Справа № 200/3344/25
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року справа №200/3344/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року у справі № 200/3344/25 (головуючий суддя у І інстанції Буряк І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.04.2024 номер справи 74 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи з 16.08.1983 по 05.05.1984 та до спеціального (пільгового) стажу за Списком № 2, що дає право на призначення пенсії відповідно до статті 13, частини другої статті 14, пунктів „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 періоди з 01.09.1980 по 15.07.1983, з 16.08.1983 по 05.05.1984, з 11.05.1984 по 18.05.1986, з 24.06.1986 по 23.11.1986, з 24.11.1986 по 30.10.1987, з 02.11.1987 по 30.05.1989, з 06.06.1989 по 29.05.1992, з 03.06.1992 по 29.10.1992, з 09.02.1993 по 02.04.1994, з 03.04.1994 по 30.12.1994, з 02.01.1995 по 23.05.1995, з 29.05.1995 по 10.02.1997, з 13.02.1997 по 10.07.1997, з 11.07.1997 по 15.10.1997;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 починаючи з 28 березня 2025 року відповідно до статті 13, частини другої статті 14, пунктів „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

В обґрунтування позову зазначив, що 28.03.2025 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки досяг необхідного пенсійного віку та мав необхідний загальний та пільговий стаж.

Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.04.2025 №74 позивачу відмовлено у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного стажу та не зараховано до стажу спірні періоди роботи.

Вказує, що відповідач не врахував рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 та протиправно ухвалив оскаржуване рішення

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.04.2024 № 74 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах, зарахувавши до загального страхового стажу період роботи з 16.08.1983 по 05.05.1984 та до спеціального (пільгового) стажу за Списком № 2, що дає право на призначення пенсії відповідно до статті 13, частини другої статті 14, пунктів „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 періоди з 01.09.1980 по 15.07.1983, з 16.08.1983 по 05.05.1984, з 11.05.1984 по 18.05.1986, з 24.06.1986 по 23.11.1986, з 24.11.1986 по 30.10.1987, з 02.11.1987 по 30.05.1989, з 06.06.1989 по 29.05.1992, з 03.06.1992 по 29.10.1992, з 09.02.1993 по 02.04.1994, з 03.04.1994 по 30.12.1994, з 02.01.1995 по 23.05.1995, з 29.05.1995 по 10.02.1997, з 13.02.1997 по 10.07.1997, з 11.07.1997 по 15.10.1997.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги .

За доданими до заяви про призначення пенсії документами до страхового стажу позивача не зарахований період роботи з 16.08.1983 по 05.05.1984, відповідно до трудової книжки від 16.08.1983 НОМЕР_1 , в зв`язку з виправленням номера наказу про прийняття на роботу, яке не завірено належним чином.

Головним управлінням не розглядалось питання призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, оскільки позивачем не надавались уточнюючі довідки.

До пільгового стажу за Списком № 2 не зараховані періоди роботи з 01.09.1980 по 15.07.1983, з 16.08.1983 по 05.05.1984, з 11.05.1984 по 18.05.1986, з 24.06.1986 по 23.11.1986, з 24.11.1986 по 30.10.1987, з 02.11.1987 по 30.05.1989, з 06.06.1989 по 29.05.1992, з 03.06.1992 по 29.10.1992, з 09.02.1993 по 02.04.1994, з 03.04.1994 по 30.12.1994, з 02.01.1995 по 23.05.1995, з 29.05.1995 по 10.02.1997, з 13.02.1997 по 10.07.1997, з 11.07.1997 по 15.10.1997, в зв`язку з відсутністю уточнюючої довідки.

Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача ГУ ПФУ в Харківській області.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , 28.03.2025 звернувся із заявою до територіального органу Пенсійного форду України про призначення пенсії за віком.

Рішенням головного управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.04.2025 № 74 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого п. 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Наявні у матеріалах трудові книжки позивача НОМЕР_2 видана 16 серпня 1983 року та НОМЕР_3 видана 05 травня 1993 року щодо спірних періодів з 01.09.1980 по 15.07.1983, з 16.08.1983 по 05.05.1984, з 11.05.1984 по 18.05.1986, з 24.06.1986 по 23.11.1986, з 24.11.1986 по 30.10.1987, з 02.11.1987 по 30.05.1989, з 06.06.1989 по 29.05.1992, з 03.06.1992 по 29.10.1992, з 09.02.1993 по 02.04.1994, з 03.04.1994 по 30.12.1994, з 02.01.1995 по 23.05.1995, з 29.05.1995 по 10.02.1997, з 13.02.1997 по 10.07.1997, з 11.07.1997 по 15.10.1997, містять, такі записи:

трудова книжка НОМЕР_2 :

№ 1 з 01.09.1980 по 15.07.1983 навчання в ГПТУ №38, диплом № НОМЕР_4 ;

№ 2-3 з 16.08.1983 по 05.05.1984 прийнятий електрозварником ручного зварювання 3 розряду в цеху металоконструкцій на Красноармійському експериментальному механічному заводі, наказ №130 від 16.08.1983;

№ 4 з 11.05.1984 по 18.05.1986 служба в Радянській армії;

№ 5 з 24.06.1986 по 23.11.1986 зварником 3 розряду на Шахтобудівельному управлінні № 12 треста «Красноармійськшахтобуд» наказ №382/к від 27.06.1989;

№ 6-7 з 24.11.1986 по 30.10.1987 переведений гірничим підземним 3 розряду з повним підземним робочим днем в шахті на Шахтобудівельному управлінні № 12 треста «Красноармійськшахтобуд» наказ №737/к від 27.06.1986, наказ №646/к від 02.11.1987;

№ 8-9 з 02.11.1987 по 30.05.1989 газозварником ручного зварювання в Житлово-комунальній конторі «Красноармійськшахтобуд» наказ №55к від 03.11.1987, наказ №25к від 30.05.1989;

№ 10-13 з 06.06.1989 по 29.05.1992 газоелектрозварником на ремонтно-будівельній ділянці Красноармійського заводу «Електродвигун», 18.01.1990 присвоєний 4 розряд газоелектрозварника, 09.08.1990 присвоєний 5 розряд газоелектрозварника (наказ №105к від 06.06.1989, наказ №99к від 29.05.1992;

№ 14-15 з 03.06.1992 по 29.10.1992 електрогазозварником 5 розряду в житлово- експлуатаційному об`єднанні м. Красноармійськ, наказ 71 від 03.06.1992, наказ №161 від 30.10.1992;

№ 19-20 з 09.02.1993 по 02.04.1994 учнем гірника з повним робочим днем в шахті імені А.Т. Стаханова Красноармейскуголь;

трудова книжка серії НОМЕР_3 :

№ 1-2 з 04.05.1993 про 17.06.1993 електрогазозварником 5 розряду на Донецькій залізниці ордена Леніна Локомотивне депо Красноармійськ, наказ № 109 від 03.05.1993, наказ № 186 від 18.06.1993;

№ 3-4 з 29.07.1993 по 07.01.1994 електрогазозварником 4 розряду на Маріупольському державному виробничому підприємстві експлуатації житлового фонду «Житловик» філія 2, наказ №40від 30.07.1993, наказ № 9к від 07.01.1994;

№ 5-6 з 17.01.1994 по 30.12.1994 електрозварником 5 розряду в Товариство з обмеженою відповідальністю «Амбер», наказ №3 від 06.01.1994, наказ № 148ок від 30.12.1994;

№ 7-8 з 02.01.1995 по 23.05.1995 електрогазозварником в МП «Таврія» наказ № 1 від 02.01.1995, наказ № 35 від 23.05.1995;

№ 9-11 з 29.05.1995 по 10.02.1997 електрогазозварником 5 розряду в Виробничо-комерційній фірмі «Омегар», 16.02.1996 присвоєна кваліфікація електрогазозварника 6 розряду, наказ №5/ок від 29.05.1995, наказ № 30/ок від 10.02.1997 .

№ 12-14 13.02.1997 по 10.07.1997 електрогазозварником 6 розряду в ХРП «Маріупольський ринок», з 01.05.1997 переведений електрогазозварником 6 розряду ремстройгрупи, наказ №191/к від 14.02.1997, наказ № 59к від 10.07.1997;

№ 11.07.1997 по 15.10.1997 електрогазозварником 6 розряду ремстройгрупи Маріупольське міське споживче товариство «Азовкооперація», розпор. № 24/к від 16.10.1997, наказ №74-к від 12.05.1998.

Оскаржуване рішення мотивоване не достатньою кількістю страхового стажу для призначення пенсії за віком, при цьому судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2.

Тобто відповідачем заява розглянута на предмет призначення пенсії за віком без урахування наміру позивача щодо призначення пільгової пенсії.

Оцінка суду.

