Справа № 400/4998/25
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2025-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 р. № 400/4998/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мельника О.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_2 ), АДРЕСА_2 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиконання обов`язку відносно розгляду заяв позивача про оновлення персональних даних, визнання наявності правопорушення та не виключення позивача з розшуку.

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 зняти ОСОБА_1 з розшуку та направити повідомлення до Національної поліції, про скасування розшуку та доставки позивача до ТЦК та СП;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) внести зміни в реєстр "Оберіг", а саме прибрати відомості, щодо "Порушення правил військового обліку" відносно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Ухвалою суду від 27.05.2025 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що йому стало відомо, що у його військово-обліковому документі, у застосунку Резерв + міститься припис про порушення військового обліку. Зазначено, що позивач не вчиняв порушень правил військового обліку. Відомості про порушення позивачем правил військового обліку було включено до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг». Водночас вказано, що направлення відповідачем звернення до органів Національної поліції України для здійснення адміністративного затримання та доставлення позивача є незаконним, оскільки таке звернення здійснюється саме з метою складання протоколу, який згідно статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу. На підставі вищевикладеного представник позивача просить суд задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ухвалу про відкриття провадження у справі отримав через електронний кабінет. Відповідач на адресу суду направив відзив на позовну заяву в якому він зазначив, що Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що на розгляді ІНФОРМАЦІЯ_4 знаходиться адміністративна справа про адміністративне правопорушення, передбачене ст.210 КУпАП відносно позивача, що в свою чергу не відповідає дійсності, так як факт адміністративного правопорушення позивачем за фактом неявки по повістці №479533 на вказану у повістці дату, наявний, проте у зв`язку з неявкою позивача на вказану дату у повістці до ІНФОРМАЦІЯ_4 адміністративна справа не відкривалась.

Вказав, що до адміністративної відповідальності, ані ІНФОРМАЦІЯ_2 ані ІНФОРМАЦІЯ_5 позивач не притягувався. Відповідно до наявної інформації позивач до ІНФОРМАЦІЯ_6 або ж до ІНФОРМАЦІЯ_4 особисто не звертався. Інформація про порушення правил військового обліку позивачем, була автоматично внесена Єдиним державним реєстром прозовників, військовозобов`язаних та резервістів («Оберіг») до Інформаційно-комунікаційної системи Інформаційного порталу Національної поліції («Призовник») у зв`язку з неявкою по повістці № 479533 на вказану дату до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідач вказує, що відповідно до Довідки про причини повернення/досилання Ф.20 від АТ Укрпошта від за особистим підписом працівника АТ Укрпошта, поштовий лист з повісткою №479533 повернуто до ІНФОРМАЦІЯ_4 в зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до абз.3 пп.2 п.41 Постанови КМУ від 16 травня 2024 року № 560 про «Порядок проведення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період» належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції до вступу в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ), під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до п. 30 Постанови КМУ від 16 травня 2024 року № 560 про «Порядок проведення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період» повістка може формуватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або оформлюватися на бланку, який заповнюється

представником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

У разі формування повістки за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на повістку кваліфікований електронний підпис у день її формування.

Реєстраційний номер повістки фіксується в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до п. 30-2 Постанови КМУ від 16 травня 2024 року №560 про «Порядок проведення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період» повістки, сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, можуть: централізовано друкуватися і надсилатися військовозобов`язаним та резервістам засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом

вкладення та повідомленням про вручення;

Відповідно до п. 30-3 Постанови КМУ від 16 травня 2024 року №560 про «Порядок проведення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період» у разі надсилання повістки, сформованої за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення, на такому відправленні повинні зазначатися штриховий кодовий ідентифікатор оператора поштового зв`язку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається повістка.

Тобто, виходячи з викладеного, в діях позивача вбачаються ознаки вчинення ним адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 259 КУпАП з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, порушника може бути доставлено в поліцію, в підрозділ Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи до органу Державної прикордонної служби України, штабу громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, чи громадського пункту з охорони громадського порядку поліцейським, посадовою особою Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, військовослужбовцем чи працівником Державної прикордонної служби України або членом громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а при порушенні законодавства про державну таємницю - до органів Служби безпеки України її співробітником.

Внесення позивача Єдиним державним реєстром прозовників, військовозобов`язаних та резервістів («Оберіг») до Інформаційно-комунікаційної системи Інформаційного порталу Національної поліції («Призовник») відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства, просить в задоволенні позову відмовити.

16.06.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому стверджує, що не порушив правил військового обліку, відповідач сам вказує, що позивач до адміністративної відповідальності не притягувався, відсутній факт підтвердження винуватості позивача.

Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та докази, проаналізувавши зміст норм матеріального, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить із такого.

Як зазначає позивач, що йому стала відома інформація про те, що ним вчинено порушення правил військового обліку, вказана інформація відображається в електронному військово - обліковому документі Резерв +.

Представником позивача було направлено запит на адерсу відповідача у вказаному запиті було прохання надати інформацію: чи було складено відносно позивача протокол чи постанова про вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, у разі складення протоколу/ постанови - просив надати копію даного документа.

Листом відповідач повідомив про те, що в ІНФОРМАЦІЯ_4 відсутня адміністративна справа про адміністративне правопорушення за ст.210 КУпАП позивача.також вказав, що позивач викликався до ІНФОРМАЦІЯ_4 за повісткою № 479533 від 08.10.2024 року на 19.10.2024 року о 11:00 годині, для уточнення даних.

Повістка № 479533 відповідно до пункту 41 Постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 року «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період» вважається належно врученою (трекінг Укрпошти 720) так як відповідно до довідки про причини повернення зазначено, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Не прибувши на зазначену в повістці дату час і місцепозивач порушив вимоги частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за яке передбачена адміністративна відповідальність за статтею 210-1 КУпАП, тому в обліковому записі, який зберігається в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів з`явився запис про порушення правил військового обліку.

Для усунення порушення правил військового обліку, було запропоновано прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_3 .»

Позивача визнано порушником, проте адміністративний протокол не складався, адміністративне провадження формально не відкрито. Заклик "особисто з`явитися для зняття з розшуку" не є правовим механізмом вирішення справи без належного процесуального оформлення. Відповідач не довів, що позивача було належним чином повідомлено, як вимагає закон, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон №2232-ХІІ).

Згідно з частинами першою, третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Частиною п`ятою статті 33 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників,

військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина перша статті 34 Закону №2232-ХІІ).

На виконання частини п`ятої статті 33 Закону №2232-ХІІ Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №1487, пунктом 2 якого визначено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 16 березня 2017 року №1951-VIII Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Закон №1951-VIII) єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Основними завданнями Реєстру є:ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період;інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (частина перша статті 2 Закону №1951-VIII).

За приписами частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

З урахуванням зазначеного відповідач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повинен забезпечувати актуалізацію його бази даних до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

У свою чергу, пункт 20-1 частини першої статті 7 Закону №1951-VIII передбачає що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).

Таким чином, до Реєстру вносяться дані саме про притягнення до відповідальності за порушення правил обліку.

Як встановлено судом, та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 не притягнутий до адміністративної відповідальності.

Диспозиція статті 210 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність саме за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Відповідно до ч.3 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів - призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

З огляду на викладене, позивач не був притягнутий відповідачем до адміністративної відповідальності на підставі ст. 210 КУпАП за порушення правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Оскільки факту притягнення до відповідальності позивача не було, суд встановив, що згідно з даними листа відповідача , протокол по КУпАП відносно ОСОБА_1 , не складався, суд зазначає, що відомості до Реєстру внесені безпідставно.

Той факт, що відповідач посилається на те, що ОСОБА_1 , особисто не прибув до за повісткою для уточнення данних, чим порушив Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу», не є відомостями, які вносяться до реєстру, оскільки, як зазначалось, це не є фактом притягнення до відповідальності.

Внесення до Реєстру даних про позивача призвело до порушення його прав, оскільки, як встановлено, до Національної поліції надсилалося звернення уповноваженими особами про доставлення Головіна .В. за вчинення ним правопорушення передбаченого статтею 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення».

При цьому, як встановлено, факт вчинення позивачем правопорушення передбаченого статтею 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення» не доведено, оскільки протокол не складався, факт притягнення до відповідальності відсутній.

Оскільки за приписами частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є, зокрема, районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, відновлення порушених прав позивача належить здійснити шляхом зобов`язання саме ІНФОРМАЦІЯ_4 (Казанка) як орган ведення Реєстру, вчинити певні дії.

Суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відносно витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 грн, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 5 ст.134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Положеннями ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка

бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу,об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України ( Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічні правові позиції, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17 та від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Досліджуючи надані представником позивача документи, судом встановлено, що відповідно до акту приймання - передачі наданих послуг (за Договором про надання правової допомоги) від 09.09.2024 сума фіксованої вартості послуг складає 20 000 грн, що включає в себе: консультації, підготовка документів, аналіз чинного законодавства відносно надання відстрочки, обробка документів для подання адміністративного позову,підготовка та написання адміністративного позову.

Як вбачається з квитанції про сплату коштів від 09.09.2024 оку адвокат отримав сумму у розмірі 20 000 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст. 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 20000 грн є завищеною, виходячи з предмету розгляду даної справи та виконаних послуг.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відшкодування на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, оскільки саме такий розмір судових витрат є обґрунтованим та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиконання обов`язку відносно розгляду заяв ОСОБА_1 про оновлення персональних даних, визнання наявності правопорушення та не виключення з розшуку.

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 зняти ОСОБА_1 з розшуку та направити повідомлення до Національної поліції, про скасування розшуку та доставки ОСОБА_1 до ТЦК та СП.

4. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) внести зміни в реєстр "Оберіг", а саме прибрати відомості відносно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) щодо "Порушення правил військового обліку".

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (Казанка) ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 968, 96 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Мельник