у Харківській області про залишення адміністративного позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057), в якому просить суд:

- стягнути з ГУ ДПС у Харківській області (61057 м. Харків вул. Г. Сковороди, 46, код ЄДРПОУ ВП 43983495) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.08.2023р. по 26.08.2025р. в сумі 867 492 грн. 72 коп. (Вісімсот шістдесят сім тисяч чотириста дев`яносто дві грн 72 коп.).

Від представника відповідача надійшли заяви про залишення позову без розгляду від 10.09.2025 р. (Вихідний № 19270/5/20-40-05-02-02), що сформовані у підсистемі «Електронний Суд о 09:00 год. та о 10:18 год. відповідно, а також від 15.09.2025 р. (Вихідний № 19669/5/20-40-05-02-02), в обґрунтування яких зазначено, що середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позовна заява не відповідає вимогам КАС України через несплату позивачем судового збору, а отже має бути залишена без розгляду.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд виходить з такого.

Особливості строків звернення до адміністративного суду врегульовані статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), частиною 2 якої передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 статті 122 КАС України).

Водночас положення статті 122 КАС України не містять норм, які б врегульовували особливості звернення до суду осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Такі відносини врегульовано Кодексом законів про працю України, відповідно до частин 1 та 2 статті 233 якого у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, передбачалось, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом із тим Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинність 19 липня 2022 року, до Кодексу законів про працю України внесено зміни.

Так, пунктом 18 частини 1 розділу І Закону № 2352-IX назву та частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

«Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, Законом № 2352-IX внесено зміни до статті 233 Кодексу законів про працю України, а відтак змінено нормативне регулювання правовідносин, які виникли з питань щодо стягнення (виплати) заробітної плати (її складових).

Таким чином, починаючи з 19 липня 2022 року, у Кодексі законів про працю України відсутня норма, яка б передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Тобто, після внесення Законом № 2352-IX відповідних змін частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України встановлено строк звернення до суду у справах про звільнення (місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення) та у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні (тримісячний строк з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).

Як слідує зі змісту позовної заяви, предметом оскарження у ній визначено протиправну, на думку позивачки, бездіяльність відповідача щодо невчасного виконання судового рішення в частині поновлення на посаді та, як наслідок, невиплати середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Водночас, виходячи з аналізу матеріалів справи та предмету розгляду, судом встановлено, що в даній адміністративній справі предметом доказування є, чи допущено відповідачем протиправну затримку виконання рішення суду у справі №520/1970/23 про поновлення позивача на роботі, за що Кодексом законів про працю України передбачено стягнення середнього заробітку.

Відтак спір стосується невиплати позивачці середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

За змістом статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 висновувала, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за природою є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію. Незаконне звільнення - це незаконне припинення роботодавцем із працівником трудового договору в односторонньому порядку. Водночас виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений.

При цьому спірні правовідносини виникли в період після 19 липня 2022 року, а тому в даному випадку застосовною є стаття 233 Кодексу законів про працю України після внесених Законом № 2352-IX відповідних змін, якою строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні становить три місяці з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Враховуючи, що рішення суду по справі №520/1970/23 до теперішнього часу не виконано (в частині поновлення на посаді негайно), тому й немає доказів проведення з нею остаточного розрахунку зарабітної плати за час вимушеного прогулу.

Стосовно посилання представника заявника на висновок сформований Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 стосовно строків звернення до суду та необхідності сплати судового збору, то у зазначеній постанові Велика Палата розглядала означенні питання відносно вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і що саме відносно неї відсутні пільги по сплаті судового збору, а не за невиплату позивачці середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Крім того, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 21.11.2024 року у справі № 640/22270/21 виснував наступне: «Так, правова природа «середнього заробітку» за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь працівника, якого поновлено на посаді, відповідно до статті 235 КЗпП України та «середнього заробітку» за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді, відповідно до статті 236 КЗпП України, є однаковою. В обох випадках йдеться про необхідність компенсувати незаконно звільненому працівникові заробіток, який він втратив у зв`язку із цим звільненням, та який він й надалі не отримує у зв`язку з невиконанням роботодавцем судового рішення про його поновлення (яке в цій частині підлягало негайному виконанню).

Відтак, суд дійшов висновку про помилковість посилання представника відповідача на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 та його нерелевантність до цієї справи, а отже й про помилковість твердження відповідача про невідповідність позовної заяви приписам КАС України в частині несплати позивачкою судового збору.

Враховуючи викладене суд вказує на відсутність підстав для задоволення поданих представником відповідача заяв.

Керуючись статтями 122, 123, 171, 241, 248, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяв представника Головного управління ДПС у Харківській області про залишення адміністративного позову без розгляду від 10.09.2025 р. (Вихідний № 19270/5/20-40-05-02-02), що сформовані у підсистемі «Електронний суд» о 09:00 год. та о 10:18 год. відповідно, а також від 15.09.2025 р. (Вихідний № 19669/5/20-40-05-02-02) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу можуть бути викладені в апеляційній скарзі на рішення суду.

Суддя Бадюков Ю.В.