Справа № 520/19130/25
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 р. № 520/19130/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19.06.2025 № 76 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком з 16 червня 2025 року відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 05.04.1985 по 09.10.1995.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду в Одеській області прийнято протиправне рішення від 19.06.2025 №76 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вважає свої права порушеними, тому звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою від 19.08.2025 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Позивачу копія ухвали про відкриття провадження у справі надіслана засобами поштового зв`язку за адресою, зазначеною в позовній заяві, та копія такої ухвали отримана позивачем 26.08.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого виклав свої заперечення проти позову. Відповідач зазначив, що при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком було встановлено, що страховий стаж позивача становить 27 років 10 місяців. За доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 05.04.1985 по 24.07.1995, оскільки в трудовій книжці дата звільнення (24.07.1995) не відповідає даті наказу про звільнення з роботи (09.10.1995), також неможливо ідентифікувати назву підприємства на печатці, яка засвідчує запис про звільнення, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 29.07.1993 № 58. Отже, Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Одеській області прийнято рішення № 76 від 19.06.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки. Просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивач 11.06.2025 звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було розглянуто заяву позивача та прийнято рішення №76 від 19.06.2025 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 32 роки. (а.с. 12)

У рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 27 років 10 місяців, якого недостатньо для призначення позивачу пенсії за віком. Також, у рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 05.04.1985 по 24.07.1995, оскільки в трудовій книжці дата звільнення (24.07.1995) не відповідає даті наказу про звільнення з роботи (09.10.1995), також неможливо ідентифікувати назву підприємства на печатці, яка засвідчує запис про звільнення, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 29.07.1993 № 58.

Позивач, не погодившись із вищевказаним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 76 від 19.06.2025, тому звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі за текстом - Закон №1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частина 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

У частині 1 статті 8 вказаного Закону зазначено, зокрема, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (пункт а частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Як встановлено судом, оскаржуваним у межах даної справи рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області № 76 від 19.06.2025 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу заявника. (а.с. 12)

В оскаржуваному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 27 років 10 місяців, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. Також, у рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 05.04.1985 по 24.07.1995, оскільки в трудовій книжці дата звільнення (24.07.1995) не відповідає даті наказу про звільнення з роботи (09.10.1995), також неможливо ідентифікувати назву підприємства на печатці, яка засвідчує запис про звільнення, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 29.07.1993 № 58.

Суд зазначає, що згідно зі ст. 62 Закону "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України Постановою від 12.08.1993 за № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п.2 Порядку № 637).

У п.3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, з огляду на наведене, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Досліджуючи трудову книжку позивача серії НОМЕР_1 від 31.07.1984 суд зазначає, що трудова книжка містить відомості про спірний період роботи позивача в Приватному акціонерному товаристві "Балцем", а саме:

- запис № 3: 05.04.1985 - прийнята учнем лаборанта в лабораторію по цементу (наказ № 248 від 21.03.1985);

- запис № 12: 24.07.1995 - звільнена через скорочення штатів (наказ № 637 від 09.10.1995).

Підставою для незарахування періоду роботи позивача з 05.04.1985 по 24.07.1995 (або по 09.10.1995) стало те, в трудовій книжці позивача дата звільнення (24.07.1995) не відповідає даті наказу про звільнення з роботи (09.10.1995). Також, пенсійним органом в оскаржуваному рішенні зазначено, що неможливо ідентифікувати назву підприємства на печатці, яка засвідчує запис про звільнення, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 29.07.1993 № 58.

Згідно із вимогами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 (далі - Інструкція № 58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.4.1 Інструкції № 58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

У постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Із аналізу вказаних правових норм вбачається, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому їх неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення періоду роботи до страхового стажу і права на отримання пенсії з його врахуванням.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства та висновки Верховного Суду, суд зазначає, що, як вже було зазначено, обов`язок ведення трудових книжок покладено на адміністрацію підприємств, тому їх неналежне ведення, зокрема, нечітке проставлення печатки підприємства, з відтиску якої неможливо ідентифікувати назву підприємства, не може позбавити позивача права на включення періоду роботи до страхового стажу і права на отримання пенсії з його урахуванням.

Отже, зазначений недолік трудової книжки не є підставою для неврахування спірного періоду.

Разом з тим, спірний період також не було зарахованого до страхового стажу позивача пенсійним органом, оскільки в трудовій книжці дата звільнення (24.07.1995) не відповідає даті наказу про звільнення з роботи (09.10.1995).

Суд зазначає, що такий недолік трудової книжки позивача, в даному випадку, є суттєвим, оскільки впливає на тривалість періоду, який підлягає зарахуванню позивачу до страхового стажу, адже інтервал між датою звільнення позивача з роботи згідно трудової книжки (24.07.1995) та датою наказу про звільнення позивача з роботи (09.10.1995) становить більше двох місяців.

Суд зазначає, що позивач не подала до суду та до пенсійного органу уточнюючі документи щодо вірної дати звільненні її з роботи, у зв`язку з чим твердження позивача щодо того, що спірний період підлягає зарахуванню з 05.04.1985 по 09.10.1995, тобто зважаючи на дату наказу про звільнення, не підтверджується документально.

Судом враховуються доводи позивача про вчинення нею самостійно дій задля отримання уточнюючих документів щодо спірного періоду роботи в Приватному акціонерному товаристві "Балцем", зокрема, з ПАТ "Балцем", Балаклійської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області, КП "Балаклійський трудовий архів Балаклійської міської ради Харківської області" та щодо неотримання нею запитуваних відомостей від зазначених установ, однак такі доводи не свідчать про неможливість отримати підтверджуючі документи про спірний період роботи позивача та не є підставою для висновку про можливість зарахування спірного непідтвердженого періоду до страхового стажу позивача.

Окрім того, як встановлено судом, Приватне акціонерне товариство "Балцем" () є зареєстрованим діючим підприємством згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відомостей щодо припинення діяльності Приватним акціонерним товариством "Балцем" матеріали справи не містять. Судом таких обставин не встановлено.

Також, суд звертає увагу, що надані позивачем до суду копії звернень та відповідей вищезазначених установ датовані липнем 2025 року. Однак, оскаржуване в даній справі рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком датоване 19.06.2025, що свідчить про ненадання позивачем відповідних документів, а саме відповідей із зазначених установ, до пенсійного органу. Відповідні документи були відсутні в пенсійного органу при вирішенні питання за заявою позивача про призначення пенсії за віком, оскільки позивач почав вживати заходи щодо отримання таких документів після прийняття відповідачем оскаржуваного в даній справі рішення.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачем також не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірний стаж позивача та встановити дійсну дату звільнення позивача (24.07.1995 або 09.10.1995) для вирішення питання щодо зарахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу.

У даному випадку відповідач не був позбавлений можливості отримати відомості про вірну дату звільнення позивача з роботи в Приватному акціонерному товаристві "Балцем" шляхом витребування відповідних документів, подання запитів тощо та за встановленими відомостями зарахувати до страхового стажу позивача такий період. Однак, відповідачем таких дій вчинено не було. Матеріали справи відповідних відомостей не містять.

За викладених обставин суд приходить до висновку, що відповідачем не належним чином розглянуто заяву позивача про призначення пенсії за віком, не вчинено всіх необхідних дій задля встановлення вірної дати звільнення позивача з роботи в спірному періоді задля зарахування відповідного періоду до страхового стажу позивача, що свідчить про необґрунтованість та передчасність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 76 від 19.06.2025 та про необхідність його скасування.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, щодо вимог позивача про зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи з 05.04.1985 по 09.10.1995, суд зазначає, що на даний час у суду відсутні підстави визначити дату звільнення позивача в спірному періоді та, відповідно, відсутні підстави для зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу позивача спірний період, оскільки відсутні відповідні уточнюючі документи, з яких можливо би було встановити дату звільнення позивача з Приватного акціонерного товариства "Балцем". Зазначене питання має вирішуватися ГУ ПФУ в Одеській області (як органом, визначеним за принципом екстериторіальності для розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком) при повторному розгляду заяви позивача на виконання рішення суду в даній справі.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до пункту 27 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі за текстом - Порядок № 637), у тих випадках, коли в поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця.

Зважаючи на те, що на момент розгляду справи уточнюючих довідок щодо дати звільнення позивача до суду та пенсійного органу не подано, трудова книжка дійсно містить неточні дані щодо дати звільнення позивача (24.07.1995 або 09.10.1995), то, в разі неотримання пенсійним органом уточнюючих документів щодо дати звільнення позивача з роботи в спірному періоді та неможливості встановлення конкретної дати звільнення позивача, такий період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача з 05.09.1985 по 01.07.1995, зважаючи на положення пункту 27 Порядку № 637.

Також, суд зазначає, що позивач не позбавлена можливості в будь-який час, навіть після призначення їй пенсії за віком, звернутися до пенсійного органу з заявою про перерахунок пенсії та з наданням уточнюючих документів щодо вірної дати звільнення позивача з роботи.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки відповідачем не здійснено належну перевірку страхового стажу позивача, то, з метою належного захисту прав позивача в спірних правовідносинах, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 11.06.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19.06.2025 № 76 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.06.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в даній справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області суму сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН