Справа № 520/4552/25
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 р. Справа № 520/4552/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 12.06.25 по справі № 520/4552/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФ України в Харківській області, пенсійний орган), в якому просить :

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії в разі втрати годувальника № 200-0311-8/207118 від 28.11.2024 з урахуванням дати надходження документів від ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2024 з підстав викладений в листі від 28.11.2024;

зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії в разі втрати годувальника.

В обґрунтування позовної заяви позивачкою зазначено, що вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон України № 2262-ХІІ), при цьому рішенням відповідача було відмолено у призначенні пенсії в разі втрати годувальника, оскільки позивачка проживає із донькою, яка за законом зобов`язана утримувати позивачку, підстави для призначення пенсії в разі втрати годувальника відсутні.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії в разі втрати годувальника № 200-0311-8/207118 від 28.11.2024 з урахуванням дати надходження документів від ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2024 з підстав, викладених в листі від 28.11.2024.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії в разі втрати годувальника з урахуванням подання ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2024.

Стягнуто з ГУ ПФУ в Харківській області на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого судового збору в розмірі 1 211.20 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що у зв`язку з тим, що в документах для призначення пенсії є довідка про сумісне проживання де зазначено, що ОСОБА_1 проживає із донькою ОСОБА_2 та іншими родичами працездатного віку, які за законом зобов`язані утримувати ОСОБА_1 , підстави для призначення пенсії в разі втрати годувальника відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області з 2013 як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон України № 1058-IV).

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 є бабусею ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Богодухівської міської ради депутатів № 82 від 27.09.1994, ОСОБА_1 призначена опікуном над онуком ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців, травма і причина смерті ОСОБА_3 , так, пов`язані із захистом Батьківщини.

ОСОБА_1 звернулася до Богодухівського районного суду Харківської області із заявою у якій просила встановити факт перебування ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 26.03.2024 у справі № 613/1996/23 встановлено факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 26.03.2024 у справі № 613/1996/23 набрало законної сили : 02.05.2024.

01.11.2024 ОСОБА_1 звернулась із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника.

ГУ ПФУ в Харківській області, розглянувши подання ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2024, рішенням № 200-0311-8/207118 від 28.11.2024 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії в разі втрати годувальника, у зв`язку з тим, що в документах для призначення пенсії є довідка про сумісне проживання де зазначено, що ОСОБА_1 , проживає із донькою ОСОБА_2 та іншими родичами працездатного віку, які за законом зобов`язані утримувати ОСОБА_1 , підстави для призначення пенсії в разі втрати годувальника відсутні.

Позивачка, вважаючи, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пенсії в разі втрати годувальника, звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачка мала законне сподівання на призначення пенсії з огляду на ст.30 Закону України № 2262-XII щодо права членів сім`ї військовослужбовця, який загинув, на отримання пенсії в разі втрати годувальника, оскільки її онук, на утриманні якого вона перебувала загинув.

Погоджуючись з висновками викладеними судом першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, процедури призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, регулюються Законом України № 1058-IV.

Частиною 1 ст. 9 Закону України № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до абзацу третього ст. 1 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон України № 2262-XII) члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Тобто, вказаний закон передбачає безумовну гарантію особам, які є членами сімей військовослужбовців, які загинули чи пропали безвісти, отримати право на пенсію в разі втрати годувальника.

Статтею 29 Закону України № 2262-XII передбачено, що пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Згідно зі ст. 30 Закону України № 2262-XII, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.

Положеннями статті 31 Закону України № 2262-ХІІ визначено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Статтею 266 Сімейного кодексу України передбачено, що повнолітні внуки, правнуки зобов`язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, повнолітні внуки повинні мати змогу надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що спірним рішенням відповідача відмовлено позивачці у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України № 2262-ХІІ у зв`язку з сумісним проживанням позивачки із донькою ОСОБА_2 та іншими родичами працездатного віку, які за законом зобов`язані утримувати ОСОБА_1 .

