Справа № 300/8932/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/8932/24 пров. № А/857/8903/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І.М., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року (головуючий суддя Григорук О.Б., м. Івано-Франківськ) у справі №300/8932/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, періоду перебування на виборній посаді голови Молодківської сільської ради, роботи по сумісництву на посаді вчителя фізичної культури та предмета "Захист України" у Молодківській середньоосвітній школі та виплати позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV; зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років період з 27.06.1994 по 31.08.2002 перебування позивача на виборній посаді голови Молодківської сільської ради, роботи по сумісництву на посаді вчителя фізичної культури та предмета "Захист України" у Молодківській середньоосвітній школі, та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 "Прикінцевих Положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, оформленої відповіддю від 14.06.2024 № 5712-4365/Я-02/8-0900/24. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 "Прикінцевих Положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, періоди роботи на посаді вчителя фізичної культури та предмета "Захист України" у Молодківській середньоосвітній школі за сумісництвом на 0,5 ставки: з 01.09.1994 по 31.05.1995, з 01.09.1995 по 31.05.1996, з 01.09.1996 по 13.05.1997, з 01.09.1997 по 31.05.1998, з 01.09.1998 по 31.05.1999, з 01.09.1999 по 15.06.2000, з 01.09.2000 по 15.06.2001, з 01.09.2001 по 29.04.2002. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії згідно пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що немає підстав для нарахування та виплати позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, оскільки у нього недостатньо страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону № 1788-XII. Зазначає, що відсутні для зарахування до стажу роботи на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону № 1788-XII періоду по сумісництву на посаді вчителя фізичної культури та предмета "Захист України" у Молодківській середньоосвітній школі, оскільки основною умовою призначення пенсії за вислугу років є те, що зайнятість на зазначених у Переліку від 04.11.1993 № 909 посадах має бути за основним місцем роботи. Робота на посаді, не передбаченій переліком, а також робота на посадах, що ним передбачені, проте за сумісництвом, не дають права на пенсію за вислугу років. Посаду "сільський голова" переліком від 04.11.1993 № 909 не передбачено, відповідно час роботи на цій посаді не дає права на пенсію за вислугу років, незалежно від того, що позивач, працюючи на зазначеній посаді, мав педагогічне навантаження.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу не подав.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові не оскаржується, суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 20.02.2024 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV з урахуванням страхового стажу 38 років 4 місяці 6 днів (стаж враховано по 29.02.2024).

20.05.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV (а.с.18).

За результатом розгляду заяви позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відповіддю від 14.06.2024 № 5712-4365/Я-02/8-0900/24 повідомило про відсутність у позивача права на призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, оскільки стаж роботи який підтверджує право на призначення пенсії за вислугу років становить 29 років 1 місяць 23 дні з необхідних 35 років (а.с.19, 20).

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , довідки від 12.07.2024 № 38 позивач перебував на виборній посаді голови Молодківської сільської ради у період з 27.06.1994 по 31.08.2002, та на час перебування на виборній посаді працював по сумісництву на посаді вчителя фізичної культури та предмета "Захист України" у Молодківській середньоосвітній школі на 0,5 ставки у періоди: з 01.09.1994 по 31.05.1995 (наказ № 31 від 25.08.1994); з 01.09.1995 по 31.05.1996 (наказ № 761-к від 27.09.1995); з 01.09.1996 по 13.05.1997 (наказ № 38 від 27.08.1996); з 01.09.1997 по 31.05.1998 (наказ № 46 від 01.09.1997); з 01.09.1998 по 31.05.1999 (наказ № 60 від 01.09.1998); з 01.09.1999 по 15.06.2000 (наказ № 171-к від 01.09.1999); з 01.09.2000 по 15.06.2001 (наказ № 270-к від 31.08.2000); з 01.09.2001 по 29.04.2002 (наказ № 284 від 31.08.2001) (наказ № 17 від 29.04.2002); з 01.09.2002 введений у штат постійних працівників (наказ № 35 від 30.08.2002) (а.с.16, 17).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні позивачу до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, періоду перебування на виборній посаді голови Молодківської сільської ради, роботи по сумісництву на посаді вчителя фізичної культури та предмета "Захист України" у Молодківській середньоосвітній школі та виплати позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV позивач звернувся до суд з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зарахуванню до педагогічного стажу позивача, що дає право на призначення пенсії на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", підлягають періоди роботи позивача на посаді вчителя фізичної культури та предмета "Захист України" у Молодківській середньоосвітній школі: з 01.09.1994 по 31.05.1995, з 01.09.1995 по 31.05.1996, з 01.09.1996 по 13.05.1997, з 01.09.1997 по 31.05.1998, з 01.09.1998 по 31.05.1999, з 01.09.1999 по 15.06.2000, з 01.09.2000 по 15.06.2001, з 01.09.2001 по 29.04.2002, що сукупно з врахованими відповідачем періодами становить 35 років стажу, передбаченого пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, що є достатнім для призначення та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної Хартії та ч.1 ст.46 Конституції України, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Частинами 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Приписами пункту 71розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції, чинній на час призначення позивачці пенсії), передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 за №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 71 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі по тексту також - Порядок №1191).

За приписами пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 за №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (надалі по тексту також Перелік №909, Перелік від 04.11.1993 за №909).

Пунктом 5 Порядку №1191 передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Згідно пункту 6 Порядку №1911 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", станом на день її призначення.

Згідно пункту 7 Порядку №1911 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Правову позицію щодо права особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій висловив Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 у справі №234/13835/17, в якій зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (35 років для чоловіків) роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , довідки від 12.07.2024 № 38 позивач перебував на виборній посаді голови Молодківської сільської ради у період з 27.06.1994 по 31.08.2002, та на час перебування на виборній посаді працював по сумісництву на посаді вчителя фізичної культури та предмета "Захист України" у Молодківській середньоосвітній школі на 0,5 ставки у періоди: з 01.09.1994 по 31.05.1995 (наказ № 31 від 25.08.1994); з 01.09.1995 по 31.05.1996 (наказ № 761-к від 27.09.1995); з 01.09.1996 по 13.05.1997 (наказ № 38 від 27.08.1996); з 01.09.1997 по 31.05.1998 (наказ № 46 від 01.09.1997); з 01.09.1998 по 31.05.1999 (наказ № 60 від 01.09.1998); з 01.09.1999 по 15.06.2000 (наказ № 171-к від 01.09.1999); з 01.09.2000 по 15.06.2001 (наказ № 270-к від 31.08.2000); з 01.09.2001 по 29.04.2002 (наказ № 284 від 31.08.2001) (наказ № 17 від 29.04.2002); з 01.09.2002 введений у штат постійних працівників (наказ № 35 від 30.08.2002).

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, підставою відмови в нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 71 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV є відсутність необхідного страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років (35 років для чоловіків).

Відповідно до п.1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 року №245, сумісництвом є виконання працівником, крім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу.

Тобто, працівник може працювати за сумісництвом не більше, ніж на 0,5 ставки.

У п. 4 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 № 78 зазначено, що працівникам підприємств, установ, організацій (далі - підприємство), які крім основної роботи займалися викладацькою роботою у навчальних закладах обсягом не менше ніж 180 годин на навчальний рік, до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховуються місяці, протягом яких проводилася викладацька робота.

Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 30.01.2019 року у справі № 876/5312/17.

Тому, зарахування роботи на посаді викладача до спеціального педагогічного стажу не ставиться в залежність від того, було це основним місцем роботи особи чи за сумісництвом, за умови, якщо викладацька робота за сумісництвом займає не менше ніж 180 годин на навчальний рік, а також якщо працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати).

Щодо доводів відповідача про те, що відсутні для зарахування до стажу роботи на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону № 1788-XII періоду по сумісництву на посаді вчителя фізичної культури та предмета "Захист України" у Молодківській середньоосвітній школі, оскільки основною умовою призначення пенсії за вислугу років є те, що зайнятість на зазначених у Переліку від 04.11.1993 № 909 посадах має бути за основним місцем роботи. Робота на посаді, не передбаченій переліком, а також робота на посадах, що ним передбачені, проте за сумісництвом, не дають права на пенсію за вислугу років. Посаду "сільський голова" переліком від 04.11.1993 № 909 не передбачено, відповідно час роботи на цій посаді не дає права на пенсію за вислугу років, незалежно від того, що позивач, працюючи на зазначеній посаді, мав педагогічне навантаження, то колегія суддів не приймає такі доводи до уваги і зазначає наступне.

Переліком №909 установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, зокрема:

у дошкільних навчальних закладах всіх типів: директори (завідуючі), вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи;

у дитячих будинках, дитячих трудових та виховно-трудових колоніях, дитячих приймальних пунктах і приймальниках-розподільниках для неповнолітніх, логопедичних пунктах і стаціонарах, школах-клініках: директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної частини або роботи, вчителі, вихователі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, майстри виробничого навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи;

у дитячих клініках, поліклініках, лікарнях, санаторіях, диспансерах, будинках дитини, дитячих відділеннях в лікарнях, санаторіях, диспансерах і установах для виконання покарань: учителі, вихователі, логопеди, сурдопедагоги, тифлопедагоги".

Відповідно до пунктів 2, 4 Приміток Переліку №909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ. При призначенні пенсії за вислугу років зазначеним у цьому переліку особам допускається підсумовування стажу за періоди їх роботи у закладах і установах освіти, охорони здоров`я та соціального захисту.

Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи спори, пов`язані із застосуванням постанови №909, прийшла до висновків про недопустимість формальних (дискримінаційних) підходів органів ПФУ при розгляді відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що періоди роботи позивача на посаді вчителя фізичної культури та предмета "Захист України" у Молодківській середньоосвітній школі: з 01.09.1994 по 31.05.1995, з 01.09.1995 по 31.05.1996, з 01.09.1996 по 13.05.1997, з 01.09.1997 по 31.05.1998, з 01.09.1998 по 31.05.1999, з 01.09.1999 по 15.06.2000, з 01.09.2000 по 15.06.2001, з 01.09.2001 по 29.04.2002, що становить 5 років 11 місяців 12 днів, за сумісництвом на 0,5 ставки підтверджені належними доказами, а тому такі періоди мають бути зараховані до стажу роботи позивача для здійснення такої виплати.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Решта доводів апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року у справі № 300/8932/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Н. М. Судова-Хомюк