Справа № 420/28186/24
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/28186/24

Головуючий І інстанції: Вовченко О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 03.02.2025р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

06.09.2024р. ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якому просила суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 09.05.2024р. №98 про відмову в перерахунку її пенсії;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу її періоди роботи з 07.12.1994р. по 14.03.1995р. та з 23.10.1995р. по 18.11.1998р.;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити та виплачувати їй пенсію з моменту досягнення пенсійного віку, а саме з 10.03.2024р. довічно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком. Втім, 09.05.2024р. ГУ ПФУ в Дніпропетровській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за №98, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач наголошує, що певні недоліки в оформленні трудової книжки не є підставою для відмови у призначенні пенсії за віком, а відмова відповідача, на її думку, є протиправною та порушує право на гідне пенсійне забезпечення, передбачене чинним законодавством.

Відповідачі, у свою чергу, надали до суду першої інстанції письмові відзиви, в якому позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову позивачу у призначенні пенсії від 09.05.2024р. №98. Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди її роботи з 07.12.1994р. по 14.03.1995р. та з 23.10.1995р. по 18.11.1998р. Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.05.2024р. про призначення їй пенсії за віком з урахуванням висновку суду. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з відповідачап за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 968,96 грн судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області 06.03.2025р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначило про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.02.2025р. і прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2025р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

20.03.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Позивач правоv на апеляційне оскарження даного судового рішення або ж подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 03.05.2024р. звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком (зареєстрована за №2364).

Заява ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 03.05.2024р. розглядалася ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за принципом екстериторіальності.

09.05.2024р. рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №98 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії.

У даному рішенні відповідачем вказано, що необхідний страховий стаж становить 31 рік, втім страховий стаж позивача - 28 років 8 місяців 19 днів. При цьому, за наданими документами до страхового стажу не враховано періоди роботи відповідно записам трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 : з 07.12.1994р. по 14.03.1995р., адже у записах наявне необумовлене виправлення дати наказу на звільнення; з 23.10.1995р. по 18.11.1998р., адже назва підприємства на печатці якою завірено запис про звільнення не відповідає назві підприємства при працевлаштуванні. Додатково інформація про перейменування (реорганізацію) підприємства не надавалась.

Не погоджуючись із такими діями та рішенням відповідача, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості і доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірного рішення пенсійного органу.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

За змістом ч.1 ст.92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.

Частиною 1 ст.9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За визначенням, наведеним у ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено ч.4 цієї статті, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим же Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як вбачається із матеріалів даної справи, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не зараховано позивачу за даними її трудової книжки періоди її роботи з 07.12.1994р. по 14.03.1995р., оскільки у записах наявне необумовлене виправлення дати наказу на звільнення, а також з 23.10.1995р. по 18.11.1998р., оскільки назва підприємства, на печатці якою було завірено запис про звільнення, не відповідає назві підприємства при працевлаштуванні.

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Вказаним нормам відповідає також п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637), за приписами якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або навчання, а також архівними установами.

Пунктами 3 та 20 зазначеного Порядку регламентовано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи чи містяться неправильні або ж неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, що наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (Додаток №5). У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У свою чергу, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018р. у справі №234/13910/17, від 07.03.2018р. у справі №233/2084/17, від 04.03.2020р. у справі №367/945/17, від 27.04.2020р. у справі №367/4230/17 та від 23.09.2021р. у справі №227/4273/16-а.

Так, судом 1-ї інстанції вірно встановлено, що згідно з розрахунком форми РС-право в стаж для розрахунку права ОСОБА_1 на отримання пенсії за віком відповідачем зараховано 28 років 8 місяців 19 днів, а саме наступні періоди:

- з 18.08.1981р. по 23.11.1981р. - 3 місяці 06 днів;

- з 24.11.1981р. по 30.01.1982р. - 2 місяці 07 днів;

- з 11.06.1982р. по 04.02.1986р. - 3 роки 7 місяців 24 дні;

- з 05.02.1986р. по 13.02.1986р. - 09 днів;

- з 14.02.1986р. по 20.12.1988р. - 2 роки 10 місяців 07 днів;

- з 21.12.1988р. по 09.11.1993р. - 4 роки 10 місяців 19 днів;

- з 16.11.1993р. по 06.12.1994р. - 1 рік 21 день;

- з 03.10.2003р. по 31.12.2003р. - 2 місяці 29 днів;

- з 01.01.2004р. по 15.05.2017р. - 13 років 4 місяці 15 днів;

- з 16.07.2019р. по 13.02.2020р. - 7 місяців 16 днів;

- з 14.02.2020р. по 29.10.2020р. - 9 місяців;

- з 03.03.2021р. по 30.09.2021р. - 6 місяців 28 днів

- з 01.07.2022р. по 19.10.2022р. - 3 місяці 18 днів.

У свою чергу, з наданої до суду трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 (дата заповнення 18.08.1981р.), встановлено, що позивач в період:

- з 18.08.1981р. по 23.11.1981р. працювала на посаді відбірника складу підручників книжково-асортиментної бази Облспоживспілки Одеської області;

- з 24.11.1981р. по 30.01.1982р. працювала на посаді машиністки Будівельно-монтажного тресту «Одесспецсільгоспмонтаж»;

- з 11.06.1982р. по 04.02.1986р. працювала в книжково-асортиментній базі Облспоживспілки Одеської області; до 01.06.1985р. - на посаді відбірника складу підручників, а з 01.06.1985р. - переведена на посаду комплектувальника;

- з 14.02.1986р. по 20.12.1988р. працювала в підсобному господарстві при ОПБ-2, до 01.09.1986р. бухгалтером, а з 01.09.1986р. переведена на посаду касира;

- з 21.12.1988р. по 09.11.1993р. працювала в Одеській міжрайбазі, до 03.12.1992р. на посаді комплектувальника, а з 03.12.1992р. переведена на посаду комірника складу 20;

- з 16.11.1993р. по 06.12.1994р. працювала в промислово комерційній фірмі «Шанс-92» продавцем;

- з 07.12.1994р. по 14.03.1995р. працювала бухгалтером-касиром в Одеському філіалі АО «Південозахідбудшлях»;

- з 23.10.1995р. по 18.11.1998р. працювала продавцем в магазині «Ирина» СВА;

- з 03.10.2003р. по 15.05.2017р. працювала продавцем за трудовим договором у ФОП ОСОБА_2 .

Також, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 (дата заповнення 16.07.2019р.), позивач в період:

- з 16.07.2019р. по 13.02.2020р. працювала на посаді продавця продовольчих товарів у ФОП ОСОБА_3

- з 14.02.2020р. по 29.10.2020р. працювала на посаді продавця продовольчих товарів у ФОП ОСОБА_4

- з 03.03.2021р. по 17.09.2021р. працювала на посаді касира торговельного залу у ФОП ОСОБА_5 .

- з 11.07.2022р. по 19.10.2022р. працювала на посаді касира торгівельного залу у ФОП ОСОБА_6 .

У світлі доводів учасників справи, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що записи у трудовій книжці про періоди роботи скріплені печатками підприємств, дефектів не мають та з них можливо встановити стаж роботи позивача. Пенсійним органом, у свою чергу, не було надано до суду будь-яких доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

Як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, до 1993р. була чинною Інструкція №162.

За приписами п.1.1 Інструкції №162, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників державних, кооперативних та громадських підприємствах, установах та організаціях, які пропрацювали понад п`ять днів, у тому сезонних та тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За п.1.2 Інструкції №162, при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Відповідно до п.2.2 цієї ж Інструкції, до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Як передбачено п.2.3 Інструкції №162, записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу (п.2.5 Інструкції №162).

У силу вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993р. №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

У контексті обставин даної справи системний та цільовий способи тлумачення вказаних норм дають судовій колегії підстави дійти висновку, що законодавцем було покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, а відтак і неналежне ведення (у тому числі зазначення певним чином дати наказу про прийняття на роботу) не може позбавити позивача права на включення її спірного періоду роботи до стажу та отримання пенсії з його врахуванням.

Більше того, самостійне внесення працівником відомостей відносно своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено чинним законодавством.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018р. у справі №677/277/17.

Отже, відсутність посилання чи неточних записів у трудовій книжці не може бути підставою для виключення спірного періоду роботи із трудового стажу позивача, адже вона, як працівник, не може відповідати за правильність та повноту оформлення будь-яких документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення її конституційного права на соціальний захист.

Жодного спростування вищевказаних висновків відповідачем під час розгляду справи як у суді 1-ї інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не наведено та відповідних доказів не надано.

Таким чином, за наявності вищевказаних записів у трудовій книжці позивача, суд 1-ї інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем протиправно не було зараховано період її роботи з 07.12.1994р. по 14.03.1995р. (3 місяці 8 днів) та з 23.10.1995р. по 18.11.1998р. (3 роки 27 днів) до страхового стажу при вирішенні питання про призначення пенсії.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі пенсійного органу.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 15.09.2025р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко