Справа № 240/19384/24
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 240/19384/24

адміністративне провадження № К/990/20380/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шарапи В.М.,

суддів Берназюка Я.О., Чиркіна С.М.,

розглянув у порядку письмового провадження

касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Сьомого окружного адміністративного суду від 15.04.2025 (головуючий суддя Сапальов Т.В., судді Капустинський М.М., Шидловський В.Б.)

у справі №240/19384/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

1. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 у справі № 240/19384/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - ГУ ПФУ в Житомирській області) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) з 01.09.2024 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, визначеного статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII у редакції, яка була чинна до 01.01.2015, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року.

2. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 11.02.2025 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю задоволено. Зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області подати до суду звіт про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 у справі № 240/19384/24, встановлено ГУ ПФУ в Житомирській області строк для подання звіту протягом 15 днів з дня отримання копії цієї ухвали суду та попереджено начальника ГУ ПФУ в Житомирській області, що відповідно до частини 10 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини 3 статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

3. Житомирський окружний адміністративний суд ухвалою від 11.03.2025 прийняв звіт ГУ ПФУ в Житомирській області про виконання судового рішення у справі № 240/19384/24.

4. Не погодившись із судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

5. Встановивши невідповідність апеляційної скарги вимогам статті 296 КАС України, Сьомий апеляційним адміністративним суд ухвалою від 17.03.2025 залишив апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху та встановив строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

6. Заявник направив до апеляційного суду заяву про звільнення від сплати судового збору, мотивовану тим, що судовий збір при зверненні з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, прийнятої за результатом розгляду заяви з питань, визначених у статті 382 КАС України не підлягає сплаті.

7. Сьомий апеляційний адміністративний суд, розглянувши цю заяву, не погодився з наведеними доводами та зазначив, що за подання апеляційної скарги на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 судовий збір підлягає сплаті.

8. Апеляційний суд продовжив апелянту строк на усунення недоліків.

9. Позивач направив заяву про усунення недоліків, в якій повторно вказав на відсутність підстав для сплати судового збору.

10. Сьомий апеляційний адміністративний суд 15.04.2025 ухвалою повернув апеляційну скаргу з підстав невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. Судове рішення обґрунтовано тим, що судовий збір підлягає сплаті незалежно від того, яке питання та/або яку заяву чи клопотання було вирішено судом першої інстанції оскаржуваною ухвалою.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

11. ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

11.1. В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначив, що постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги суд, апеляційної інстанції неправильно застосував положення частини 2 статті 3 та підпункту 5 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону №3674-VI, порушив положення статей 169, 296, частини 2 статті 298 КАС України та не врахував висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.11.2024 у справі №140/8660/20.

11.2. Скаржник вказує на необґрунтованість висновку суду апеляційної інстанції про наявність підстав для повернення апеляційної скарги у зв`язку з несплатою судового збору.

Так, у касаційній скарзі позивач зазначає, що повертаючи апеляційну скаргу, судом не враховано, що за відсутності законодавчо встановлених ставок судового збору за звернення до суду із заявою в порядку судового контролю на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції за наслідками її розгляду, оскільки частина 2 статті 3 та підпункт 5 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону №3674-VI, які уможливлюють справляння заявником судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу за наслідками розгляду заяви, поданої в порядку статті 382 КАС України, є такими, що суперечать частині 1 статті 8, частинам 1-2 статті 55, статті 129-1 Конституції України, а тому не підлягають застосуванню під час розгляду цієї справи.

12. Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відзив на касаційну скаргу не подало. Про відкриття касаційного провадження та вчинені судом касаційної інстанції дії щодо розгляду касаційної скарги повідомлене належним чином (29.05.2025).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:

13. За правилами частини 2 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

14. Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

15. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

16. Відповідно до статті 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

17. Суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (частина 1 статті 382 КАС України)

18. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу (частина 1 статті 382-3 КАС України).

19. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674-VI).

20. Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється, серед іншого, за подання до суду іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

21. Розміри ставок судового збору передбачено статтею 4 Закону № 3674-VI.

