Справа № 240/15328/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/15328/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк Микола Федорович

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

11 вересня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач, ОСОБА_1 , звернулася в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідачів), в якому просила:

- визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09.07.2024 року №47 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з 03.06.2024 року призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 10.01.2025 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що позовні вимоги позивача щодо наявності у неї права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на 6 років, тобто з 03.06.2024 року, та про протиправність рішення відповідача про відмову в такому призначенні не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами скарги зазначає, що є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії, на день аварії та до 30.08.1986 року проживала в с.Сингаї Коростенського району Житомирської області, тобто на території, яка відноситься до зони посиленого радіологічного контролю.

Вважає, що з досягненням 54 річного віку, за наявності сумарного періоду проживання на радіоактивно забрудненій території 3 роки 6 місяців 27 днів та відповідного страхового стажу звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначає, що Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 09.07.2024 року відмовлено у такому призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю підстав, так як вважає, що позивач прожила лише 2 роки 9 місяців 21 день.

Звертає увагу, що до матеріалів пенсійної справи на дату подачі заяви, позивачем не було надано документи щодо канікул та навчання в загальноосвітній школі.

Зазначає, що довідки навчальних закладів не передбачені абз.5, 6 підпункту 7 пункту 2.1 Порядку 22-1, щодо визначення факту проживання на забрудненій території. Крім того, період канікул та проходження виробничої практики не враховується при призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку особам що потерпіли внаслідок аварії на ЧАЕС, оскільки відповідно до чинного законодавства передбачено лише проживання та робота на територіях радіоактивного забруднення. Підтвердження проживання на забрудненій території на підставі акту про встановлення факту проживання за свідченням свідків не передбачено чинним законодавством.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до частини другої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII позивач 03.06.2024 звернулася до відповідача щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років.

За результатами розгляду вказаного звернення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, було прийнято оскаржуване рішення від 09.07.2024 року №47 про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії, в тому числі зі зниженням пенсійного віку, регулюються правовими нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (надалі-Закон №1058-IV), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до частини другої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII (надалі - Закон № 796-XII) особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Згідно до постанови КМ Української РСР від 23 липня 1991 р. №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" ( в редакції постанови КМ України № 914 (914-2008-п ) від 16.10.2008 ) села Грозине та Сингаї Коростенського району Житомирської області та місто Коростень відносяться до зони добровільного (гарантованого) відселення.

Як встановлено судом першої інстанції та визнається сторонами, відповідно до паспорта громадянина України Позивач, ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на день звернення (03.06.2024 року) була особою, якій виповнилося повні 54 роки.

Судом встановлено та визнається представниками Відповідачів, що Позивачем на підтвердження права на таке призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років були надані, окрім інших, слідуючі документи:

- копія посвідчення громадянина, який потерпів внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 3) серії НОМЕР_1 , виданого Житомирською обласною державною адміністрацією 29.07.1997року;

- копія довідки Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області від 28.03.2024 року №968 про те, що Позивач в період з 17.07.1990 року по 04.05.1994 року та з 03.12.1999 року по даний час постійно проживала та була прописана в місті Коростені Житомирської області;

- копія свідоцтва про народження Позивача, виданого 30.06.1970 року Сингаївською сільською радою Коростенського району Житомирської області;

- копія довідки Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області від 17.07.2024 року №195 про те, що Позивач в період 29.01.1990 року по 09.03.1990 року проходила педагогічну практику в Коростенській середній школі №3;

- копія акту від 28.06.2024 року, складеного жителями с.Сингаї Коростенського району Житомирської області, про те що Позивач в періоди:

з 01.01.1987 року по 15.01.1987 року та з 01.07.1987 року по 31.08.1987 року;

з 01.01.1988 року по 15.01.1988 року та з 01.07.1988 року по 31.08.1988 року;

з 01.01.1989 року по 15.01.1989 року та з 01.07.1989 року по 31.08.1989 року;

з 01.01.1990 року по 15.01.1990 року, під час навчання в період канікул проживала в с.Сингаї Коростенського району Житомирської області.

Тобто, позивачем до позову долучено докази на підтвердження її проживання, навчання та роботи станом на день аварії на ЧАЕС та у відповідні періоди до 01.01.1993 року в селах Сингаї та Грозине Коростенського району та в місті Коростені Житомирської області.

Також встановлено, що позивач в період на день аварії та до 30.08.1986 року постійно проживала в с.Сингаї Коростенського району Житомирської області і навчалася в Грозенській середній школі (с.Грозине Коростенського району Житомирської області). В період з 01.01.1987 року по 15.01.1987 року та з 01.07.1987 року по 31.08.1987 року, з 01.01.1988 року по 15.01.1988 року та з 01.07.1988 року по 31.08.1988 року, з 01.01.1989 року по 15.01.1989 року та з 01.07.1989 року по 31.08.1989 року, з 01.01.1990 року по 15.01.1990 року, під час навчання в період канікул проживала в с.Сингаї Коростенського району Житомирської області. В період з 17.07.1990 року по 04.05.1994 року та з 03.12.1999 року по даний час позивач постійно проживала та працювала в місті Коростені Житомирської області.

Поряд з цим, села Грозине та Сингаї Коростенського району Житомирської області та місто Коростень відносяться до зони добровільного (гарантованого) відселення.

Одночасно, суд першої інстанції враховував, що в розумінні вимог статті 14 Закону №796-XII до осіб, які потерпіли внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 3) відносяться особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони добровільного (гарантованого) відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше трьох років.

При цьому, наявне у позивача посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3) відповідно до вимог статті 14 Закону №796-XII також підтверджує постійне проживання або роботу або навчання в зоні добровільного (гарантованого) відселення станом на 1 січня 1993 року не менше трьох років.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано вважав помилковими та безпідставними доводи, наведені у позові, про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на шість років з підстав подальшого, після 01.01.1993 року, проживання позивача на протязі більш ніж 6 років в місті Коростені Житомирської області, що віднесене до зони добровільного (гарантованого) відселення.

Приписи частини другої статті 55 Закону №796-XII визначають певні права осіб на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку виключно періодом постійного проживання (навчання, праці) таких осіб станом на 1 січня 1993 року.

Вказані правові норми не передбачають прав осіб, які постійно проживають (навчаються, працюють) на території, що відноситься до зони добровільного (гарантованого) відселення, після 01.01.1993 року на те чи інше зниження пенсійного віку при призначення пенсії за віком.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача щодо наявності у неї права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на 6 років, тобто з 03.06.2024 року, та про протиправність рішення відповідача про відмову в такому призначенні не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.

Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 роки.

Крім того, у постановах від 19.09.2019 у справі №556/1172/17, від 11.03.2024 у справі №500/2422/23, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22, від 02.10.2024 у справі №500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.