Справа № 640/24616/21
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЦарікової О.В.,
за участі секретаря судового засіданняОсуховської Ж.С.,
02 вересня 2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області, в якій позивач просить:
-зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Київській області привести у відповідність облікові дані інтегрованої картки платника податків та інших інформаційних систем, внесення податкової інформації до яких здійснюється Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області, щодо ОСОБА_1 відповідно до висновків рішення суду в цій справі (відсутність статусу фізичної особи-підприємця);
-зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Київській області підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 надміру сплачених грошових зобов`язань по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 31 009,83 грн. з Державного бюджету України та направити такий висновок для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України;
- стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Київській області на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідно до абз.1, 4 п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.
Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 справу передано для розгляду судді Царіковій О.В.
27.11.2019 року позивачем було сплачено борг у сумі 15 819,54 грн. за виконавчим документом з метою розблокування банківських рахунків позивача та звільнення з-під арешту майна останнього. Після цього виконавче провадження № 58714097 було закінчено.
03.12.2019 позивач звернулася за захистом свої прав до суду, адже не мала правового статусу фізичної особи-підприємця, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Київській області та Головного управління ДПС у Київській області щодо нарахування ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та внесення до електронного кабінету, інтегрованої картки та інших інформаційних систем інформації про наявність боргу (недоїмки) з цього внеску.
06.07.2021 позивач звернулася до начальника ГУ ДПС у Київській області Виноградової О.П. із заявою про виключення з електронного кабінету, інтегрованої картки платника та інших інформаційних систем, внесення податкової інформації до яких здійснюється Головним управлінням ДПС у Київській області, інформації щодо нарахування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), пені за платежем «єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
- у 2021 році нараховано єдиний внесок у сумі 2200,00 грн.
Станом на 04.08.2021 в інтегрованій картці платника з єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 обліковується борг в сумі 1571,44 грн.
Вважаючи такі рішення та дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з означеним позовом.
У подальшому відповідач зазначив, що причинами виникнення першочергового боргу, який виник 09.02.2018 року є те, що за 4 квартал 2017 року:
- 09.02.2018 позивачу нараховано 8448 грн. єдиного внеску, (термін сплати 09.02.2018);
- 09.02.2018 сплати не відбулось, а отже у позивача виникла недоїмка у розмірі 8448 грн.
- 19.12.2019 відбулася сплата у сумі 15 819,54 грн., з яких 8448 грн. було погашено недоїмку за 1 квартал 2018 року.
У подальшому на суму недоїмки була нархована пеня з розрахунку 0,1 % суми недоплати за кожен день прострочення (відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону № 2464) 8448,00 *0.01%*678 днів прострочення = 5727,74 грн. (пеня).
Станом на 19.04.2018 в ІКП позивача рахується недоїмка у сумі 8448 грн. Разом з тим, відповідач зазначає, що для того, щоб кошти на сплату грошового зобов`язання з єдиного внеску за 2 квартал 2018 року були зараховані, позивачу необхідно спочатку сплатити недоїмку.
19.04.2018 року відповідачем було нараховано єдиного внеску у сумі 2457,18 грн., граничний термін сплати 19.04.2018, сплата відбулася 19.12.2019 у сумі 2457,18 грн. (609 днів прострочення).
2457.20*20% = 491,44 грн. (штрафна санкція)
2457.20*0,01%*609 днів прострочення = 1496,42 грн. (пеня)
Станом на 19.07.2018 недоїмка становить 10 905,18 грн.
19.07.2018 нараховано 2457,20 грн. єдиного внеску, граничний термін сплати 19.07.2018, фактична сплата у сумі 690,35 грн., відбулась 19.12.2019 (518 днів прострочення).
2457.20*20% = 491,44 грн. (штрафна санкція)
2457.20*0,01%*518 днів прострочення = 1272,82 грн. (пеня)
19.10.2018 нараховано 2457,20 грн. єдиного внеску, граничний термін сплати 19.10.2018, фактична сплата у сумі 2457,20 грн. відбулась 19.12.2019 (426 днів прострочення)
2457.20*20% = 491,44 грн. (штрафна санкція)
2457.20*0,01%*426 днів прострочення = 1046,76 грн. (пеня)
21.01.2019 нараховано 2 754,20 грн єдиного внеску, граничний термін сплати 21.01.2019, фактична сплата у сумі 2457.20 грн. відбулась 27.10.2020 (645 днів прострочення)
2457.20*20% = 491,44 грн. (штрафна санкція)
2457.20*0,01%*645 днів прострочення = 1584,88 грн. (пеня)
19.04.2019 нараховано 2745,20 грн єдиного внеску, граничний термін сплати 19.04.2019, фактична сплата у сумі 2457,20 грн. відбулась 27.10.2020 (557 днів прострочення)
2457,20*20%=550,84 грн. (штрафна санкція)
2457,20*0,01%*557 днів прострочення = 1534,08 грн (пеня)
Станом на 19.07.2019 недоїмка становить 21 030,90 грн.
19.07.2019 нараховано 2 754,20 грн. єдиного внеску, граничний термін сплати 19.07.2019, фактична сплата у сумі 2457,20 грн. відбулась 27.10.2020 (466 днів прострочення)
2457,20*20%=550,84 грн. (штрафна санкція)
2457,20*0,01%*466 днів прострочення = 1283,45 грн. (пеня)
21.10.2019 нараховано 2754,20 грн. єдиного внеску, граничний термін сплати 21.10.2019, фактична сплата у 2754,20 грн. відбулась 27.10.2020 (372 дні прострочення)
2457*20%=550,84 грн. (штрафна санкція)
2457,20*0,01%*372 днів прострочення = 1024,55 грн. (пеня)
20.01.2020 нараховано 2754,20 грн. єдиного внеску, термін сплати 20.01.2020, фактична сплата у 2754,20 грн. відбулась 27.10.2020 (281 дні прострочення)
2457*20%=550,84 грн. (штрафна санкція)
2457,20*0,01%*281 днів прострочення = 773,92 грн. (пеня)
Відповідач також зазначає, що у зв`язку з вищевикладеним позивач систематично порушував строки сплати грошового зобов`язання з єдиного внеску, за порушення яких було застосовано штрафну санкцію та пеню.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та відзиви на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
06.11.2019 позивач отримала електронний лист від АТ КБ «Приватбанк» про призупинення операцій за своїми рахунками у зв`язку з тим, що державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Броварський ВДВС ГТУЮ у Київській області) 04.11.2019 винесено постанову про накладення арешту на усі належні кошти
Після цього виконавче провадження № 58714097 було закінчено.
03.12.2019 позивач звернулася за захистом свої прав до суду, адже не мала (і до сьогоднішнього дня не мала) правового статусу фізичної особи-підприємця, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.11.2019 № 24899589.
Визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Київській області та Головного управління ДПС у Київській області щодо нарахування ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування електронного кабінету, інтегрованої картки та інших інформаційних систем інформації про наявність боргу (недоїмки) з цього внеску.
06.07.2021 позивач звернулася до начальника ГУ ДПС у Київській області Виноградової О.П. із заявою про виключення з електронного кабінету, інтегрованої картки платника та інших інформаційних систем, внесення податкової інформації до яких здійснюється Головним управлінням ДПС у Київській області, інформації нарахування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), пені за платежем єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
- у 2021 році нараховано єдиний внесок у сумі 2200,00 грн.
Вважаючи такі дії та рішення відповідача протиправними, позивач звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилом частини другої статті 50 Цивільного кодексу України, фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Пунктом другим частиною другою статті 55 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктами господарювання є: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є, зокрема:
- фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);
- фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно ч.8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини 1статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Відповідно до п.1 ч.10 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.
Згідно з ч. 2 ст.8 та ст.12 вищевказаного Закону єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.
Приписами статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно. У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду.
Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Відповідно до п.8 ч.6 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Відповідно до п.5 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), за формою згідно з додатком 15 до цієї Інструкції. Розрахунок зазначеної штрафної санкції здійснюється за даними акта документальної перевірки платника єдиного внеску.
