Справа № 560/6203/25
Суддя: Печений Є.В.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/6203/25
РІШЕННЯ

іменем України

16 вересня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить:

« - визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не звільнення інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія (оператора з протидії БпПС відділення радіотехнічної розвідки та радіоелектронної боротьби першої прикордонної комендатури швидкого реагування сержанта ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти рішення про звільнення сержанта ОСОБА_1 за сімейними обставинами на підставі пункту 2 частини четвертої та пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів».

Ухвалою від 18.04.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження; витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 в десятиденний строк з дня вручення даної ухвали суду: копію рапорту ОСОБА_1 № 08/22934/24-Вх про звільнення з лав Державноної прикордонної служби України за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" п. 2 ч.4 та п. 3 ч. ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову служби" з доданими до нього документами; копію рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 № 08/22934/24-Вх про звільнення з лав Державноної прикордонної служби України за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" п. 2 ч.4 та п. 3 ч. ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову служби".

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що був мобілізований 03.05.2022 та проходить військову службу на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії - фельдшера, із квітня 2025 року на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія (оператора з протидії БпПС відділення радіотехнічної розвідки та радіоелектронної боротьби першої прикордонної комендатури швидкого реагування.

Вказує, що 31.03.2025 звернувся з рапортом щодо звільнення з лав Державної прикордонної служби України за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини) пункту 2 частини четвертої та пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

Зазначає, що 14.04.2025 отримав відмову в задоволенні рапорту, яку позивач вважає безпідставною і протиправною.

Згідно із відзивом на позовну заяву, ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) проти задоволення позовних вимог заперечує та просить у їх задоволенні відмовити повністю з огляду на таке.

Відповідач посилається на те, що у спірних правовідносинах діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Сержант ОСОБА_1 мобілізований 03.05.2022 та проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Позивач 31.03.2025 звернувся з рапортом до відповідача про звільнення з лав Державної прикордонної служби України за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини) пункту 2 частини четвертої та пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю ІІІ групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

До рапорту ОСОБА_1 додано: копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 18.10.2024; копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 810401 від 11.09.2024 року; копію консультаційного висновку спеціаліста від 15.08.2024 року.

Листом відповідача від 14.04.2025 №08/27547/25-Вн позивачу надана відповідь, що документи долучені до рапорту не підтверджують необхідності здійснення постійного догляду за дружиною особою з інвалідністю ІІІ групи, інвалідність якої встановлена внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

ОСОБА_1 , не погодившись з зазначеною вище відмовою відповідача, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (в подальшому - Закон України № 2232-XII).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1 Закону України № 2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно із ч. 6 ст. 2 Закону України № 2232-XII, визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Підстави звільнення з військової служби передбачені частиною 4 статтею 26 Закону № 2232-XII.

Пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який востаннє продовжений до 18.08.2023 року та діє до тепер.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

2) під час воєнного стану:

г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Пунктом 3 ч. 12 статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі Положення про проходження служби).

Абзацом 1 п. 288 Положення про проходження служби визначено, що, у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.

Надаючи оцінку наявності такої підстави для звільнення позивача з військової служби під час дії воєнного стану, як необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів, суд зазначає таке.

Із конструкції норми абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ вбачається, що законодавець поєднав сполучником «або» дві підстави звільнення військовослужбовців за сімейними обставинами або через інші поважні причини, зокрема:

- необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або

- наявність у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів.

Тобто, в першій підставі визначено, що інвалідність дружини/чоловіка III групи обов`язково повинна бути встановлена внаслідок саме онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів.

У той же час, згідно з другою підставою, яка є самостійною, інвалідність дружини/чоловіка ІІІ групи може бути встановлена внаслідок інших захворювань, не визначених у першій підставі, однак обов`язково умовою є те, що така особа повинна мати одне із таких супутніх захворювань: онкологічне захворювання, психічний розлад, церебральний параліч або інші паралітичні синдроми.

Так, суд встановив, що 18.10.2024 між позивачем та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 18.10.2024 року.

Дружина позивача ОСОБА_2 - є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок загального захворювання, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ № 810401 від 11.09.2024 року.

Згідно із консультаційного висновку спеціаліста КНП «Хмельницька центральна лікарня» Хмельницької міської ради від 15.08.2024 року, дружині позивача ОСОБА_2 встановлено діагноз: G35 Розсіяний склероз церебро-спінальна форма, ремітуюче-рецедивуючий перебіг, атактичні розлади, двобічна пірамідна недостатність з порушенням функції ходи.

Згідно із п. 8 вказаного вище консультаційного висновку (рекомендації), дружина позивача потребує постійного підтримуючого лікування та стаціонарного лікування 2 рази в рік.

Підсумовуючи наведене вище, суд зазначає, що не підтверджено встановлення ІІІ групи інвалідності ОСОБА_2 внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, що не відповідає першій підставі для звільнення з військової служби, встановленій в абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ.

Стосовно іншої самостійної підстави: «наявність у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів», то в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили, що дружина позивача має онкологічне захворювання, психічний розлад, церебральний параліч або інші паралітичні синдроми.

Так, як вказано вище, згідно із консультаційним висновком спеціаліста КНП «Хмельницька центральна лікарня» Хмельницької міської ради від 15.08.2024 року, дружині позивача ОСОБА_2 встановлено діагноз: G35 Розсіяний склероз церебро-спінальна форма, ремітуюче-рецедивуючий перебіг, атактичні розлади, двобічна пірамідна недостатність з порушенням функції ходи.

Водночас, у міжнародній класифікації хвороб (МКХ-10, МКХ-11) розсіяний склероз знаходиться у розділі "Хвороби нервової системи", а не серед психічних чи паралітичних розладів.

Також, згідно із Класифікатором хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я НК 025:2021, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 04.08.2021 № 360-21, розсіяний склероз чітко класифікований як неврологічне захворювання, в розділі про демієлінізуючі хвороби центральної нервової системи.

А саме: у НК 025:2021 розсіяний склероз має код G35 і входить до розділу Демієлінізуючі хвороби центральної нервової системи.

Отже, розсіяний склероз не відноситься до психічних розладів, до церебрального паралічу або до інших паралітичних синдромів як окремих категорій у сенсі класифікації.

Суд враховує, що позивачем подано документи, згідно із якими, ОСОБА_2 має інвалідність ІІІ групи, однак дружина позивача є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок загального захворювання (а не внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів), тому іншою альтернативною умовою застосування норми абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII є наявність у особи з інвалідністю, онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів, наявність яких матеріалами справи не підтверджено.

При цьому, із приводу долучених до позовної заяви ОСОБА_1 заключення ЛКК від 20.03.2025 №21, консультативного висновку спеціаліста від 14.11.2024 року, то суд оцінює їх критично з огляду на таке.

Так, адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення.

Водночас, судом встановлено, що до рапорту від 29.03.2025 ОСОБА_1 додано: копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 18.10.2024; копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 810401 від 11.09.2024 року; копію консультаційного висновку спеціаліста від 15.08.2024 року.

Отже, заключення ЛКК від 20.03.2025 №21, консультативного висновку спеціаліста від 14.11.2024 року до рапорту позивача від 29.03.2025 додані не були і не розглядалися відповідачем разом з вказаним рапортом.

У той же час, суд, оцінюючи оспорювані рішення, виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при їх прийнятті.

З огляду на викладене, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що дружині позивача - ОСОБА_2 , як передбачає згадана вище норма Закону № 2232-XII, встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, а також доказів наявності у ОСОБА_2 , як особи з інвалідністю ІІІ групи, онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів, то суд вважає, що, розглядаючи рапорт позивача про звільнення з військової служби разом із доданими документами, відповідач дійшов правильного висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Підсумовуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дії та неупереджено.

Решта аргументів сторін на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 9 грудня 1994 року №18390/91) вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

У рішенні «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто, мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат у порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 )

Головуючий суддя Є.В. Печений