Справа № 500/2717/25
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/2717/25 пров. № А/857/28817/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.,

за участю секретаря судових засідань Березюка Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року (головуючий суддя: Грицюк Р.П., місце ухвалення - м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Відділу примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановив:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, 06.05.2025, звернулося з позовом до суду, в якому просило:

- визнати протиправною і скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 76763385 від 25.04.2025 про накладення штрафу за невиконання рішення суду з примусового виконання виконавчого листа № 520/5986/22 від 29.11.2024, виданого Харківським окружним адміністративним судом, в розмірі 5100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 520/5986/22 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 04 від 25.05.2022 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.05.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у цій справі.

Позивач зазначив, що державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 76763385 безпідставно винесено постанову від 25.04.2025 про накладення на позивача штрафу за не виконання рішення суду, оскільки ним вжито усіх можливих заходів з метою виконання вищевказаного судового рішення, адже Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянуто заяву про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, до страхового стажу згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 не враховано періоди роботи з 15.08.1988 по 25.12.1989 в кооперативі «Ахтамар» та з 08.01.1990 по 15.06.1992 в кооперативі «Комплекс-2», оскільки записи про прийняття та звільнення з роботи здійснено із порушенням пункту 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (номери та дати наказів відсутні, номери трудових договорів не зазначені). Трудові договори від 15.08.1988 та від 08.01.1990 та інші документи, які підтверджують факт роботи за вище зазначені періоди, заявником не представлені. Страховий стаж складає 24 роки 03 місяці 05 днів, що є меншим за необхідний.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у задоволені позову відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та винести постанову, якою позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт наводить аналогічні доводи та обставини, які були викладені у позовній заяві, поданій до суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 520/5986/22 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 04 від 25.05.2022 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.05.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у даній справі.

На підставі виконавчого листа № 520/5986/22, виданого Харківським окружним адміністративним судом 29.11.2024, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батрин М.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 76763385 від 12.12.2024.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 10.01.2025 № 1900-0802-5/1428 повідомлено відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про добровільне виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 у справі № 520/5986/22. Так, боржником зазначено, що за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 до страхового стажу згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 не враховано періоди роботи з 15.08.1988 по 25.12.1989 в кооперативі «Ахтамар» та з 08.01.1990 по 15.06.1992 в кооперативі «Комплекс-2», оскільки записи про прийняття та звільнення з роботи здійснено із порушенням пункту 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (номери та дати наказів відсутні, номери трудових договорів не зазначені). Трудові договори від 15.08.1988 та від 08.01.1990 та інші документи, які підтверджують факт роботи за вище зазначені періоди, заявником не представлені. Страховий стаж складає 24 роки 03 місяці 05 днів, що є меншим за необхідний.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батрин М.П. у виконавчому провадженні № 76763385 від 25.04.2025 накладено штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду з примусового виконання виконавчого листа № 520/5986/22 від 29.11.2024, виданого Харківським окружним адміністративним судом, без поважних причин.

Вважаючи винесену державним виконавцем постанову про накладення штрафу протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно відмовивши у зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу ОСОБА_1 з тих самих підстав, які вже були визнані протиправними рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/5986/22, фактично не виконав зазначене судове рішення. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про правомірність дій державного виконавця щодо накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за невиконання судового рішення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно зі ст. 1 Закон № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закон № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закон № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 16 ч. 3 ст. 18 Закон № 1404-VIIІ виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 63 Закон № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Частиною 2 ст. 63 Закон № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закон № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Згідно ч. 1 ст. 75 Закон № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Проаналізувавши вищенаведені норми суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Крім цього, враховуючи наведені норми, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що невиконання боржником рішення суду без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII.

Однак, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Також обов`язкове виконання рішення суду, в тому числі, суб`єктами наділеними владними повноваженнями, покладається Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції» від 17.07.1997. Отже її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України, до яких відноситься і Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Тобто виконання судового рішення, як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком була відсутність необхідного страхового стажу, зокрема неврахування періодів роботи з 15.08.1988 по 25.12.1989 та з 08.01.1990 по 15.06.1992 у зв`язку з відсутністю у трудовій книжці номерів наказів про прийняття та звільнення.

Разом з тим, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 у справі № 520/5986/22, яке набрало законної сили, встановлено, що записи у трудовій книжці позивача здійснені у хронологічній послідовності, містять відомості про прийняття та звільнення з роботи за трудовими угодами, які підтверджують фактичне виконання трудових обов`язків у зазначені періоди. Суд дійшов висновку, що формальна відсутність номерів наказів про прийняття та звільнення не може бути належною та достатньою підставою для виключення цих періодів із страхового стажу, оскільки сукупність інших реквізитів трудової книжки підтверджує реальність виконання трудових функцій.

Отже, Харківський окружний адміністративний суд визнав протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу ОСОБА_1 , вказавши на відсутність у відповідача правових підстав та мотивів для невключення цих періодів трудової діяльності до загального страхового стажу.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, повторно розглянувши заяву ОСОБА_1 на виконання зазначеного рішення суду, прийняло повторно рішення про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності номерів та дат наказів, трудових договорів у записах про прийняття і звільнення у період роботи з 15.08.1988 по 25.12.1989 та 08.01.1990 по 15.06.1992, що, на думку суду, є аналогічним підставам, правову оцінку протиправності яким вже надав Харківський окружний адміністративний суд у справі № 520/5986/22 і як наслідок невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Враховуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, розглядаючи заяву ОСОБА_1 повторно, не врахувало висновків, викладених у рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 у справі № 520/5986/22, чим фактично допустило невиконання зазначеного судового рішення. За таких обставин постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25.04.2025 у виконавчому провадженні № 76763385 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області штрафу в розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду з примусового виконання виконавчого листа № 520/5986/22 від 29.11.2024 є правомірною.

Таким чином, накладаючи на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області штраф за невиконання рішення суду без поважних причин державний виконавець діяв у межах та в спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися за захистом до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. Обов`язковою умовою дотримання цього права є те, що особі має бути забезпечена можливість реалізації зазначених прав без будь-яких обмежень, перешкод чи ускладнень.

ЄСПЛ оцінює, чи процесуальні правила та процедури національних судів дозволяють особистому вирішенню справи та чи не є вони перешкодою для захисту прав особи. Занадто тривалі та складні процедури, які змушують людину звертатися до суду неодноразово, можуть бути визнані порушенням права на справедливий судовий розгляд.

ЄСПЛ розглядає випадки, коли національні органи влади не виконують судові рішення, що призводить до порушення права особи на справедливий судовий розгляд. Невиконання рішення перешкоджає реалізації права на ефективний судовий захист, що гарантується статтею 13 Конвенції. Національні судові системи повинні забезпечити надійний механізм захисту прав, включаючи забезпечення виконання судових рішень. Якщо рішення національного суду не виконується, це може бути визнано порушенням права на ефективний засіб правового захисту.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 у справі № 500/2717/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 16.09.25