Справа № 340/4752/25
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/4752/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. НАУМЕНКА, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача: Державної установи «Кропивницька виправна колонія №6» (вул. Яновського, б. 50, м. Кропивницький, 25009, )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

1) Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Кропивницька виправна колонія №6» Міністерства юстиції України щодо не проведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні, а саме невиплати в день звільнення компенсації за неотримане речове майно.

2) Зобов`язати Державну установу «Кропивницька виправив колонія №6» Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно, за цінами, що діють на момент підписання наказу про звільнення.

Вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив службу у Державній установі «Кропивницька виправив колонія №6». Відповідачем, під час звільнення, усупереч вимог чинного законодавства не нараховано та не виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач ініціював судовий розгляд даної справи.

Ухвалою судді від 15.07.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та зобов`язав військову частину надати суду докази стосовно предмету спору (а.с. 13).

01.08.2025 року представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнав та зазначив, що нарахування грошової компенсації за неотримане речове майно позивачу проведено, також повідомлено, що виплату нарахованої компенсації буде проведено після надходження відповідного фінансування з бюджету. Вважає, що право позивача не порушено та просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх передчасності (а.с. 17-28). 04.08.2025 року надав для долучення до справи докази надсилання відзиву позивачу (29-32).

11.08.2025 року позивач подав відповідь на відзив, відповідно до якої наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі (33-34).

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши надані сторонами матеріали та з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Позивач проходив службу Державній установі «Кропивницька виправив колонія №6». Наказом Державної установи «Кропивницька виправив колонія №6» від 14.04.2025 року №46/ОС-25 старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено за п.2 ч.1 с.77 (за станом здоров`я) та проведено остаточний розрахунок (а.с. 27).

23.06.2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив видати довідку про вартість неотриманого речового майна та виплати компенсації вартості неотриманого речового майна (а.с. 23). Відповідно кутового штампу, відповідач отримав заяву 27.06.2025 року.

У відповідь на заяву відповідач повідомив позивача листом від 07.07.2025 року, що компенсацію за неотримане речове майно нараховано у розмірі 25662,70 грн, проте зазначено, що виплату буде проведено за наявності бюджетних асигнувань. Надано запитувану позивачем довідку-розрахунок №13/455 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 (а.с. 24-26).

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частин першою та другої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Згідно з частиною п`ятою статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних знань, та працівників, які працюють за трудовими договорами визначений Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 (далі по тексту - Порядок № 578).

Відповідно до абзацу першого пункту 27 Порядку № 578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.

Пунктом 23 Порядку № 578 встановлено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до їх закупівельної вартості.

Згідно з пунктом 60 Порядку № 578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи, підприємства для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

Таким чином, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби під час звільнення на підставі їх заяви виплачується грошова компенсацію замість предметів речового майна особистого користування, у зв`язку з чим оформляється відповідна довідка.

Відповідно до довідки №13/455 б/д про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна позивачу нарахована компенсація у розмірі 25662,70 грн. (а. с. 25 зв. 26). Вказану суму станом на момент розгляду справи відповідачем не відшкодовано, доказів на спростування вказаного відповідачем не надано.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що твердження відповідача про відсутність фінансування, як на підстава для не виплати компенсації вартості речового майна є хибним, оскільки у відповідача, як суб`єкта, що нараховував та виплачував грошове забезпечення позивачу, при звільненні працівника зі служби існує обов`язок нараховувати компенсацію вартості речового майна.

Держава гарантує виконання взятих на себе зобов`язань. Наявність або відсутність певних фінансових ресурсів не впливає на виконання відповідачем свого законодавчо встановленого обов`язку.

З цього приводу суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у пункті 23 рішення у справі Кечко проти України (заява № 63134/00, пункти 23, 26) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчувати виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Отже, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19 і від 13.01.2021 у справі № 440/2722/20.

Враховуючи вищенаведене, суд виснував, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за не отримане речове майно в сумі 25662,70 грн. є протиправною.

Стосовно заявлених позивачем позовних вимог щодо нарахування та виплатити грошової компенсації за неотримане речове майно, за цінами, що діють на момент підписання наказу про звільнення, суд зазначає що вказані вимоги задоволенню не підлягають виключно з причин передчасності. В ході досудового врегулювання спору та розгляду цієї справи, спосіб нарахування та обчислення компенсації не був предметом спору.

Крім цього, матеріали справи свідчать про те, що відповідач провів нарахування спірної компенсації позивачу ще до звернення останнього до суду з цим позовом, про що повідомив листом від 31.07.2025 року №6/608 (а.с. 25) та надав довідку №13/445 (а.с. 26). При цьому матеріали справи не містять доказів, що розмір (спосіб обчислення) донарахованої компенсації визначено без врахування вартості майна за цінами, що діють на момент підписання наказу про звільнення.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до приписів частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією (а.с. 11).

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 6, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Кропивницька виправна колонія №6» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Кропивницька виправна колонія №6» щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні зі служби грошової компенсації вартості не отриманого речового майна.

Зобов`язати Державну установу «Кропивницька виправна колонія №6» () виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію вартості не отриманого речового майна за час служби при звільненні зі служби 14.04.2025 року, з урахуванням правових висновків суду у цій справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Кропивницька виправна колонія №6» ().

Учасникам справи, які зареєстрували електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи. Вказане не позбавляє права таку особу отримати копію судового рішення у паперовій формі за її окремою заявою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО