Справа № 380/16393/25
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Чаплик І.Д.,

секретар судового засідання Драганчук О.В.,

за участю:

представника позивача Кирилюк А.М.,

представника відповідача Батюк М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Мостиської міської ради Львівської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови, -

в с т а н о в и в

Мостиська міська рада Львівської області (адреса місцезнаходження: 81300, Львівська обл., м. Мостиська, вул. Грушевського, 6; ) звернулась до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (адреса місцезнаходження: 79000, м. Львів, пл. Шашкевича, 1; ), в якому просить:

скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк Мар`яною Василівною від 20.06.2025 № ВП 56918611 про стягнення виконавчого збору з Мостиської міської ради в сумі 14 892,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 06.08.2018 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56918611 з виконання виконавчого листа №448/1666/17, виданого Львівським окружним адміністративним судом 05.06.2018 про зобов`язання Мостиської міської ради розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 21.08.2017, прийнявши за результатом її розгляду відповідне рішення. 15.05.2019 державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 14 892,00 грн, яка була скасована рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 у справі №1.380.2019.002890. 20.06.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк Мар`яною Василівною було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №56918611 та одночасно винесено постанову про стягнення виконавчого збору. Позивач вважає протиправною вказану постанову від 20.06.2025 про стягнення виконавчого збору, оскільки відповідач вже виносив таку постанову в межах вказаного виконавчого провадження, а повторне стягнення виконавчого збору законодавством не передбачено. Вказане зумовило звернення позивача до суду із цим позовом.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про поновлення строку на звернення до суду.

Ухвалою від 15.08.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 03.09.2025 визнано поважними причини пропуску Мостиською міською радою Львівської області строку на звернення до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Судове засідання призначено на 17 вересня 2025 року. Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надати до суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №56918611 щодо примусового виконання виконавчого листа №448/1666/17, виданого Львівським окружним адміністративним судом 05.06.2018 про зобов`язання Мостиської міської ради розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 21.08.2017, прийнявши за результатом її розгляду відповідне рішення.

15.09.2025 відповідач подав до суду витребувані матеріали виконавчого провадження.

Також 15.09.2025 відповідач подав до суду клопотання про залишення позову без розгляду, яке обґрунтоване тим, що посилання позивача на отримання ним 29.07.2025 ухвали суду від 23.07.2025 по справі №380/14697/25 не може братися судом до уваги та не є поважною причиною для поновлення строку звернення до суду із заявленим позовом. Враховуючи вищенаведене, наголошує, що позивачем пропущено строк звернення до суду із позовом.

17.09.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Відзив обґрунтований тим, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Державний виконавець визначає суму виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження, а у випадку закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) постанова про стягнення виконавчого збору має бути прийнята не пізніше наступного дня з дня наведених обставин. При цьому, останнє повноваження реалізується державним виконавцем, якщо виконавчий збір ще не стягнуто. Крім того, наведені норми дозволяють виконавцю вирішити питання про стягнення виконавчого збору, як у постановах про відкриття виконавчого провадження, закінчення виконавчого провадження так і в окремій постанові, якою вирішується питання про стягнення виконавчого збору. 20.06.2025 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП 56918611 з виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду у справі №448/1666/17 від 05.06.2018, яким зобов`язано Мостиську міську раду Львівської області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 21.08.2017, прийнявши за результатом її розгляду відповідне рішення. Оскільки виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржником не було сплачено в межах виконавчого провадження ВП 56918611, керуючись ст. 40 Закону №1404-VІІІ державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі визначеному ст. 27 Закону, що згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 56918611 від 06.08.2018 на дату відкриття виконавчого провадження становило 14 892,00 грн. Постанова про стягнення виконавчого збору у ВП 56918611 від 15.05.2019 була скасована рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 1.380.2019.002890 від 25.06.2019 з підстав, про які суд зазначає в своєму рішенні «скасування рішення суб`єкта владних повноважень - постанови про закінчення виконавчого провадження начальником Відділу». Таким чином, суд не звільняв позивача від сплати виконавчого збору, не визнавав постанову про стягнення виконавчого збору від 15.05.2019 протиправною, а лише скасував її внаслідок скасування постанови про закінчення виконавчого провадження начальником Відділу.

Ухвалою від 17.09.2025 суд відмовив у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду.

У судовому засіданні 17.09.2025 представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач заперечила проти позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 у справі №448/1666/17 зобов`язано Мостиську міську раду Львівської області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 21.08.2017, прийнявши за результатом її розгляду відповідне рішення.

Вказане рішення суду набрало законної сили 13.07.2018.

На підставі рішення суду Львівським окружним адміністративним судом було виготовлено виконавчі листи, які видано 25 липня 2018 року.

06.08.2018 старшим державним виконавцем Мостиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Буць М.І. відкрито виконавче провадження ВП №56918611 щодо примусового виконання виконавчого листа №448/1666/17 про зобов`язання Мостиської міської ради Львівської області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 21.08.2017, прийнявши за результатом її розгляду відповідне рішення. У постанові про відкриття виконавчого провадження вказано про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 14 892,00 грн. (чотири розміри мінімальної заробітної плати) та витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 177,59 грн.

Мостиська міська рада Львівської області листом №2.19-420 повідомила орган державної виконавчої служби про те, що 17.08.2018 на ХХХ сесії Мостиської міської ради було розглянуто по суті заяву ОСОБА_1 від 21.08.2017 та ухвалено з цього питання рішення сесії №2 від 17.08.2018.

У подальшому, 15.05.2019 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зубиком Олегом Івановичем закінчено виконавче провадження ВП №56918611, у зв`язку із виконанням рішення суду.

15.05.2019 державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зубик Олег Іванович прийняв постанову ВП №56918611 про стягнення виконавчого збору, відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» та постановив стягнути з боржника (Мостиської міської ради Львівської області) виконавчий збір в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати, що становить 14 892,00 грн.

Вказані обставини були встановлені рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 у справі №1.380.2019.002890, тому вони на підставі частини четвертої статті 78 КАС України доказуванню не підлягають.

У ході розгляду справи судом було установлено, що ОСОБА_1 було подано 28.05.2019 на ім`я начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області скаргу на постанову від 15.05.2019 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №448/1666/17 ВП №56918611.

Зі змісту скарги слідує, що рішення №2 про розгляд по суті заяви ОСОБА_1 від 21.08.2017, прийняте 17.08.2018 на ХХХ сесії Мостиської міської ради Львівської області, скасоване рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 21.02.2019 у справі №448/1627/18 за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, яке набрало законної сили 04.04.2019.

Водночас, за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження та при перевірці матеріалів виконавчого провадження ВП №56918611 виконуючим обов`язки начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області 24.06.2019 винесено постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження. Вказаною постановою постановлено скасувати документ «Постанова про закінчення виконавчого провадження» від 15.05.2019, яка винесена державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області при примусовому виконанні виконавчого листа №448/1666/17 про зобов`язання Мостиської міської ради Львівської області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 21.08.2017, прийнявши за результатом її розгляду відповідне рішення.

Суд у справі №1.380.2019.002890 дійшов висновку, що у даному випадку виконавче провадження ВП №56918611 було не завершеним та тривало, позаяк виконуючим обов`язки начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області 24.06.2019 постановою про результати перевірки законності виконавчого провадження від 24.06.2019 скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.05.2019, як таку, що винесена передчасно та з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Отже, відсутні підстави для стягнення з боржника виконавчого збору, згідно постанови про стягнення виконавчого збору від 15.05.2019 у виконавчому провадженні №56918611, винесеної державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зубиком Олегом Івановичем у порядку ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку із скасуванням документа «Постанови про закінчення виконавчого провадження» від 15.05.2019.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 у справі №1.380.2019.002890, яке набрало законної сили 08.07.2019, скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 15.05.2019 у виконавчому провадженні №56918611, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Зубиком Олегом Івановичем.

Постановою державного виконавця від 20.06.2025 закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №448/1666/17, виданого Львівським окружним адміністративним судом 05.06.2018. У постанові зазначено, що на виконання судового рішення від 21.02.2019 та відповідно до виконавчого листа Мостиського районного суду Львівської області від 16.04.2019 №448/1627/18, 07.06.2019 Мостиська міська рада Львівської області повторно розглянула по суті заяву ОСОБА_1 від 21.08.2017 за №М-906. Розгляд заяви ОСОБА_1 від 21.08.2017 за №М-906 здійснювався на засіданні Мостиської міської ради в присутності депутатів з участю представника позивача адвоката Семенини В.М., який надавав пояснення та пропонував свій проект рішення по суті порушеного земельного питання (існуючого земельного спору). За результатами повторного розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 21.08.2017 за №М-906 боржником прийнято рішення - рішення №7 від 07.06.2019 XXXVIII сесії VII-го скликання ІІ-го засідання Мостиської міської ради Львівської області. Згідно з п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору та постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження підлягають виконанню в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Також 20.06.2025 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 14 892,00 грн.

У постанові зазначено, що згідно з частиною 3 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Згідно з частиною 4 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору. В постанові про відкриття виконавчого провадження від 06.08.2018 було зазначено про стягнення виконавчого збору з боржника. 20.06.2025 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження", однак виконавчий збір залишився не стягнутим. Згідно з частиною 3 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Вважаючи протиправною постанову відповідача від 20.06.2025 про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Даючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, судом враховано такі обставини та норми права.

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За приписами статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або з принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частинами 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Так, завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 цього Закону).

Відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із частиною 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Пунктом 8 розділу ІІІ «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5), передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Поряд з цим, згідно з частиною першою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. (частина третя статті 27 цього ж Закону).

За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". (ч. 9 ст. 27 Закону №1404-VIII).

Відповідно до частин 1, 3 статті 40 Закону №1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Системний аналіз положень ст. 26, ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції № 512/5 в аспекті спірних правовідносин дозволяє дійти висновку, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання виконавчого документа. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.