22. Водночас, ставка судового збору за подання заяви в порядку статті 382 КАС України не передбачена статтею 4 Закону № 3674-VI.

23. Таким чином, передбачена статтею 382 КАС України заява хоч і віднесена до числа об?єктів справляння судового збору, однак відсутність у Законі № 3674-VI відповідної ставки виключає можливість вимагати його сплати від позивача, що дозволяє зробити висновок про те, що за подання такої заяви судовий збір не підлягає сплаті.

24. Натомість, відповідно до підпункту 5 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду передбачено сплату судового збору в розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

25. Зазначена норма не розрізняє ухвал, за які підлягає сплаті судовий збір.

26. Відмовляючи у задоволенні клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги та в подальшому повертаючи її, суд апеляційної інстанції виходив з того, що розмір ставок судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду передбачено Законом № 3674-VI і такі положення Закону стосуються подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали адміністративного суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом № 3674-VI справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких постановляються відповідні ухвали.

27. Конституційний Суд України, аналізуючи приписи Основного Закону України щодо обов`язковості виконання судових рішень, неодноразово наголошував на потребі визначити на законодавчому рівні належні й дієві національні юридичні механізми здійснення судочинства та виконання судових рішень, які засновані на основних засадах судочинства, що їх установлено в Конституції України, та які уможливлюють забезпечення судового захисту, поновлення порушених прав і свобод особи.

28. Так, Конституційний Суд України вказував, що виконання судового рішення охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); «обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання» (абзац восьмий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019).

29. Крім того, в Рішенні від 01.03.2023 № 2-р(II)/2023 Конституційний Суд України вказав на те, що судовий контроль за виконанням судового рішення є щонайпершим елементом у юридичному механізмі забезпечення виконання судового рішення; держава для забезпечення виконання судового рішення має насамперед запровадити дієвий, а не ілюзорний юридичний механізм здійснення судового контролю за виконанням судового рішення, який дасть змогу особі, на користь якої ухвалено судове рішення, домогтися його виконання, щоб реально захистити та поновити права, свободи та інтереси.

30. Оскаржувана у справі ухвала стосується питань апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції з питань судового контролю за виконанням судового рішення, передбаченого 382 КАС України.

31. При цьому, можливість апеляційного оскарження, постановленої в порядку статті 382-3 КАС України ухвали суду, як і у наведеному вище рішенні Конституційного Суду України, також поставлена у залежність від сплати судового збору, що також створює необґрунтоване втручання в право стягувача на доступ до суду і є порушенням конституційних засад та принципів адміністративного судочинства.

32. Верховний Суд вже розглядав касаційну скаргу, ключовим в якій було питання необхідності сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції з питань судового контролю за виконанням рішення суду.

33. Так, у постанові Верховного Суду від 15.11.2024 у справі № 140/8660/20 зазначено, що частина 2 статті 3 та підпункт 5 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI, які уможливлюють справляння судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену в порядку статті 383 КАС України (визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду), є такими, що суперечать частині 1 статті 8, частинам 1, 2 статті 55, статті 129-1 Конституції України, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що судовий збір не підлягає сплаті за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду поданої в порядку статті 383 КАС України заяви.

34. Згодом цей же підхід до вирішення аналогічних спорів був застосований Верховним Судом у постановах від 08.04.2025 (справа №260/9470/23), від 15.04.2025 (справа №620/17733/23), від 26.05.2025 (справа №160/13650/24).

35. Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що особа, яка звернулась до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, не повинна сплачувати судовий збір за оскарження ухвали, постановленої за результатом розгляду такої заяви.

36. Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги у зв`язку з ненаданням скаржником документа про сплату судового збору, оскільки останній не повинен сплачувати судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу, прийняту за результатом розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

37. Відповідно до частини 1 статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

38. За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025 скасувати, а справу №240/19384/24 направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач В.М. Шарапа

Судді Я.О. Берназюк

С.М. Чиркін