Справа № 487/4715/25
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 487/4715/25

Головуючий в 1 інстанції: Цуркан Р.С.

Дата і місце ухвалення 18.08.2025 р., м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.,

Ступакової І.Г.

за участю секретаря - Потомського А. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення № 506 від 30.06.2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 506 від 30.06.2025 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 2101 КУпАП та закрити відносно нього провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі апелянт вказував на те, що у 2022 році, після початку повномасштабного вторгнення військ рф до України, він був вимушений виїхати до Чернівецької області, де тимчасово перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа. Позивач пояснив, що після реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, він отримав повістку від ІНФОРМАЦІЯ_2 та, після прибуття до даного ТЦК та СП, отримав направлення за № 197 від 08.04.2022 року до Кельменецької багатопрофільної лікарні для проходження ВЛК з метою встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я в ЗСУ у зв`язку з постановкою на військовий облік.

Апелянт зазначає, що за результатами проходження ВЛК він отримав довідку військово-лікарської комісії № 249 від 11.04.2022 року з висновком: «Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку».

Також апелянт вказав на те, що відповідно до змін до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які набрали чинності 18.05.2024 року, він зареєструвався в державному реєстрі «Резерв+» з метою оновлення своїх даних та перевірки свого статусу як непридатного до військової служби за станом здоров`я з виключенням з військового обліку, після чого виявив відсутність інформації у даному реєстрі щодо його статусу.

У зв`язку з виявленням факту відсутності в Реєстрі інформації про непридатність його до військової служби з виключенням з військового обліку, позивач 09.07.2024 року звернувся із письмовою заявою до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 з питання внесення до державного реєстру «Оберіг» при ІНФОРМАЦІЯ_3 достовірної інформації щодо його особи. Однак, як зазначає позивач, відповідь на його звернення надана не була.

В апеляційній скарзі зазначено, що на початку 2025 року в державному реєстрі «Резерв+» з`явилася інформація щодо виключення його з військового обліку, однак вже 24.06.2025 року в «Резерв+» з`явилась інформація про його розшук ТЦК, а в графі «Постанова ВЛК», відображаються дані щодо придатності його до військової служби (зазначена дата ВЛК 27.10.2020 року).

Апелянт вказує на те, що відповідачем не були прийняті до уваги його доводи стосовно відсутності підстав для повторного проходження ВЛК та наявності рішення ВЛК від 11.04.2022 року про непридатність його до військової служби з виключенням з військового обліку. Апелянт вважає, що невнесення в реєстр «Оберіг» та відповідно до «Резерв+» відповідних даних з вини посадових осіб ТЦК не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Позивач не визнає себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП та вважає, що відповідач не належні, допустимі, достовірні та достатні докази його вини у вчиненні зазначеного вище правопорушення.

Позивач вважає винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 постанову №506 від 30.06.2025 року протиправною і такою, що підлягає скасуванню.

З огляду на викладене апелянт просить скасувати рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 18.08.2025 року по справі №487/4715/25 та прийняти постанову, якою задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26.06.2025 року уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_4 був складений відносно ОСОБА_1 протокол № 549 про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.210-1 КУпАП №549 від 26.06.2025 р.

У змісті протоколу зазначено, що 26.06.2025 р. о 11 год. 50 хв. виявлено адміністративне правопорушення, так ОСОБА_1 відмовився від отримання направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби, про що був складений акт, чим порушив вимоги п.3 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

В свою чергу в протоколі міститься пояснення позивача про те, що відмова від повторного проходження ВЛК обумовлена наявністю довідки ВЛК від 11.04.2022 року № 249 про проходження ВЛК під час оголошення військового стану.

Згідно Акту про відмову військовозобов`язаного у проходженні військово-лікарської комісії від 26.06.2025 р., під час здійснення оповіщення про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 відмовився від отримання направлення на проходження військово-лікарської комісії. Текст направлення на проходження військово-лікарської комісії від 26.06.2025 р. йому доведено (озвучено) 26.06.2025 р. о 11 год. 50 хв.

На підставі протоколу №549 від 26 червня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 30.06.2025 року винесено постанову №506 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період) та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 25500 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийнятої постанови, позивач оскаржив її до суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що під час розгляду справи встановлено, що у додатку «Резерв+» ОСОБА_1 вказується, що він перебуває на військовому обліку. В свою чергу, як пояснив позивач, військовий квиток у нього відсутній. Суд зазначив, що будь-які докази, які вказують на виключення ОСОБА_1 з військового обліку, суду не надані, тоді як представник відповідача надав суду докази, які вказують на перебування позивача на військовому обліку, що є неспростованим. У зв`язку з вказаним суд дійшов висновку, що в даному випадку наявні підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку, а тому має обов`язок пройти медичний огляд як військовозобов`язаний відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», правові підстави для відмови відсутні.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП зобов`язує орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частиною першою статті 2101 КпАП України встановлено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч.3 ст.2101 КпАП України вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначена норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Як зазначалось вище, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.2101 КУпАП, є порушення п. 3 ч. 1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що виразилось у відмові від отримання направлення на проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби в особливий період.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до абз.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і на даний час.

Законом України №2105-IX від 03.03.2022р. затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію», яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і на даний час.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, відповідно до абз. 4 ч. 1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно п. 1.2 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.

Пунктом 2.1 Положення передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.

З наданих позивачем доказів встановлено, що позивач 08.04.2022 року отримав від ІНФОРМАЦІЯ_5 направлення до Кельменецької військово-лікарської комісії для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я в ЗСУ у зв`язку із постановкою на військовий облік.

Згідно картки обстеження та медичного огляду № 249 КНП «Кельменецька багатопрофільна лікарня» позивач пройшов відповідне обстеження та медичний огляд з метою встановлення придатності до проходження військової служби.

Згідно довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 від 11.04.2022 року № 249 позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Таким чином, з наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що позивач у відповідності до положень статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» після оголошення воєнного стану та загальної мобілізації пройшов медичний огляд з метою встановлення придатності до проходження військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 від 11.04.2022 року № 249, за наслідком якого був визнаний непридатним до військової служби та підлягав виключенню з військового обліку.

Однак вказані обставини не були належним чином досліджені уповноваженою особою відповідача при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Відповідачем не наведено мотивів не прийняття до уваги факту проходження позивачем медичного огляду з метою встановлення придатності до проходження військової служби, а також не прийняття до уваги довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 від 11.04.2022 року № 249 про визнання позивача непридатним до військової служби. Відповідачем не наведено підстав виникнення у позивача обов`язку повторно походити медичний огляд за наявності відповідної довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 від 11.04.2022 року № 249.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стверджуючи про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, ІНФОРМАЦІЯ_7 вказував на те, що на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови, статус позивача у реєстрі «Оберіг» був оновлений, і він вважався придатним до військової служби.

З цього приводу слід зазначити наступне:

Відповідно до частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які, зокрема, визнані непридатними до військової служби.

У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.

Відповідно до ч. 8 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України.

Як стверджує позивач, 09.07.2024 року він звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 з питань внесення відповідних відомостей про його статус на підставі довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 від 11.04.2022 року № 249 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, однак відповіді на своє звернення не отримав. Крім того на підставі його звернення відповідні відомості внесені до реєстру не були.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач неодноразово звертався зі скаргами до Міністерства оборони України, Генерального штабу ЗСУ, ІНФОРМАЦІЯ_8 на бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо внесення інформації про його статус у державний реєстр «Оберіг», однак відповіді також не отримав.

В свою чергу позивач також надав до суду відомості із застосунку «Резерв+», які містили інформацію про виключення його з військового обліку, а в подальшому про визнання його придатним до військової служби (дата ВЛК: 27.10.2020 року).

З огляду на встановлені обставини, сам факт перебування позивача на військовому обліку без з`ясування обставин внесення відповідних змін до реєстру щодо статусу позивача та визнання його придатним до військової служби за наявності довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 від 11.04.2022 року № 249, законність видачі якої не оспорюється відповідачем, а також відмова позивача від отримання направлення на повторне проходження військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби з підстав проходження вже відповідного медичного огляду, не може свідчити про порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та наявність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач, ухвалюючи спірну постанову, всупереч імперативних вимог статей 7, 9, 247, 251, 252 КУпАП, не дослідив обставини справи, не встановив наявність складу адміністративного правопорушення, не зібрав доказів на підтвердження власної позиції щодо допущення позивачем інкримінованого правопорушення.

Таким чином, відповідач не довів факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, а саме, порушення абз.4 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в особливий період.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення № 506 від 30.06.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 2101 КУпАП не може вважатись законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду на підставі ст. 317 КАС України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем судовий збір при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції не сплачувався, з підстав звільнення від його сплати згідно п.п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України, у зв`язку з чим підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2025 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 по справі про адміністративне правопорушення № 506 від 30.06.2025 року.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 2101 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 16 вересня 2025 року .

Суддя-доповідач: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова