Справа № 734/3955/25
Суддя: Бараненко С. М.
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/734/27/25 Справа № 734/3955/25
Ухвала

15 вересня 2025 року селище Козелець

Суддя Козелецького районного суду Чернігівської області Бараненко С.М., розглянувши клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Грищенка Михайла Борисовича про поновлення пропущеного строку звернення до суду у справі за адміністративним позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Грищенка Михайла Борисовича до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА №5382618 від 03.08.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 121 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

до Козелецького районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Грищенка Михайла Борисовича до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА №5382618 від 03.08.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 121 КУпАПта клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Грищенка Михайла Борисовича про поновлення пропущеного строку звернення до суду у вказаній адміністративній справі.

Суддя, розглянувши клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду та дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного.

Частина друга статті 55 Конституції України визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

При цьому звернення до суду має здійснюватися у межах встановленого строку, який в адміністративному судочинстві визначений як строк звернення до суду.

Виходячи з положень статей 122 і 123 КАС України, суд повинен перевірити дотримання позивачем строку звернення до суду, чітко встановивши час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав, свобод чи інтересів, а в разі пропуску строку - дати оцінку поважності причин його пропуску та в залежності від з`ясованого відкрити провадження у справі або повернути позовну заяву (на стадії до відкриття провадження) чи залишити її без розгляду (на стадії після відкриття провадження).

Верховний Суд неодноразово вказував (зокрема, постанова від 22.04.2020 у справі №811/1664/18), що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною поведінкою.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4)ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №№120/5780/20-а.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Вказане узгоджується із висновками, відображеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №9901/405/19.

Судддя, оцінюючи поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є правомірність постанови серії ЕНА №5382618 від 03.08.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Вищевказана постанова про накладення адміністративного стягнення винесена 03 серпня 2025 року, проте до суду позов направлений лише 05.09.2025 року, що підтверджується Трекінгом відправлень Укрпошти за відправленням № 980, тобто з порушенням строку звернення до суду.

Як вбачається з клопотання про поновлення строку звернення до суду, строк на звернення до суду, як зазначає представник позивача, було пропущено з поважних причин, а саме:

- на момент складання постанови позивач перебував у Козелецькій ЦРБ з діагнозом: черепно-мозкова травма, струс головного мозку, що підтверджується медичною документацією;

- у зазначеному стані позивач об`єктивно не міг усвідомлювати суті процесуальних дій та реалізовувати право на захист;

- про сам факт притягнення до адміністративної відповідальності та існування постанови позивач дізнався випадково вже згодом, знайшовши документ серед власних речей.

Як вважає представник з огляду на викладене, пропуск строку був спричинений обставинами, які не залежали від волі позивача.

З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , №4596/834, суддею встановлено, що позивач перебував на лікуванні у стаціонарі з 03.08.2025 по 08.08.2025, тобто сім днів.

Так, питання поновлення строку на звернення до суду неодноразово розглядалося Верховним Судом, зокрема у справах № 500/4332/22 та № 500/1185/21.

Верховний Суд зауважує, що норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Водночас, згідно усталеної судової практики поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (аналогічний висновок висловлений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №140/1770/19).

З аналізу обставин, викладених у клопотанні представника позивача, вбачається, що причинами пропуску строку звернення до суду є перебування позивача у лікарні з діагнозом черепно-мозкова травма, струс головного мозку, та стан у якому позивач перебував він об`єктивно не міг усвідомлювати суті процесуальних дій та реалізовувати право на захист.

Однак, з матеріалів справи встановлено, що позивач перебував у лікарні з 03.08.2025 по 08.08.2025 року, а позов надісланий до суду лише 05.09.2025 року, тобто майже через місяць.

Суддя за результатом вивчення таких обставин пропущення строку звернення до суду вважає, що жодна з них не пов`язана з питанням поважності строку звернення до суду із позовом і відповідно не перешкоджала зверненню до суду в межах визначеного строку.

До того ж позивач у такому разі міг скористатись правом на надання правової допомоги у межах строку звернення до суду раніше після 08.08.2025 року, а не лише аж 04.09.2025 року (відповідно до договору про надання правничої (правової допомоги).

Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ останній, оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду враховує:

1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінку заявника; 3) поведінку державних органів; 4)перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи Бочан проти України, Смірнова проти України, Федіна проти України, Матіка проти Румунії та інші).

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Суд зауважує, що, застосовуючи процедурні правила, варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи Волчлі проти Франції, ТОВ Фріда проти України).

Отже, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить із наступного:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;

2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин;

3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;

4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;

5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Таким чином, суддя, враховуючи пасивний характер поведінки позивача в строк звернення до суду, відсутність будь-яких об`єктивних перешкод у своєчасному зверненні до суду з відповідним позовом, тривалість пропущеного строку та недоведеність добросовісності дій позивача, спрямованих на звернення до суду у встановлені законом строки, дійшов висновку, що представник позивача не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом.

З огляду на наведене, суддя дійшов висновку про те, що позивач пропустив строк звернення до суду, а причини його пропуску, наведені представником позивача у клопотанні про поновлення процесуального строку (строку звернення до суду) є неповажними.

Так, згідно ч. 2 ст. 286 КАС позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Зазначена норма кореспондує п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України відповідно до якої позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, суддя приходить до висновку, що підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду немає, а відтак, позов підлягає поверненню представнику позивача разом з усіма доданими до нього матеріалами.

Керуючись ст. 123, 160, 169, 243, 248 КАС України, суддя, -

у х в а л и в:

причини пропуску строку звернення позивача ОСОБА_1 з позовом до суду, - визнати неповажними.

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Грищенка Михайла Борисовича про поновлення пропущеного строку звернення до суду у справі за адміністративним позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Грищенка Михайла Борисовича до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА №5382618 від 03.08.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 121 КУпАП, - відмовити повністю.

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Грищенка Михайла Борисовича до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА №5382618 від 03.08.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 121 КУпАП, - повернути представнику позивача разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Козелецький районний суд Чернігівської області до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Козелецького районного суду

Чернігівської області Сергій БАРАНЕНКО