З огляду на вищезазначене, платниками єдиного внеску, крім іншого, є: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці, фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту). Підприємництво - це, зокрема, безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності, що набувають або позбавляються статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію/припинення реєстрації підприємницької діяльності цією фізичною особою, та до вказаних осіб можуть застосовуватися фінансові санкції у вигляді штрафів та пені у разі порушення норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
З огляду на зазначене, вбачається, що фінансові санкції у вигляді штрафів та пені у разі порушення норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" можуть бути застосовані, зокрема, до фізичних осіб - підприємців, відомості про реєстрацію яких внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, та лише після внесення вказаних відомостей до реєстру, фізична особа набуває статусу підприємця (фізичної особи-підприємця).
Судом встановлено, позивач не мала статусу фізичної особи-підприємця, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.11.2019, відповідно до якого відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не знайдено.
Суд приймає до уваги такий письмовий доказ, проте вважає за потрібне зазначити, що для правильного вирішення спору необхідно встановити факт наявності або відсутності у позивача статусу фізичної особи-підприємця.
01.07.2020 Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі №260/81/19 зазначила, серед іншого таке:
«У справі, що розглядається, спірним є питання наявності у позивача статусу платника єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI і, як наслідок, наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі за період з 01 січня 2017 року по 31 жовтня 2018 року відповідно до оскаржуваної вимоги за відсутності доходу від здійснення підприємницької діяльності. При цьому позивач набув статусу суб`єкта підприємницької діяльності та отримав відповідне свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи до 01 липня 2004 року, тобто до набрання чинності Законом №755-VІ, але не звертався до державного реєстратора з реєстраційною карткою про включення відомостей про нього до ЄДР відповідно до вимог цього Закону.
Таким чином, суд вважає, що ознака статусу фізичної особи-підприємця є визначальною для вирішення питання про віднесення позивача до платників єдиної внеску, а тому дослідження питання про наявність у позивача статусу ФОП має значення для правильного вирішення цієї справи та прийняття обґрунтованого рішення.
З дати набрання чинності Законом № 755-VІ була передбачена процедура державної реєстрації ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року) комплексу дій, шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР - абзац сьомий частини першої статті 1 Закону № 755-І//) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОП - абзац дев`ятий частини першої статті 1 Закону № 755-VI).
Cтрок для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 01 липня 2004 року, визначений пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI, закінчився 03 березня 2012 року. При цьому цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01 липня 2004 року, підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору.
Таким чином, фізичні особи-підприємці, які мали намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 01 липня 2004 року, повинні були подати відомості державному реєстратору для включення їх до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
З огляду на наявні в матеріалах справи докази, в т.ч. витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в якому не зареєстрована фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що позивач таким правом на продовження ведення підприємницької діяльності, розпочатої в 1999 році, не скористалася.
З урахуванням викладеного суд вважає, що у позивача був відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску.
Разом з тим, суд зазначає, що оскільки позивач правом на продовження ведення підприємницької діяльності, розпочатої в 1999 році, не скористалася та на час прийняття відповідачем рішення не була платником єдиного внеску, перелік яких визначено статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", стосовно яких, відповідно до положень розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, можуть бути застосовані штрафні санкції та пеня, у зв`язку з чим, до позивача не можуть бути застосовані фінансові санкції у вигляді штрафу.
Щодо позовної вимоги відносно стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) 59 089,45 грн (32 960,79 грн безпідставно утримуваних грошових коштів, 4 253,30 грн 3% річних та 21 875,36 грн компенсації їх інфляційного знецінення).
Відповідно до положень Податкового кодексу України надміру сплачені грошові зобов`язання це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.
Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань визначає стаття 43 Податкового кодексу України (в редакції чинній, на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 43.1 цієї статті передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені (пункт 43.3. статті 43 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 43.5. статті 43 Податкового кодексу України, контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Цей Порядок визначає механізм інформаційного обміну між ДПС, територіальними органами ДПС та Казначейством і територіальними органами Казначейства у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, пені за платежами, контроль за справлянням яких покладено на ДПС, та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, а також між територіальними органами ДПС та місцевими фінансовими органами в процесі погодження електронних висновків та/або електронних повідомлень про повернення платежів, належних місцевим бюджетам, та платежів, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами.
Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку № 60 визначено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, пені та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які повертаються територіальним органом ДПС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу (далі - податкова декларація)), поданої до територіального органу ДПС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.
Пунктом 2 розділу ІІІ Порядку № 60 визначено, у заяві платник зазначає назву помилково та/або надміру сплаченого податку, збору, платежу, його суму, дату сплати і реквізити з платіжного документа, за якими кошти перераховано до бюджету (код класифікації доходів бюджету, бюджетний рахунок, на який перераховано кошти, код ЄДРПОУ територіального органу Казначейства, на ім`я якого відкрито рахунок), та визначає напрям перерахування помилково та/або надміру сплачених коштів, що повертаються: на рахунок платника податків у банку, небанківському надавачу платіжних послуг; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС, незалежно від виду бюджету; у готівковій формі коштів у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, небанківському надавачу платіжних послуг. Додатково до заяви платник може подати копію платіжного документа, на виконання якого помилково та/або надміру сплачений платіж перераховано до бюджету.
У пункті 4 розділу ІІІ Порядку № 60 визначено, що після надходження до територіального органу ДПС подана в електронній формі заява платника про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань, пені та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, автоматично після перевірки засобами антивірусного захисту інформації вноситься до Журналу опрацювання заяв на повернення (далі - Журнал), який ведеться засобами інформаційно-комунікаційної системи органів ДПС.
Повернення помилково та/або надмірно сплачених податків з Державного бюджету України є виключними повноваженнями відповідача та органів державного казначейства.
Вирішуючи позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, суд керується наступним.
Відповідно дост. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
У свою чергу, відповідно до ч. 5 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Зі змісту вказаної норми випливає, що у такому порядку розглядаються адміністративним судом вимоги про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Основною умовою такого розгляду є те, щоб така вимога була заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин і якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
Положеннями ст. 23 Цивільного кодексу Українипередбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2статті 23 ЦК України).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3статті 23 ЦК України).
Так, згідно із правовою позицією Пленуму Верховного Суду України, викладеною упостанові від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач.
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.
З огляду на те, що судом не встановлено факту заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме відповідачем у справі, то суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.
Вирішуючи позовну вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно із ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Клопотань про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу представником відповідача не заявлено.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Матеріали справи містять витяг з договору № 39/19 від 27.11.2019 про надання правничої допомоги та додатковий договір № 1 до договору про надання правничої допомоги № 39/19 від 27 листопада 2019 року (далі - Додатковий договір).
Відповідно до п. 1.1. договору за дорчуенням Замовника, Виконавець зобов`язується надати зазначені нижче правничі (юридичні) послуги, а Замовник зобов`язується їх оплатити.
Відповідно до пункту 2 Додаткового договору викласти пункт 3.1. договору про надання правничої допомоги № 39/19 від 27 листопада 2019 року у наступній редакції: "3.1 За цим договором Замовник сплачує Виконавцю гонорар, розмір якого залежить від часу витраченого адвокатами Виконавця на виконання доручення Замовника. Погодинна ставка, погоджена Сторонами на момент укладення цього договору, становить 2 500,00 грн./год. і може бути змінена виключно за згодою Сторін, яка оформляється додатковим договором. До вказаного часу включається час, необхідний для прибуття адвоката виконавця до місця проведення засідання (здійснення іншої дії), направлення запиту, копій документів іншим учасникам справи тощо."
- зустріч з клієнтом та вивчення отриманих документів (час, год. - 0,5), вартість 1 250,00 грн.
- вивчення нормативної бази та судової практики з приводу доручення клієнта ( час, год. - 2) вартість 5000,00 грн.
- підготовка адвокатського запиту (витребування копії оскаржуваного рішення) ( час, год. 0,5) вартість 1250,00 грн.
Верховний Суд в постанові від 07.05.2020 року по справі №820/4281/17 та постанові від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 зробив висновок, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Також Верховний Суд зазначив, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Крім цього суд звертає увагу, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Враховуючи зазначене, з огляду на часткове задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. відповідають критерію розумності, співрозмірні із складністю та справи виконаною роботою адвоката, а отже витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.
Відповідно до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст. ст. 73, 77, 139, 143, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області привести у відповідність облікові дані інтегрованої картки платника податків та інших інформаційних систем, внесення податкової інформації до яких здійснюється Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області, щодо ОСОБА_1 відповідно до висновків рішення суду в цій справі (відсутність статусу фізичної особи-підприємця).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 04 вересня 2025 року.

Суддя О.В. Царікова