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок №3-1) передбачено, що до заяви про призначення пенсії в разі втрати годувальника додаються такі документи:

1) подання про призначення пенсії, підготовлене уповноваженим органом (структурним підрозділом) (якщо пенсія померлому годувальнику органом, що призначає пенсію, не призначалась);

2) витяг з наказу про виключення годувальника зі списків особового складу у зв`язку зі смертю/ з визнанням судом безвісно відсутнім (якщо годувальник помер (загинув) / пропав безвісти у період проходження служби) або його копія;

3) свідоцтво про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим;

4) документи, що засвідчують родинні відносини непрацездатних членів сім`ї з померлим годувальником, які передбачені пунктом 12 цього розділу;

5) документи про перебування непрацездатних членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника (крім непрацездатних дітей; непрацездатних батьків і дружини (чоловіка) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби), які передбачені пунктом 13 цього розділу;

6) документи померлого годувальника, які передбачені підпунктом 4 пункту 2 цього розділу;

7) документи, що підтверджують право на призначення пенсії незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, які передбачені підпунктами 5-7 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (для призначення пенсії непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у пункті «в» статті 30 Закону);

8) документи про обставини загибелі чи смерті годувальника внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби) (висновок військово-лікарської комісії, витяг з наказу про виключення годувальника зі списків особового складу у зв`язку зі смертю / визнанням судом безвісно відсутнім або його копія) (для призначення пенсії непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у пункті «в» статті 30 Закону);

9) документи, що підтверджують право на встановлення надбавок, підвищень та інших доплат (за наявності), які передбачені пунктом 4 цього розділу.

Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержані ним від МСЕК виписки з актів огляду МСЕК непрацездатних членів сім`ї, які досягли 18-річного віку та яким право на пенсію в разі втрати годувальника надається внаслідок їх інвалідності.

Пунктами 12 та 13 Розділу ІІ Порядку № 3-1 передбачено, що за документи про родинні відносини приймаються:

1) паспорт громадянина України;

2) свідоцтво про народження;

3) свідоцтво про шлюб;

4) рішення суду.

За документи про перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї приймаються:

1) відомості про проживання (разом з годувальником за однією адресою), або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт;

2) рішення суду про встановлення факту перебування непрацездатного члена сім`ї на утриманні померлого годувальника.

Отже, документи, які мають бути подані для отримання відповідного виду пенсії, повинні підтверджувати особисті відомості заявника, родинні відносини з померлим військовослужбовцем та причину його смерті.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 (онук позивачки) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців, травма і причина смерті ОСОБА_3 , так, пов`язані із захистом Батьківщини.

Отже, члени сім`ї ОСОБА_3 , мають право на пенсію в разі втрати годувальника, на підставі Закону України № 2262-ХІІ.

ОСОБА_1 є бабусею ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Богодухівської міської ради депутатів № 82 від 27.09.1994, ОСОБА_1 призначена опікуном над онуком ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 26.03.2024 у справі № 613/1996/23, встановлено факт перебування ОСОБА_1 , на утриманні ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, рішенням суду у справі № 613/1996/23 встановлено, що ОСОБА_2 (донька позивачки) жодного доходу не отримує.

Окрім того, допитані у судовому засіданні, під час розгляду справи № 613/1996/23, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що є сусідами ОСОБА_1 (будинок розрахований на два господаря). Підтвердили, що ОСОБА_1 проживала разом з онуком ОСОБА_3 однією сім`єю. Зароблені кошти ОСОБА_3 віддавав бабусі. Мати ОСОБА_3 ОСОБА_2 проживає з ОСОБА_1 , але не працює, хворіє, і ніколи матеріально не допомагала ОСОБА_1 .

Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правило цієї частини означає, що учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість, такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Такий висновок щодо застосування норми частини четвертої статті 78 КАС викладено у постанові Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 638/18852/16-а.

Таким чином, судовим рішенням по справі № 613/1996/23, яке набрало законної сили, встановлено факт перебування позивачки ОСОБА_1 на утриманні онука, загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність неврахування відповідачем обставин встановлених цим судовим рішенням. При цьому судом враховано, що відомостей про наявність інших осіб, які за законом зобов`язані утримувати позивачку, відповідач не надав, ані під час розгляду подання про призначення пенсії, ані під час судового розгляду справи.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою також зареєстровані: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 .

Як встановлено судом у рішенні від 26.03.2024 у справі № 613/1996/23, будинок АДРЕСА_1 , є будинком на два домогосподарства.

ОСОБА_2 є донькою позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_3 .

Родинних зв`язків з іншими особами, зареєстрованими за адресою АДРЕСА_1 судом не встановлено, а відповідачем не доведено.

Окрім того, довідкою про фактичне місце проживання, виданою Богодухівською міською радою № 435 від 17.02.2025, зазначено, що ОСОБА_1 фактично проживає разом із ОСОБА_2 .

Таким чином, зазначення відповідачем у спірному рішенні про наявність інших працездатних родичів, є необґрунтованим.

Щодо спільного проживання позивачки разом з донькою ОСОБА_2 , яка за законом зобов`язана утримувати матір, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, ОСОБА_1 фактично проживає разом із ОСОБА_2 , про що зазначено у довідці про фактичне місце проживання, виданій Богодухівською міською радою № 435 від 17.02.2025.

Разом з тим, ОСОБА_2 , перебуває на обліку у сімейного лікаря з Ds: ХОЗЛ, гр.В, стадія нестійкої ремісії. Наслідки перенесеного туберкульозу легень. ЛН ІІст. Хронічне легеневе серце. Недостатність мітрального клапану Іст. Недостатність трикуспідального клапана І-ІІ ст. СН Іст. Зі збереженою ФВ ЛШ. СА в/3 стравоходу с T3N2M0. Клін. Група ІІ. Дисфагія 3. Стан після ПХТ 1й курс. Потребує лікування, що підтверджується копією довідки лікаря ОСОБА_9 від 17.02.2025.

Також іншою медичною документацією, зокрема, копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення від 21.01.2025, направлення на патологогістологічне дослідження від 25.12.2024, МСКТ головного мозку, грудної клітки, черевної порожнини і тазу від 15.11.2024, висновком мультидисциплінарної комісії КНП «ОЦО» від 10.01.2025, консультаційним висновком спеціаліста від 28.02.2024, підтверджується важкий стан, наявність онкологічного захворювання.

Статтею 266 Сімейного кодексу України передбачено, що повнолітні внуки, правнуки зобов`язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу.

Тобто, обов`язок утримувати членів родини, зокрема, в цьому випадку, обов`язок доньки утримувати матір не є всеосяжним та залежить від багатьох факторів та причин.

Отже, ОСОБА_2 не може вважатися тією особою, яка зобов`язана і має можливість утримувати ОСОБА_1 , оскільки має тяжке захворювання, та сама потребує лікування і стороннього догляду.

Відповідач, відмовляючи у призначенні пенсії позивачці вказав, що донька ОСОБА_2 за законом зобов`язана утримувати ОСОБА_1 . Проте, не врахував вищенаведеного та не довів, що ОСОБА_2 має можливість здійснювати догляд за ОСОБА_1 .

Також, колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 2 Розділу IV Порядку №3-1 при прийманні документів працівник органу, що призначає пенсію:

- повідомляє заявника або посадову особу уповноваженого органу (структурного підрозділу) про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

- видає заявнику або посадовій особі уповноваженого органу (структурного підрозділу) розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 9 до цього Порядку) та/або надсилає уповноваженому органу (структурному підрозділу) повідомлення про перелік документів, які необхідно подати додатково, та строк їх подання. Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі.

Відповідно до пункту 11 Розділу І Порядку № 3-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику (посадовій особі уповноваженого органу (структурного підрозділу)) роз`яснюється, які документи необхідно подати додатково. При поданні цих документів до закінчення тримісячного строку з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів уповноваженим органом (структурним підрозділом) поштою, або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Отже, посилання відповідача на відсутність документів, які б підтверджували факт відсутності осіб, які за законом зобов`язані утримувати ОСОБА_1 , не є підставою для відмови в призначенні пенсії. За відсутності всіх необхідних документів, пенсійний орган повинен був повідомити позивача, які документи необхідно подати додатково, та надати можливість у тримісячний строк виправити виявлені недоліки. Проте в матеріалах справи відсутні докази вчинення відповідачем зазначених дій.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії в разі втрати годувальника № 200-0311-8/207118 від 28.11.2024 та зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії в разі втрати годувальника з урахуванням подання ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2024.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2025 по справі № 520/4552/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко І.С. Чалий