Справа № 140/11909/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/11909/24 пров. № А/857/9285/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Глушка І.В., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року (головуючий суддя Димарчук Т.М., м. Луцьк) у справі №140/11909/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 01 серпня 2024 року №50 щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з часу виникнення права на такий вид пенсії з 01.01.2024.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відсутні підстави для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у зв`язку з відсутністю проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років. Зазначає, що позивач у спірний період з 01.09.1989 року по 01.07.1992 року навчався в Луцькому педагогічному університеті ім. Лесі Українки, м. Луцьк, відтак спірний період не підлягає зарахуванню. Період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року становить 01 рік 09 місяців 10 днів. Страховий стаж позивача становить 34 роки 02 місяці 17 днів.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу не подав.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено доказами, які є в матеріалах справи, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01 січня 2024 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Хмельницькій області, рішенням якого від 02 січня 2024 року №50 (а.с.46) ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю факту проживання станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. За поданими документами період роботи (проживання) ОСОБА_1 на території гарантованого добровільного відселення відповідно до статті 55 Закону №796-XII станом на 01 січня 1993 року становить 01 рік 04 місяці 04 дні. До проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період навчання з 01 вересня 1989 року по 01 липня 1992 року у Луцькому педагогічному інституті імені Лесі Українки з огляду на розташування навчального закладу у населеному пункті, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Також зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 33 роки 11 місяців 17 днів.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі №140/693/24 визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 02 січня 2024 року №50 та зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 січня 2024 року про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ГУ ПФУ у Волинській області на виконання судового рішення повторно розглянуло звернення позивача від 01 січня 2024 року про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку та прийняло рішення від 01 серпня 2024 року №50 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з відсутністю проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років. У рішенні зазначено, що з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року справі №140/693/24, до періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення зараховано період піонерської практики з 03.07.1991 по 28.07.1991 в с. Городок Маневицького району та періоди канікул з 01.12.1990 по 14.12.1990, з 01.08.1990 по 31.08.1990, з 01.12.1991 по 14.12.1991,01.06.1991 по 30.06.1991, 01.08.1991 по 31.08.1991, 01.12.1992 по 14.12.1992. Період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року становить 01 рік 09 місяців 10 днів. Страховий стаж позивача становить 34 роки 02 місяці 17 днів.

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача наявне посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи третьої категорії, наявний необхідний страховий стаж, він досягнув віку, визначеного статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з врахуванням зниження віку, а довідкою про місце проживання, виданою старостою Городецького старостинського округу Прилісненської сільської ради від 09 вересня 2024 року №491 підтверджено фактичне проживання позивача з 26 квітня 1986 року по 29 серпня 1987 року, із серпня 1990 року по 01 липня 1992 року та із 12 січня 2001 року й дотепер в селі Городок Камінь-Каширського району Волинської області, довідкою виконавчого комітету Прилісненської сільської ради від 09 вересня 2024 року №1741 підтверджено проживання позивача у с. Прилісне Камінь-Каширського району (Маневицького району) Волинської області у період з 01 липня 1992 року по 12 січня 2001 року, що в загальному становить більше 6 років і дає право на зменшення віку на 3 роки (1 рік за 2 роки проживання) тому, на переконання суду, позивач має право на зменшення пенсійного віку в сукупності на 6 років.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Системний аналіз наведених вище правових норм надає підстави для висновку, що право на зменшення пенсійного віку на 3 роки мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років, але при цьому така початкова величина зниження пенсійного віку ( 3 роки ) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічні висновки щодо застосування наведених вище правових норм викладено у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року справі № 556/1153/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 565/1829/17.

Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1) визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Статтею 14 Закону №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.

До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні радіологічного контролю - не менше 3 років, - категорія 3.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 65 Закону № 796 учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та потерпілим від катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Відповідно до ст. 15 Закону № 796-XII довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, зокрема, і призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Видача посвідчень проводиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачу видане 16.03.1993 посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 Волинською обласною державною адміністрацією, недійсним не визнавалось, його статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи не оспорюється.

В матеріалах справи відсутні докази, що посвідчення, видане позивачу, визнане недійсним.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність у позивача посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» підтверджує факт проживання або роботи позивача станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, а отже позивач має право на зниження пенсійного віку.

Як вже було зазначено, проживання особи щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи в зоні гарантованого добровільного відселення.

Зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.

Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 роки.

Відповідно до довідки старости Городецького старостинського округу Прилісненської сільської ради від 09 вересня 2024 року №491 ОСОБА_1 з 26 квітня 1986 року по 29 серпня 1987 року, із серпня 1990 року по 01 липня 1992 року та із 12 січня 2001 року й дотепер зареєстрований та проживає в селі Городок Камінь-Каширського району Волинської області. Ця довідка видана на підставі погосподарських книг (а.с.41).

Довідкою виконавчого комітету Прилісненської сільської ради від 09 вересня 2024 року №1741 підтверджено, що ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований у селі Прилісне Камінь-Каширського району (колишнього Маневицького району) Волинської області у період з 01 липня 1992 року по 12 січня 2001 року. Довідка видана на підставі погосподарських книг села Прилісне Волинської області за 1991-1995 роки, за 1996-2000 роки та за 2001-2005 роки, а також на підставі реєстрації місця проживання в паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с.42).

Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 15 серпня 1992 року (наказ від 15 серпня 1992 року по №276-м) по 01 жовтня 2000 року (наказ від 25 вересня 2000 року №260) працював вчителем фізичної культури в загальноосвітній школі І-ІІ ступеня села Галузія (а.с.24).

Отже, позивач має право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки, оскільки станом на 01 січня 1993 року позивач прожив (працював) у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач у спірний період з 01.09.1989 року по 01.07.1992 року навчався в Луцькому педагогічному університеті ім. Лесі Українки, м. Луцьк, відтак спірний період не підлягає зарахуванню, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до архівної довідки Волинського національного університету імені Лесі Українки (правонаступника Луцького державного педагогічного інституту імені Лесі Українки) від 18 вересня 2023 року №03-25/01/2352 (а.с.22) ОСОБА_1 наказом ректора Луцького державного педагогічного інституту імені Лесі Українки від 24 серпня 1987 року №59-С та рішенням приймальної комісії був зарахований до складу студентів першого курсу денної форми навчання факультету фізичного виховання; з 26 червня 1988 року він перебував в академічній відпустці на період служби в армії; навчання продовжив з 01 вересня 1989 року та 22 червня 1992 року отримав диплом.

У рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року у справі №140/693/24, суд зауважив, що відомості диплому НОМЕР_4 (а.с.21) самі по собі не можуть спростовувати факт проживання позивача на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років. З відомостей тої ж архівної довідки від 18 вересня 2023 року №03-25/01/2352 слідує, що канікули ОСОБА_1 під час навчання тривали: протягом двох тижнів 1988 року у першому семестрі (зимові), протягом двох тижнів 1990 року у третьому семестрі (зимові), протягом одного місяця (серпень) 1990 року у четвертому семестрі (літні), протягом двох тижнів 1991 року у п`ятому семестрі (зимові), протягом двох місяців (червень, серпень) 1991 року в шостому семестрі (літні), протягом двох тижнів 1992 року у сьомому семестрі (зимові). Також ОСОБА_1 проходив літню піонерську практику з 03 липня 1991 року до 28 липня 1991 року в селі Городок Маневицького району, педагогічну практику - з 02 вересня 1991 року по 18 жовтня 1991 року в селищі міського типу Колки Маневицького району. Отже, суд у рішенні дійшов правильного висновку, що пенсійним органом не враховано, що навчання в інституті переривалося на період канікул, педагогічної практики та літньої піонерської практики, а навчальний заклад знаходився на території Волинської області (місто Луцьк). Крім того, відповідачами не може заперечуватися можливість позивача приїжджати від місця навчання до місця проживання у межах області.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796 є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку особи мають право за наявності страхового стажу, зокрема, у період з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Отже, для осіб, які набули право на зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-XII призначається пенсія за умови досягнення віку 60-6 = 54 роки та наявності страхового стажу 31-6 = 25 років.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся із заявою про призначення пенсії до пенсійного органу 01 січня 2024 року (не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку) тому пенсія зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи має бути призначена ГУ ПФУ у Волинській області з 19 грудня 2023 року (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача наявний страховий стаж та він досягнув віку, визначеного статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з врахуванням зменшення, а тому має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Доводи та аргументи скаржника, наведені ними у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційних скарг, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року у справі №140/11909/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. В. Глушко
І. М. Обрізко