Справа № 580/2268/25
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2268/25 Суддя (судді) першої інстанції: Валентина ОРЛЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Карпушової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Надія» до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року позивач, Приватне підприємство «Надія», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив, з врахуванням заяви про зміну предмета позову:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дьо Л.С. від 18.02.2025 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;

- зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути ПП «Надія» стягнуті кошти у розмірі 363,50 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю:

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дьо Л.С. від 18.02.2025 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Зобов`язано Другий відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути Приватному підприємству «Надія» стягнуті кошти у сумі 363,50 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач вказує, що витрати виконавчого провадження - це не штраф, а обов`язкові службові витрати, що виникають незалежно від тривалості провадження чи його результатів, їх не можна скасовувати лише через сплату основної суми після відкриття провадження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2025 року відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Надія» до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання визнання протиправними та скасування рішень.

18 червня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшли додаткові пояснення Приватного підприємства «Надія», в яких позивач вказує, що враховуючи сплату ним судового збору до відкриття виконавчого провадження, стягнення витрат такого виконавчого провадження є безпідставним.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги додаткових пояснень позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.11.2024 у справі №712/10006/24, яке набрало законної сили 10.12.2024, ухвалено, зокрема, стягнути з ПП «НАДІЯ» на користь держави судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн.

ПП «Надія» 06.01.2025 виконало вимоги рішення, сплативши вказану суму у повному обсязі. Про належне виконання повідомило Соснівський районний суд м. Черкаси 07.01.2025, надавши у якості підтвердження платіжну інструкцію.

При цьому, головним державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) Дьо Л.С. прийнято постанову від 18.02.2025 про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа по справі №712/10006/24 від 06.02.2025 про стягнення з ПП «Надія» на користь держави судового збору у сумі 1211,20 грн.

Того ж дня, головним державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, у сумі 363,50 грн та про стягнення виконавчого збору у розмірі 121,12 грн.

Позивач листом від 19.02.2025 №19/05, скерованим 20.02.2025 на електронну адресу відповідача повідомив про сплату 1211,20 грн. 06.01.2025, надавши у якості підтвердження платіжну інструкцію, та свою незгоду з примусовим виконанням виконавчого листа, стягненням виконавчого збору та виконавчих витрат.

25.02.2025 засобами поштового зв`язку на адресу позивача надійшли із супровідним листом №20126 від 18.02.2025 «Про відкриття виконавчого провадження» постанови від 18.02.2025: про відкриття ВП № НОМЕР_1, про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Вважаючи постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що в даному випадку мало місце добровільне та фактичне виконання позивачем рішення суду як боржником судового рішення до моменту відкриття виконавчого провадження, тому не може породжувати для нього будь яких негативних наслідків, зокрема й у вигляді стягнення суми витрат виконавчого провадження, оскільки така сума утворилася не з винних дій або бездіяльності підприємства, яке вчасно виконало рішення суду - сплатило судовий збір.

Суд враховував, що у зв`язку з прийняттям зокрема оскарженої постанови, з позивача безпідставно стягнуто грошові кошти у сумі 363,50 грн, тому вважав належним і достатнім способом захисту порушеного інтересу позивача шляхом визнання протиправної та скасування постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та відповідно зобов`язання відповідача повернути безпідставно стягнуті кошти.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відтак, рішення суду першої інстанції переглядається судом в частині задоволених позовних вимог.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 цього Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною 4 цієї статті визначено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII визначено, що постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору є виконавчими документами.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини 1 статті 39 цього Закону (ч.9 ст.27 ЗУ № 1404-VIII).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п. 9 ч.1 ст.39 ЗУ №1404-VIII).

Як підтверджується матеріалами справи, позивачем виконане рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.11.2024 у справі №712/10006/24 щодо стягнення з ПП «НАДІЯ» на користь держави судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 06.01.2025 №19593.

Однак, головним державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) Дьо Л.С. прийнято постанову від 18.02.2025 про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа по справі №712/10006/24 від 06.02.2025 про стягнення з ПП «Надія» на користь держави судового збору у сумі 1211,20 грн.

Того ж дня, головним державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, у сумі 363,50 грн та про стягнення виконавчого збору у розмірі 121,12 грн.

Позивач листом від 19.02.2025 №19/05, скерованим 20.02.2025 на електронну адресу відповідача повідомив про сплату 1211,20 грн. 06.01.2025, надавши у якості підтвердження платіжну інструкцію, та свою незгоду з примусовим виконанням виконавчого листа, стягненням виконавчого збору та виконавчих витрат.

Таким чином, як було вірно встановлено судом першої інстанції, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.11.2024 у справі №712/10006/24 щодо стягнення з ПП «НАДІЯ» на користь держави судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн позивачем виконане (06.01.2025) до видачі стягувачем виконавчого листа (06.02.2025) та до відкриття виконавчого провадження (18.02.2025).

Отже, підстави для звернення до примусового виконання та примусового стягнення з позивача витрат виконавчого провадження - відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дьо Л.С. від 18.02.2025 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, є належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача. Застосування такого способу захисту є гарантією того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

До того ж, в силу ч.4 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Тобто, винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження здійснюється на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим, оскаржувана постанова про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження винесена державним виконавцем одночасно з відкриттям виконавчого провадження, що суперечить положенням ст.42 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, положення абз.2 п.2 р.VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованим в Міністертсві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, відповідно до яких виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення, наділяють державного виконавця повноваженнями одночасно з відкриттям виконавчого провадження винести постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а не постанови про їх стягнення.

Таким чином, враховуючи добровільне та фактичне виконання позивачем як боржником судового рішення до моменту відкриття виконавчого провадження, останнє не може породжувати для нього будь-яких негативних наслідків, зокрема й у вигляді стягнення суми витрат виконавчого провадження, позаяк таке стягнення не відповідає критеріям, визначеним ст.2 КАС України, згідно яких рішення повинні бути прийняті зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

В апеляційній скарзі відповідач вказував, що витрати виконавчого провадження - це не штраф, а обов`язкові службові витрати, що виникають незалежно від тривалості провадження чи його результатів, їх не можна скасовувати лише через сплату основної суми після відкриття провадження. Однак, такі доводи є безпідставними, оскільки сплата мала місце до відкриття виконавчого провадження, а не після відкриття, як помилково вказав апелянт.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Приватного підприємства «Надія» до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання визнання протиправними та скасування рішень.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та додаткових пояснень позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

О.В. Карпушова