Справа № 240/23327/23
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/23327/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лавренчук О.В.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

15 вересня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Моніча Б.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03 січня 2025 року позов задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач своїм правом, передбаченим, ст.ст. 300, 304 КАС України не скористалась та не подала відзив на апеляційну скаргу.

Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що відповідно до інформації, яка вказана у рішенні Коростенського районного суду Житомирської області від 02.12.2013, ОСОБА_5 з 08.03.2008 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_3 .

Рішенням Коростенського районного суду Житомирської області від 02.12.2013 у справі №280/2454/13-ц шлюб зареєстрований Озерською сільською радою, Брусилівського району, Житомирської області 08.03.2008, актовий запис за №1 між громадяними ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - розірвано. Дитину - дочку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити з матірю. Після реєстрації шлюбу залишити прізвище позивачу " ОСОБА_8 ".

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 , батьком дитини вказаний ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_1 .

Згідно довідки про причини смерті №5475 від 05.10.2022 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , причина смерті: ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків.

Відповідно до сповіщення сім"ї №28 від 06.10.2022, за підписом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 сповіщено про те, що Ваш чоловік, старший солдат ОСОБА_6 1986 р.н, старший стрілець 1 штурмового віділення, 1 штурмового взводу, 5 штурмової роти, НОМЕР_5 штурмового батальйону, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в району н.п.Нью-Йорк, Донецької обл., внаслідок обстрілу з ПТУР противником, гідно виконувавши свій військовий обов"язок. Залишався вірний присязі, беручи участь в обороні держави та збройної агресії російської федерації. Це сповіщення є документом для порушення клопотання про призначення пенсії (допомоги) і надання пільг, установлених законодавством України.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 30.01.2023 встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_9 в період з 03.12.2013 по день смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до листа №3320 від 10.03.2023 на звернення ОСОБА_1 , військовою частиною НОМЕР_6 повідомлено, що виплата грошового забезпечення та компенсації на поховання знаходяться у компетенції відповідних міністерств та державних органів, які визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди, одноразової грошової допомоги, розміри виплати додаткової винагороди тощо, та не належать до компетенції військових частин, на які відповідно до положень статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" покладено в першу чергу, необхідні для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки.

Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_6 , Житомирської області №1/1388 від 24.04.2023, на заяву від 10.04.2023, ОСОБА_1 надано розяснення про те, що питання щодо виплати грошового забезпечення, додаткової винагороди та компенсації на поховання у зв"язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_6 , вирішує військова частина. Якщо вважаєте, що було порушено Ваші інтереси щодо виплат, маєте право оскаржити рішення або бездіяльніть військової частини в судовому порядку.

На адвокатський запит, відповідачем 15.07.2023 за №14432 надана відповідь, що грошове забезпечення та додаткова винагорода, а також допомога на поховання нарахована та виплачена в повному обсязі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув) ІНФОРМАЦІЯ_7 матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_6 , а саме: відповідно до наданого пакету документів першим відділенням ІНФОРМАЦІЯ_8 від 19.10.2022 №1/3649 матері ОСОБА_4 на її особистий картковий рахунок відкритий у ПриватБанку.

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, звернулась до суду за захистом порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 5 статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у ст. 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до розділу XXX «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затвердженим наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі наказ №260) у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

З матеріалів справи встановлено, що 19.10.2022 ОСОБА_4 подана заява до Військової частини НОМЕР_1 з проханням виплатити кошти на поховання та всі належні виплати її сина ОСОБА_6 , на які він мав право на день смерті.

Також, 19.10.2022 до Військової частини НОМЕР_1 подано заява ОСОБА_10 , який відмовляється від усіх належних коштів сина ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 .

Як вбачається з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.10.2022 №221 солдата ОСОБА_6 , старшого стрільця штурмового віділення, штурмового взводу, штурмової роти, штурмового батальйону, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_9 у зв"язку з вибуховою травмою внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків, у зв"язку зі смертю виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направити облікові документи до ІНФОРМАЦІЯ_10 , Житомирської області. Смерть пов"язана з захистом Батьківщини. Не одружений. Мати: ОСОБА_4 . Виплатити щомісячну премію за особливий внесок у загальні результати служби в розмірі 230% від посадового окладу, надбавка за особливості проходження служби в розмірі 65% від посадового окладу, з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років ща жовтень 2022 року. Виплатити допомогу на поховання, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року №829 "Про грошове забезпечення військовослужбовців", у розмірі п"яти прожиткових мінімумів у розрахунку на місяць на одну особу, установлених законом на дату смерті військовослужбовця. Виплатити додаткову винагороду, згідно Постанови КМУ від 28.02.2022 №168, у розмірі 100 000 грн за жовтень 2022 року. Підстава: свідоцтво про смерть від 13.10.2022 Серія НОМЕР_7 .

З матеріалів справи встановлено, що 21.02.2023, 15.07.2023 позивач звернулася до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просила відповідача виплатити грошове забезпечення (основних та додаткових видів грошового забезпечення), які належали на день загибелі солдату ОСОБА_6 , грошову допомогу на поховання.

Однак, відповідач відмовив у виплаті позивачу вказаних коштів мотивуючи відмову тим, що грошове забезпечення, додаткова винагорода, а також допомога на поховання нарахована та виплачена в повному обсязі матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_6 .

як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, при здійснені розгляду звернення позивача, щодо виплати грошового забезпечення, в тому числі одноразових додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_6 , право на які у нього виникло включно до дня його загибелі (смерті), посадовими особами військової частини не приймались до уваги вимоги Цивільного кодексу України.

Так, згідно статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Стаття 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Тобто, позивач мала право звернутися в своїх інтересах та інтиресах неповнолітніх дітей за одержанням грошового забезпечення до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця.

Як встановлено з особистих даних з особової справи ОСОБА_6 в них міститься інформація про дружину: ОСОБА_11 , тел. НОМЕР_8 .

На підставі вище зазначеного правового регулювання спірних правовідносин та з урахуванням фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідачем належне, однак не отримане грошове забезпечення та додаткові види виплат, які загиблий військовослужбовець повинен був отримати да день смерті, підлягать виплаті рівними частинами спадкоємцям, а саме: дружині - ОСОБА_1 , доньці - ОСОБА_2 , сину - ОСОБА_3 та матері ОСОБА_12 .

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги у частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у виплаті позивачу грошового забезпечення, на яке мав право, загиблий ІНФОРМАЦІЯ_4 , військовослужбовець ОСОБА_6 на день його загибелі та зобов"язання вчинити дії щодо нарахування та виплати вказаних коштів, підлягають задоволенню.

Що стосується допомоги в проведенні поховання у відповідності до постанови КМУ від 22.05.2000 №829 "Про грошове забезпечення військовослужбовців", судом встановлено.

Відповідно п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 р. N 829 військовим формуванням, Державній спеціальній службі транспорту та Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації надавати сім`ям і батькам військовослужбовців, які загинули (померли) під час проходження військової служби, допомогу в проведенні поховання і компенсувати матеріальні витрати на ритуальні послуги та спорудження надгробків у розмірі п`яти прожиткових мінімумів у розрахунку на місяць на одну особу, установлених законом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.

За змістом ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 30.01.2023 встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_9 в період з 03.12.2013 по день смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Однак, позивачем у позовній заяві зазначено, що у грудні 2022 року вона отримала від ІНФОРМАЦІЯ_6 , Житмирської області сповіщення №28 від 06.10.2023 про смерть чоловіка ОСОБА_6 .

Відповідно до довідки виконкому Брусилівської селищної ради від 17.10.2022 №983, 10.10.2022 на кладовищі АДРЕСА_1 , було проведено захоронення загиблого військовослужбовця ОСОБА_6 .

Отже, зважаючи на те, що позивача не було повідомлено про смерть ОСОБА_6 на день його захоронення, а також відсутність документальних доказів, що ОСОБА_1 понесла витрати на його поховання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для виплати позивачу та її дітям допомоги в проведенні поховання та компенсації матеріальних витрат на ритуальні послуги.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Моніч Б.С.