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Таким чином, для виходу позивачу на пенсію за Списком № 2 останній повинен досягти віку 55 років і мати загальний стаж роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до пункту 3 Порядку, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Як зазначено вище, відповідач при призначенні пільгової пенсії позивача не врахував періоди роботи з підстав не підтвердження уточнюючими довідками.

Верховний Суд у постанові від 31.10.2019 у справі № 688/4170/16-а зазначив, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове забезпечення.

Дослідивши зміст трудової книжки позивача судом встановлено, що вона містить відомості про спірні періоди трудової діяльності позивача за посадами, що передбачені Списком 1 та Списком 2.

Стосовно застосування списків, де включена посада електрогазозварник, електрозварник, зварник, газозварник, газоелектрозварник, то для визначення пільгового стажу позивача:

- в період по 25 січня 1991 року слід застосовувати Список № 2 виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 (далі Постанова № 1173);

- в період з 26 січня 1991 року по 10 березня 1994 року - Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад та показників зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком (за старістю) на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10;

- в період з 11 березня 1994 року по 16 січня 2003 року - Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.

У період роботи позивача з 16.08.1983 по 05.05.1984 електрозварником ручного зварювання, з 24.06.1986 по 23.11.1986 зварником, з 02.11.1987 по 30.05.1989 газозварником ручного зварювання, з 06.06.1989 по 29.05.1992 газоелектрозварником діяла Постанова № 1173, в розділі ХХХІІ «Загальні професії» Списку №2 передбачена професія «газозварники».

Аналогічно, в періоди роботи позивача з 06.06.1989 по 29.05.1992 газоелектрозварником, з 03.06.1992 по 29.10.1992 електрогазозварником, з 04.05.1993 по 17.06.1993 електрогазозварником, з 29.07.1993 по 07.01.1994 електрогазозварником та з 17.01.1994 по 30.12.1994 електрозварником діяла Постанова № 10, в розділі ХХХІІ «Загальні професії» Списку №2 передбачені професії «газозварник» та «електрозварник».

Також, в періоди роботи позивача з 17.01.1994 по 30.12.1994 електрозварником, з 02.01.1995 по 23.05.1995 електрогазозварником, з 29.05.1995 по 10.02.1997 електрогазозварником, з 13.02.1997 по 10.07.1997 електрогазозварником та з 11.07.1997 по 15.10.1997 електрогазозварником діяла Постанова № 162, в підпункті 620 розділу ХХХІІ «Загальні професії» передбачена професія «газозварники».

Відповідно до єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт та професій робітників, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР і ВЦРПС від 16.01.1985 №17/2-54 професія зварника не визначена, як окрема професія, є загальною професією, яка об`єднує назви професій пов`язаних зі зварюванням металів і є загальним поняттям для електрозварника ручного зварювання, електрогазозварника, газозварника і електрозварника на напівавтоматичних і автоматичних машинах.

Вказаний нормативно-правовий акт дає підстави для ствердження, що професія електрогазозварник, електрозварник, зварник, газозварник, газоелектрозварник є тотожними професіями, тому не може бути підставою для відмови у зарахуванні до спеціального стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі № 535/103/17 та постанові від 27.03.2020 у справі № 607/1266/17.

З 24.11.1986 по 30.10.1987 працював гірничим підземним 3 розряду з повним підземним робочим днем в шахті на Шахтобудівельному управлінні № 12 треста «Красноармійськшахтобуд» та з 09.02.1993 по 02.04.1994 учнем гірничого з повним робочим днем в шахті імені А.Т. Стаханова Красноармейскуголь.

Стосовно списків, де включена посада «гірничий підземний», «учень гірничого», то для визначення пільгового стажу в період по 25 січня 1991 року слід застосовувати Список №1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 (далі Постанова № 1173); в період з 26 січня 1991 року по 11 березня 1994 року - Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10.

В період з 11 березня 1994 року по 16 січня 2003 року - Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.

Отже, періоди роботи з 24.11.1986 по 30.10.1987 та з 09.02.1993 по 02.04.1994 відповідають Списку № 1.

Відповідно до підп. а п. 4 Роз`яснення Міністерства соціального захисту населення і Міністерства праці України № 01-3/406-02-2 від 10.05.1994 «Про порядок застосування Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах пенсії за сумісними роботами, професіями і посадами робітникам і службовцям, зайнятим у виробництвах, професіях і посадах, передбачених в Списках № 1 і 2, призначаються:

а) за Списком № 2 - якщо виконувані сумісні роботи, професії і посади передбачені в Списку № 1 і в Списку № 2.

Таким чином, періоди роботи з 24.11.1986 по 30.10.1987 та з 09.02.1993 по 02.04.1994 прирівнюються до професій за Списком № 2 та підлягають зарахуванню до пільгового стажу, який дає право на призначення даного виду пенсії.

Суд наголошує, що трудова книжка позивача містить відомості, щодо посади якою визначено право позивача на пенсію на пільгових умовах, тому підтвердження спеціального трудового стажу уточнюючими довідками є зайвим.

Стосовно наявності підстав для зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоду навчання та проходження строкової військової служби, суд звертає увагу відповідача на наступне.

Умови зарахування до пільгового стажу періодів навчання та строкової служби в збройних силах викладено у Законі України "Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби" від 02.06.2005, Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991., Законі України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" від 10.02.1998.

У даному випадку навчання в ПТУ та строкова військова служба виникли до набуття чинності вище зазначених нормативно-правових актів та внесених до них змін, які не є рівноцінною заміною відповідного законодавства колишнього СРСР та суттєво звужують права позивача, набуті до набрання чинності існуючого законодавства.

Згідно з Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства СРСР" до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Так, виходячи з особливостей правозастосовної практики Верховного Суду, необхідно враховувати зміст конституційного принципу незворотності дії закону у часі та негайної дії норми процесуального права, а також аналізувати рішення Конституційного Суду України щодо порядку застосування норми права у часі та вже сформовану практику Верховного Суду із зазначеного питання.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

На момент виникнення спірних правовідносин, діяло "Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій", затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 (далі - Положення), яке не містило обов`язкових умов працевлаштування саме за набутою професією, а також часових проміжків, щодо працевлаштування за цією професією.

Частиною 1 пункту 109 вказаного вище Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також: підпункт "з" - навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічної освіти (в торгівлі, залізничних училищах, гірничих училищах і коледжах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технікумах, ПТУ і т.д.) і в інших училищах; підпункт "к" - служба в Збройних Силах СРСР і перебування в партизанських загонах; служба у військах і органах ЧК, ОГПУ, НКВС, НКГБ, МГБ, Комітеті державної безпеки при Раді Міністрів СРСР, Міністерстві охорони громадського порядку СРСР, Міністерствах охорони громадського порядку союзних республік, МВС СРСР, Міністерствах внутрішніх справ союзних республік.

При призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком та інвалідності робочим та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах та на інших роботах зі шкідливими умовами праці (підпункти "а" та "б" пункту 16), та пенсії у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсії за віком робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт "в" пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах "к" та "л", дорівнюються за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії або до роботи, що передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала по закінченню цього періоду. Період, зазначений у підпункті "з", прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

Після закінчення навчання з 01.09.1980 по 15.07.1983 в середньому професійно-технічному училищі № 38 м. Красноармійська відповідно до диплому № 175153 від 15 липня 1983 року позивач працевлаштувався з 16.08.1983 по електрозварником ручного зварювання 3 розряду в цеху металоконструкцій на Красноармійському експериментальному механічному заводі, що дає право на зарахування періоду навчання, як пільгового.

Щодо наявності підстав для зарахування до пільгового стажу періоду проходження строкової служби з 11.05.1984 по 18.05.1986.

Приписами статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з Законом "Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби" від 02.06.2005, час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або до введення в дію Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Перед призовом на строкову військову службу позивач з 16.08.1983 по 05.05.1984 працював електрозварником ручного зварювання 3 розряду в цеху металоконструкцій на Красноармійському експериментальному механічному заводі, що дає право на призначення пенсії за Списком № 2, та після проходження військової служби працював з 24.06.1986 по 23.11.1986 зварником 3 розряду на Шахтобудівельному управлінні № 12 треста «Красноармійськшахтобуд», що дає право на призначення пенсії за Списком №2.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зарахування як пільгового період строкової військової служби позивача.

Щодо не зарахування до загального страхового стажу періоду з 16.08.1983 по 05.05.1984, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 16.08.1983, через наявність виправлення в номері наказу на прийняття, яке не завірене належним чином.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Доказів, що відповідачем на дотримання вимог Пункту 4.2 Порядку позивачу надавався на дооформлення відповідний тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством суду не надано.

Отже, спірні періоди мають бути враховані до загального та пільгового стажу позивача.

За таких обставин суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктами 3 та 8 частини шостої статі 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року у справі № 200/3344/25 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року у справі № 200/3344/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 15 вересня 2025 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 15 вересня 2025 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв