Справа № 460/10080/24
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/10080/24 пров. № А/857/34566/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Нор У.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 12 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила: визнати протиправними дії щодо відмови зарахувати період її роботи з 01.11.1986 по 01.03.1990 на посаді секретаря комітету комсомолу Рівненської обласної сільськогосподарської дослідної станції; зобов`язати зарахувати період її роботи з 01.11.1986 по 01.03.1990 на посаді секретаря комітету комсомолу Рівненської обласної сільськогосподарської дослідної станції та здійснити перерахунок та виплату її пенсії з урахуванням зазначеного періоду стажу, починаючи з 15.03.2024.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що подала заяву до відповідача про призначення пенсії за віком з 23.05.2024. При цьому, при призначенні пенсії відповідачем не враховано період роботи відповідно до трудової книжки, а саме з 01.11.1986 по 01.03.1990 на посаді секретаря комітету комсомолу Рівненської обласної сільськогосподарської дослідної станції. Згідно з листом від 26.07.2024 № 1700-0202-8/43544 відповідач повідомив, що вказаний період роботи не зараховано до її загального стажу та не враховано при призначенні пенсії, оскільки за записами №5 та №6 неможливо встановити факт її перебування у трудових відносинах. Вважає дії відповідача протиправними, що порушують її право на пенсійне забезпечення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.11.1986 по 01.03.1990 на посаді секретаря комітету комсомолу Рівненської обласної сільськогосподарської дослідної станції. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.11.1986 по 01.03.1990 на посаді секретаря комітету комсомолу Рівненської обласної сільськогосподарської дослідної станції згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 та здійснити перерахунок пенсії з 15.03.2024.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за чинними на момент розгляду заяви позивача нормами законодавства про пенсійне забезпечення, саме трудова книжка вважається основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника. Судом першої інстанції встановлено, що за порядковим номером 6 від 01.11.1986 внесено запис про затверджено на посаді секретаря комітету комсомолу Рівненської обласної сільськогосподарської дослідної станції (Протокол №51 бюро РК ЛКСМУ від 28.10.1986), а за номером №7 внесено запис від 01.03.1990 про звільнення з посади секретаря комітету комсомолу Рівненської обласної сільськогосподарської дослідної станції у зв`язку з переводом на іншу роботу (Постанова бюро №6 від 06.03.1990). Неточностей чи неповноти вказаних записів судом не встановлено, внесення виправлення у трудову книжку позивача відсутні. Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що твердження відповідача про не можливість встановлення факту перебування позивача у трудових відносинах є безпідставним та необґрунтованим, тому слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.11.1986 по 01.03.1990 на посаді секретаря комітету комсомолу Рівненської обласної сільськогосподарської дослідної станції згідно з трудовою книжкою та здійснити перерахунок пенсії з 15.03.2024.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що на підставі норм законодавства відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії позивачав з врахуванням періоду роботи з 01.11.1986 по 01.03.1990 роки на посаді секретаря комітету комсомолу Рівненської обласної сільськогосподарської дослідної станції. Вказує, що за записами № 5 та № 6 трудової книжки неможливо встановити факт перебування позивача у трудових відносинах.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатом розгляду поданої заяви від 23.05.2024 щодо призначення пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ГУ ПФУ в Рівненській області призначено позивачу пенсію за віком починаючи з 15.03.2024.

Згідно з листом від 26.07.2024 № 1700-0202-8/43544 відповідач повідомив, що вказаний період роботи не зараховано до загального стажу позивача та не враховано при призначенні пенсії, оскільки за записами №5 та №6 неможливо встановити факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон від 09.07.2003 № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше: надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (ст. 1 Закону № 1058-ІУ).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до чинного законодавства, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно зі ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, належним чином оформлені записи в трудовій книжці є підставою для врахування відповідних періодів роботи до загального трудового стажу особи, а у разі відсутності таких записів або їх неповноти трудовий стаж має встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

Відтак, згідно з чинними на момент розгляду заяви позивача нормами законодавства про пенсійне забезпечення, саме трудова книжка вважається основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника.

Як слідує з матеріалів справи, позивачу не зарахований період роботи з 01.11.1986 по 01.03.1990 на посаді секретаря комітету комсомолу Рівненської обласної сільськогосподарської оскільки за записами № 5 та № 6 трудової книжки НОМЕР_1 неможливо встановити факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах.

Спірним питанням у цій справі є незарахування відповідачем періоду трудової діяльності позивача на посаді секретаря комітету комсомолу Рівненської обласної сільськогосподарської дослідної станції з 01.11.1986 по 01.03.1990.

Як слідує із трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 відповідно до запису № 6 позивача з 01.11.1986 затверджено на посаді секретаря комітету комсомолу Рівненської обласної сільськогосподарської дослідної станції (Протокол №51 бюро РК ЛКСМУ від 28.10.1986).

Згідно № 7 запису трудової книжки позивача 01.03.1990 звільнено з посади секретаря комітету комсомолу Рівненської обласної сільськогосподарської дослідної станції у зв`язку з переводом на іншу роботу (Постанова бюро №6 від 06.03.1990).

Оцінюючи доводи скаржника про неможливість встановлення факту перебування позивача у трудових відносинах і, як наслідок, неможливості врахування цих періодів роботи до страхового стажу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженоїнаказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі -Інструкція № 58).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що за порядковим номером 6 від 01.11.1986 внесено запис про затверджено на посаді секретаря комітету комсомолу Рівненської обласної сільськогосподарської дослідної станції (Протокол №51 бюро РК ЛКСМУ від 28.10.1986), а за номером №7 внесено запис від 01.03.1990 про звільнення з посади секретаря комітету комсомолу Рівненської обласної сільськогосподарської дослідної станції у зв`язку з переводом на іншу роботу (Постанова бюро №6 від 06.03.1990).

При цьому, неточностей чи неповноти вказаних записів не встановлено, виправлення у трудову книжку позивача відсутні.

Враховуючи вищенаведене, доводи скаржника про неможливість встановлення факту перебування позивача у трудових відносинах у період з 01.11.1986 по 01.03.1990 є необґрунтованими.

Колегія суддів зауважує, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення трудової книжкиз вини адміністрації підприємства яка відповідальна за дотримання правил її ведення.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.11.1986 по 01.03.1990 на посаді секретаря комітету комсомолу Рівненської обласної сільськогосподарської дослідної станції згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 та здійснити перерахунок пенсії з 15.03.2024.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у справі № 460/10080/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін