Справа № 320/54911/24
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 року справа №320/54911/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (; 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка, буд. 10), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, Україна, Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158б, ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України Запорізькій області №92 від 15.08.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 06.07.1980 р. до 22.09.1982 р. згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 та призначити виплату пенсії за віком починаючи з 05 липня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, із заявою та відповідними документами на призначення пенсії за віком. Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (за принципом екстериторіальності) відмовило у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік, оскільки за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_1 від 20.09.1982, оскільки наказ про прийняття на роботу містить розбіжність з датою прийняття на роботу (дата наказу 17.03.1981) та наказ про переведення містить розбіжність з датою переведення (дата переведення 25.08.1981 дата наказу 15.02.1982).

Позивач зазначає, що його загальний стаж є достатнім для призначення пенсії, що підтверджується записами в трудовій книжці. Тому, твердження відповідачів, що його стаж складає менше 31 року вважає нічим не обґрунтованими та протиправними.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року відкрите провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідачі надали до суду відзив, у якому зазначили, що пенсійні органи правильно визначили підстави для незарахування вищезазначених періодів роботи, оскільки це відповідає вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05 липня 2024 року досягла пенсійного віку згідно з частиною першою, статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 60 років.

19.07.2024 року позивачка звернулась з письмовою заявою до сервісного центру Відділу обслуговування громадян №11 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (надалі- «Відповідач») про призначення пенсії за віком.

При розгляді її заяви, органом Пенсійного фонду було застосовано принцип екстериторіальності передбачений постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Мін`юсті 16.03.2021 за № 339/35961.

26.07.2024 року позивачка отримала рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №92 від 26.07.2024 року. Відмову було мотивовано тим, що при необхідному страховому стажі в 31 рік, її страховий стаж становить 29 років 05 місяців 20 днів. Орган Пенсійного фонду України до розрахунків трудового стажу не врахував період роботи з 06.07.1980 року по 22.09.1982 рік, так як запис в трудовій книжці про це містить розбіжності.

В подальшому, вона звернулася до колишнього роботодавця ПАТ «КОЗАРОВЕЦЬКЕ», , для отримання інформації з архіву.

ПАТ «КОЗАРОВЕЦЬКЕ» розташоване за адресою: 07332, Київська обл., Вишгородський р-н, село Козаровичі, яке, в період з лютого по квітень 2022 року перебувало в тимчасовій окупації. В своєму листі №2 від 08 серпня 2024 року голова правління ПАТ «КОЗАРОВЕЦЬКЕ» підтвердив, що: « ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) дійсно працювала дояркою з 06.07.1980 р до 25.08.1981 р та була переведена на посаду обліковець-лаборант і працювала на цій посаді з 25.08.2081 р по 22.09.1982 р....Підтвердити це документально немає можливості, оскільки село Козаровичі Вишгородського району в 2022 році було окуповано російською армією, і архів був знищений, його використовували для обігріву приміщення, в якому вони знаходились.»

Київська обласна державна адміністрація протоколом Оперативної наради №1 від 02.05.2022 затвердила Перелік населених пунктів територіальних громад Київської області, які перебували в тимчасовій окупації (лютий-квітень 2022 року), в Додатку №2, село Козаровичі Вишгородського р-ну, Київської обл. №123., що підтверджує слова голови правління ПАТ «КОЗАРОВИЦЬКЕ».

В ході своєї діяльності, у відповідності до вимог законодавства України, радгосп «Козаровицький» був перетворений в ВАТ «Козаровицьке», яке в подальшому було перетворене в ПАТ «КОЗАРОВИЦЬКЕ» - на підтвердження чого позивачці було видано довідку.

Позивачка звертала увагу суду на те, що з 06.07.1980 рок, вона працювала дояркою в Радгоспі «Козаровицький» - про що, в її трудовій книжці серії НОМЕР_1 (надалі- «Трудова книжка») було зроблено відповідний запис №1 число 06 місяць 07 рік 1980. При цьому, особа, уповноважена вносити записи в трудову книжку - ОСОБА_3 , допустилася помилки та в графі «На оснований чего внесена запись» вказала невірну дату наказу «ПР№35к от 17.03.1981г.»

З 25.08.1981 року позивача було переведено на посаду обліковець-лаборант, про що було зроблено відповідний запис №2 число 25 місяць 08 рік 1981, і в цьому записі теж було допущено помилку та в графі «На оснований чего внесена запись» вказала невірну дату наказу «ПР№35к от 15.02.1982г.».

22.09.1982 року у зв`язку з переходом на нову роботу позивачка була звільнена з Радгоспу «Козаровицький», про що зроблено запис в трудовій книжці №3.

Всі вищевказані записи зроблені одним почерком, ручкою з чорнилами однакового кольору, на записі проставлена кругла «мокра» печатка роботодавця, та проставлений підпис уповноваженої особи Н. Стрельцової.

Робота в Радгоспі «Козаровицький» була першою офіційною роботою в її житті і трудову книжку при влаштуванні на роботу вона подавала нову, запис моїх даних на титульній сторінці зроблено почерком та кольором пасти в ручці аналогічними до записів на ст.2-3 її трудової книжки, круглі печатки також співпадають. Однак і тут було допущено помилку, та вказано «дата заполнения « 20» сентября» 1982 г.», що фактично є датою її звільнення з Радгоспу «Козаровицький».

26.04.1986 року між позивачкою та ОСОБА_4 було укладено шлюб, у зв`язку з чим вона змінила дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 на прізвище чоловіка - ОСОБА_6 , про що є запис в свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 та відмітка на титульній сторінці Трудової книжки.

08 серпня 2024 року, додавши покази Голови правління ПАТ «КОЗАРОВЕЦЬКЕ» ОСОБА_7 , позивачка повторно звернулась з письмовою заявою №10912 до сервісного центру Відділу обслуговування громадян №11 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про призначення пенсії за віком.

При розгляді її заяви, органом Пенсійного фонду було застосовано принцип екстериторіальності передбачений постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Мін`юсті 16.03.2021 за№ 339/35961.

15.08.2024 року позивачка отримала Рішення про відмову у призначенні пенсії відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №92.

Свою відмову відповідач-2 мотивував тим, що: «За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , а саме:

- період роботи з 06.07.1980 по 22.09.1982, оскільки зазначена дата наказу про прийняття на роботу зазначена некоректно (17.03.1981).».

В своїй відмові відповідач зазначає, що трудовий стаж позивачки становить 29 років 8 місяців 20 днів, а стаж необхідний для призначення пенсії в 2024 році становить 31 рік.

З такою позицією відповідачів позивачка не погодилася, вважає рішення відповідача 2 протиправними та такими що підлягає скасуванню, а період роботи з 06.07.1980 р. по 22.09.1982 р., зазначений в трудовій книзі серії НОМЕР_1 таким, що повинен бути зарахований до страхового стажу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII (далі - Закон N 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV (далі - Закон N 1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону N 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно- правового характеру за умови сплати страхових внесків.

До стажу роботи зараховується також:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема, у Законі України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом «д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Статтею 62 Закону № Закону України Про пенсійне забезпечення N 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, у відповідності до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок N 637).

Пунктом 1 Порядку N 637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Зі змісту наведених норм вбачається, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.74 N 162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція N 162).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції N 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції N 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції N 162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.11 Інструкції N 162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції N 162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 N 58 (далі - Інструкція N 58).

Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Судом досліджено трудову книжку позивача серії НОМЕР_1 , у якій наявні трудові записи, про те, що позивачка 06.07.1980 зарахована дояркою в Радгоспі «Козаровицький» - про що, в її трудовій книжці серії зроблений відповідний запис №1 число 06 місяць 07 рік 1980. При цьому, особа, уповноважена вносити записи в трудову книжку - ОСОБА_3 , допустилася помилки та в графі «На оснований чего внесена запись» вказала невірну дату наказу «ПР№35к от 17.03.1981г.».

З 25.08.1981 року позивача було переведено на посаду обліковець-лаборант, про що було зроблено відповідний запис №2 число 25 місяць 08 рік 1981, і в цьому записі теж було допущено помилку та в графі «На оснований чего внесена запись» вказала невірну дату наказу «ПР№35к от 15.02.1982г.».

22.09.1982 року у зв`язку з переходом на нову роботу позивачка була звільнена з Радгоспу «Козаровицький», про що зроблено запис в трудовій книжці №3.

Всі вищевказані записи зроблені одним почерком, на записі проставлена кругла печатка роботодавця, та проставлений підпис уповноваженої особи Н. Стрельцової.

Як вже зазначалося, відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З урахуванням відповідної вимоги, позивачка звернулася до колишнього роботодавця ПАТ «КОЗАРОВЕЦЬКЕ», , для отримання інформації з архіву.

ПАТ «КОЗАРОВЕЦЬКЕ» розташоване за адресою: 07332, Київська обл., Вишгородський р-н, село Козаровичі, яке, в період з лютого по квітень 2022 року перебувало в тимчасовій окупації. В своєму листі №2 від 08 серпня 2024 року голова правління ПАТ «КОЗАРОВЕЦЬКЕ» підтвердив, що: « ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) дійсно працювала дояркою з 06.07.1980 р до 25.08.1981 р та була переведена на посаду обліковець-лаборант і працювала на цій посаді з 25.08.2081 р по 22.09.1982 р. Підтвердити це документально немає можливості, оскільки село Козаровичі Вишгородського району в 2022 році було окуповано російською армією, і архів був знищений, його використовували для обігріву приміщення, в якому вони знаходились.»

Київська обласна державна адміністрація протоколом Оперативної наради №1 від 02.05.2022 затвердила Перелік населених пунктів територіальних громад Київської області, які перебували в тимчасовій окупації (лютий-квітень 2022 року), в Додатку №2, село Козаровичі Вишгородського р-ну, Київської обл. №123., що підтверджує слова голови правління ПАТ «КОЗАРОВИЦЬКЕ».

В ході своєї діяльності, у відповідності до вимог законодавства України, радгосп «Козаровицький» був перетворений в ВАТ «Козаровицьке», яке в подальшому було перетворене в ПАТ «КОЗАРОВИЦЬКЕ» - на підтвердження чого позивачці було видано довідку.

Отже, у вищевказаній трудовій книжці містяться відомості про трудову діяльність позивача у спірний період, що відповідає хронології обставин прийняття та звільнення з роботи. Записи щодо дати прийняття на роботу та звільнення виконані чітко, не містять виправлень, неточностей, які б могли викликати обґрунтовані сумніви щодо їх змісту.

Тобто, із наведених записів можливо встановити період, протягом якого позивач перебував у трудових відносинах; місце роботи та посаду;

В той же час, помилки і неточності в реквізитах документів на підставі яких відбувалося прийняття, переведення та звільнення позивачки з роботи усунуті наданою роботодавцем підтверджуючою довідкою.

Тому, на працівника не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі 687/975/17 (реєстраційний номер у ЄДРСР 72366973). (ВС/КАС у справі N 127/9055/17 від 06 березня 2018 р.)

Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Позивач, який у даному випадку був працівником, не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Адже, невиконання підприємством правил ведення трудових книжок не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Отже, позивач має відповідні записи у трудовій книжці серії НОМЕР_1 щодо спірних періодів роботи з 06.07.1980 по 25.08.1981, з 25.08.1981 по 22.09.1982.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічні висновки наведені також в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі N 754/14898/15-а; від 24 травня 2018 у справі N 490/12392/16-а.

За таких обставин, доводи відповідачів щодо не підтвердження страхового стажу, у зв`язку з тим, що в трудовій книжці позивача не містяться некоректні дати документів про призначення та переведення спростовано матеріалами справи, а отже неврахування відповідачем до страхового стажу вищезазначених періодів його роботи підтвердженого Трудовою книжкою серії НОМЕР_1 є необґрунтованими та протиправними.

За даних обставин відповідачі фактично переклали відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку N 22-1, у редакції на час подання заяви про призначення пенсії, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Таким чином, з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 N 25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

У зв`язку із чинністю вказаної норми Порядку N 22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянуто заяву позивача та прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком.

В свою чергу, відповідно до пункту 4.10 зазначеного Порядку, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Отже, в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яким прийнято рішення від 15.08.2024 року №92 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, проте обов`язок виплати пенсії, залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Вирішуючи заявлений спір, суд враховує, що відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Окрім того, і за приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, суд зазначає, що у Висновку N 11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:

"Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх."

"Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують."

В справі "East/West Alliance Limited" проти України" (N 19336/04) ЄСПЛ вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polanda N 30210/96).

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі N 353/265/17 та від 04 травня 2022 року у справі N 805/5133/18-а.

Так, Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (частина 2 статті 245). У цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Тому, оскільки розрахунок стажу та призначення пенсії відноситься до повноважень саме пенсійних органів, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу період роботи з 06.07.1980 по 25.08.1981, з 25.08.1981 по 22.09.1982, згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 та зобов`язати повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, яку останній подавав 08.08.2024 року з урахуванням висновків суду, зроблених під час розгляду даної справи.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування основної частини позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір в сумі 1211,20 грн згідно з квитанцією від 14.10.2024 року № 0.0..1, який в силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України Запорізькій області №92 від 15.08.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, Україна, Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158б, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) період роботи з 06.07.1980 р. по 22.09.1982 р. згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, зроблених під час розгляду даної справи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1200,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, Україна, Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158б, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.09.2025.

Суддя Панченко Н.Д.