Разом з цим, після повернення виконавчого документа або завершення виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця.

Верховний Суд у постановах від 28.04.2020 по справі № 480/3452/19, від 20.11.2019 по справі № 480/1558/19 дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови.

Стягнення з боржника виконавчого збору під час відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України. Дана правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом у постановах від 23.01.2019 (справа № 703/1086/17), від 13.02.2019 (справа № 295/13991/16-а), та від 19.09.2019 (справа № 420/1373/19).

З матеріалів справи суд встановив, що 06.08.2018 старшим державним виконавцем Мостиського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Буць М.І. відкрито виконавче провадження ВП №56918611 щодо примусового виконання виконавчого листа №448/1666/17 про зобов`язання Мостиської міської ради Львівської області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 21.08.2017, прийнявши за результатом її розгляду відповідне рішення. Мостиська міська рада Львівської області листом №2.19-420 повідомила орган державної виконавчої служби про те, що 17.08.2018 на ХХХ сесії Мостиської міської ради було розглянуто по суті заяву ОСОБА_1 від 21.08.2017 та ухвалено з цього питання рішення сесії №2 від 17.08.2018. Проте вказане рішення було скасоване рішенням Мостиського районного суду від 21.02.2019 у справі №448/1627/18 за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, яке набрало законної сили 04.04.2019. Виконавче провадження №56918611 було закінчене на підставі відповідної постанови від 15.05.2019. Також 15.05.2019 державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 14 892,00 грн. Проте за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження та при перевірці матеріалів виконавчого провадження ВП №56918611 постановою виконуючого обов`язків начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 24.06.2019 скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.05.2019.

В свою чергу, первинна постанова про стягнення виконавчого збору від 15.05.2019 була предметом судового оскарження. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 у справі №1.380.2019.002890 постанову від 15.05.2019 про стягнення виконавчого збору було скасовано. Рішення суду було мотивоване тим, що виконавче провадження ВП №56918611 було не завершеним та тривало, позаяк виконуючим обов`язки начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області 24.06.2019 постановою про результати перевірки законності виконавчого провадження від 24.06.2019 скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.05.2019, як таку, що винесена передчасно та з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Відтак, відсутні підстави для стягнення з боржника виконавчого збору, згідно постанови про стягнення виконавчого збору від 15.05.2019 у виконавчому провадженні №56918611.

В контексті доводів позивача про те, що законом не передбачено повторне стягнення виконавчого збору в одному і тому ж виконавчому провадженні суд зазначає, що у справі №1.380.2019.002890 підставою для скасування постанови від 15.05.2019 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №56918611 була її передчасність у зв`язку із тим, що виконавче провадження завершено не було. Водночас, суд у вказаній справі не констатував відсутність підстав для стягнення виконавчого збору у вказаному виконавчому провадженні взагалі, не визнавав вказану постанову протиправною, а лише скасував її внаслідок скасування постанови про закінчення виконавчого провадження начальником Відділу та не зазначав, що такий виконавчий збір не підлягав стягненню із позивача. Отже, враховуючи норми частин 1, 3 статті 40 Закону №1404-VIII та те, що виконавчий збір з позивача у виконавчому провадженні №56918611 стягнутий не був на момент закінчення виконавчого провадження, суд приходить до висновку про те, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови від 20.06.2025 про стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження №56918611 діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією та законодавством України.

Щодо доводів позивача про безпідставність стягнення виконавчого збору у зв`язку із тим, що ним було виконано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 у справі №448/1666/17 протягом визначеного строку суд зазначає, що частина 9 статті 27 Закону №1404-VIII як на момент відкриття виконавчого провадження №56918611, так і на момент винесення оскаржуваної постанови від 20.06.2025 про стягнення виконавчого збору передбачала, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Проте, з матеріалів справи вбачається, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 у справі №448/1666/17 набрало законної сили 13.07.2018, виконавче провадження з його виконання було відкрите 06.08.2018, а позивач вперше почав вчиняти дії щодо його виконання лише 17.08.2018 шляхом прийняття рішення №2, тобто через 11 днів з моменту відкриття виконавчого провадження. Крім того, вказане рішення було скасоване рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 21.02.2019 у справі №448/1627/18, а повторно позивач вчинив дії на виконання рішення суду у справі №448/1666/17 07.06.2019 шляхом прийняття рішення №7. Вказане у сукупності унеможливлює застосування судом до спірних правовідносин норми частини 9 статті 27 Закону №1404-VIII щодо відсутності підстав для стягнення виконавчого збору у зв`язку із виконанням позивачем рішення суду.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно з ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положення ч.1 ст. 9 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 20.06.2025 у виконавчому провадженні №56918611, відповідач дотримався засад виконавчого провадження, викладених у статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», а вказана постанова відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 287, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позовних вимог Мостиської міської ради Львівської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст.287 КАС України, протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст.255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.09.2025.

Суддя Чаплик І.Д.