Справа № 140/6857/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року ЛуцькСправа № 140/6857/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області) про визнання протиправними дій щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії за віком періодів роботи з 04 липня 1980 року по 23 липня 1995 року робітницею у магазині №17 Брестського державного торгового підприємства «Світанок», з 24 липня 1995 року по 30 червня 1999 року прибиральницею магазину №4 Брестського державного торгового підприємства «Світанок», з 01 липня 1999 року по 19 листопада 1999 року фасувальницею магазину №4 Брестського державного торгового підприємства «Світанок», з 13 квітня 2000 року по 31 травня 2006 року прибиральницею в магазині №3 Брестського об`єднаного акціонерного товариства «Світанок»; скасування рішення від 09 травня 2025 року №73 про відмову в призначенні пенсії за віком; зобов`язання зарахувати до страхового стажу для обчислення пенсії за віком вказані періоди роботи з 04 липня 1980 року по 23 липня 1995 року, з 24 липня 1995 року по 30 червня 1999 року, з 01 липня 1999 року по 19 листопада 1999 року, з 13 квітня 2000 року по 31 травня 2006 року та повторно розглянути заяву від 02 травня 2025 року про призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

В обґрунтування позову позивач вказала, що 02 травня 2025 року звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання - до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV. За результатами розгляду поданих документів ГУ ПФУ в Запорізькій області рішенням від 09 травня 2025 року №73 відмовило їй у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому відповідачем до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 04 липня 1980 року по 31 грудня 1991 року, з 01 січня 1992 року по 30 червня 1993 року, з 01 липня 1995 року по 19 листопада 1999 року, з 13 квітня 2000 року по 31 травня 2006 року, а також періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку.

Позивач вважає рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області протиправним. Так ОСОБА_1 зазначила, що записи у трудовій книжці підтверджують її трудову діяльність з 04 липня 1980 року по 31 травня 2006 року в Республіці Білорусь, яка, як і Україна, була учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, а тому спірний період підлягає зарахуванню до стажу роботи відповідно до норм міжнародних договорів, чинних у вказані періоди; положення постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі - Постанова №1328) підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання нею чинності, тобто з 02 грудня 2022 року.

З урахуванням наведеного позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с.26-30) у задоволенні позовних вимог просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що засобами програмного забезпечення ГУ ПФУ в Запорізькій області було визначене уповноваженим органом на розгляд заяви ОСОБА_1 від 02 травня 2025 року. За результатом розгляду долучених до заяви документів позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком після досягнення віку 63 роки через невиконання умови про страховий стаж - не менше 22 роки. Обчислений страховий стаж становить 1 рік 3 місяці 9 днів; не зараховано за даними трудової книжки періоди роботи: з 04 липня 1980 року по 31 грудня 1991 року (відсутній нотаріально засвідчений переклад печатки підприємства); з 01 січня 1992 року по 30 червня 1993 року, з 01 липня 1995 року по 19 листопада 1999 року, з 13 квітня 2000 року по 31 травня 2006 року (Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення припинила свою дію 23 грудня 2023 року), а також періоди догляду за дітьми згідно із свідоцтвами про народження (відсутнє підтвердження факту догляду за дитиною до досягнення трирічного віку).

Відповідач вважає, що рішення є законним, а підстави для задоволення позову відсутні.

У відповіді на відзив підтримали доводи позовної заяви та просила позовні вимоги задовольнити (а.с.40).

Відповідач заперечення на відповідь на відзив не подав.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

02 травня 2025 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення їй пенсії за віком (а.с.35), надавши документи згідно з розпискою-повідомленням (а.с.36).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Запорізькій області, рішенням якого від 09 травня 2025 року №73 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (22 роки). До страхового стажу згідно з даними трудової книжки від 22 травня 1980 року НОМЕР_1 не зараховано періоди роботи:

з 04 липня 1980 року по 31 грудня 1991 року, у зв`язку із відсутністю нотаріально засвідченого перекладу печатки, яким засвідчено запис за цей період;

з 01 січня 1992 року по 30 червня 1993 року, з 01 липня 1995 року по 19 листопада 1999 року, з 13 квітня 2000 року по 31 травня 2006 року з тих підстав, що Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення припинила свою дію 23 грудня 2023 року (тому стаж роботи зараховано по 31 грудня 1991 року);

періоди догляду за дітьми (свідоцтва про народження від 23 червня 1989 року № НОМЕР_2 та від 05 листопада 1987 року №402864), так як відсутнє підтвердження факту догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку.

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком та незарахування до страхового стажу окремих періодів роботи стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон №1058-ІV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

За приписами частини другої статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.

Отже, норми Закону №1058-IV умовами для призначення пенсії за віком визначають не лише вік, а й наявність відповідного страхового стажу на час досягнення віку.

Як встановлено абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

За приписами частини першої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку (підпункт «ж» частини третьої статті 56 Закону №1788-XII).

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637, зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2022 року №1058). Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (абзац другий пункту 1, пункт 2 Порядку №637).

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі змінами).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Як передбачено пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, з-поміж іншого, реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За приписами частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У позивача наявна трудова книжка серії НОМЕР_3 , яка надавалася разом із заявою про призначення пенсії (а.с.11-12).

Судом із записів трудової книжки серії НОМЕР_3 встановлено, що позивач розпочала трудову діяльність з 14 серпня 1979 року на території Білоруської РСР (з 25 серпня 1991 року Республіка Білорусь). У межах спірних періодів (записи №3-№11) ОСОБА_1 працювала з 04 липня 1980 року по 24 липня 1995 року - на посаді робітниці по збереженню сумок магазину №17 Брестського міськхарчторгу (який 01 лютого 1994 року перетворений в Державну торгівельну фірму «Продтовари», а з 30 червня 1993 магазин №17 переданий з підпорядкування Державної торгівельної фірми «Продтовари» в підпорядкування Державного торгівельного підприємства «Світанок», надалі з 01 липня 1995 року магазин №17 прийнятий із підпорядкування Державної торгівельної фірми «Продтовари» в підпорядкування Державного торгового підприємства «Світанок» №4), з 24 липня 1995 року переведена прибиральницею магазину №4 Державного торгового підприємства «Світанок», звідки була звільнена 19 листопада 1999 року; з 13 квітня 2000 року по 31 травня 2006 року працювала прибиральницею в магазині №3 Об`єднаного акціонерного товариства «Світанок».

Зазначені записи у трудовій книжці є чіткими, зрозумілими, послідовними скріплені печатками та підписами відповідальних осіб.

Відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії, ГУ ПФУ в Запорізькій області виходило з того, що до страхового стажу не може бути зараховано період роботи з 04 липня 1980 року по 31 грудня 1991 року через відсутність нотаріально засвідченого перекладу печатки, якою засвідчено записи за цей період, а періоди роботи з 01 січня 1992 року по 30 червня 1993 року, з 01 липня 1995 року по 19 листопада 1999 року, з 13 квітня 2000 року по 31 травня 2006 року - бо Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення припинила свою дію 23 грудня 2023 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що відповідно до частини шостої статті 13 Закону України від 25 квітня 2019 року №2704-VIII «Про забезпечення функціонування української мови як державної» органи державної влади, влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Аналогічні положення передбачені абзацом восьмим пункту 2.9 розділу II Порядку №22-1. Так документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачаю міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як передбачено частиною другою статті 4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав учасниць Співдружності Незалежних держав, в тому числі Україна та Республіка Білорусь (далі - Угода).

Статтею 6 Угоди установлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно із статтею 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

При цьому пунктом 2 статті 13 Угоди обумовлено, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» Україна вийшла з Угоди (відповідно до інформації в листі Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року №72/14-612-108210 Угода припинила свою дію для України 19 червня 2023 року).

Подібні норми щодо взаємного визнання стажу, набутого у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях сторін, були передбачені у статтях 6, 12, 16 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14 грудня 1995 року, яку ратифіковано Законом України від 22 листопада 1996 року №546/96-ВР (Угоду денонсовано Законом від 29 травня 2023 року №3117-IX, а листом Міністерства закордонних справ від 15 серпня 2023 року №72/14-612/1-96203 повідомлено про припинення дії Угоди 23 грудня 2023 року).

Між тим з наведених норм слідує, що трудовий стаж, набутий на території однієї з держав-учасниць Угоди, визнається іншою державою, а необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав-учасниць, приймаються на території держав-учасниць без легалізації; права громадян, набуті згідно з положеннями Угоди, не втрачають своєї сили в разі її денонсації.

Суд зазначає, що в трудовій книжці НОМЕР_3 записи про періоди роботи позивача в Республіці Білорусь засвідчені відтисками печаток відповідних підприємств. Зауваження відповідача про відсутність перекладу печатки жодним чином не є підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 04 липня 1980 року по 31 грудня 1991 року, при тому що ГУ ПФУ в Запорізькій області за тих самих підстав зарахувало інший період роботи з 14 серпня 1980 року по 22 травня 1980 року у тому ж Брестському міськхарчторзі (записи №1-№2), що слідує зі змісту спірного рішення та форми РС-право (а.с.13).

Тож дії відповідача позбавлені не лише правового обґрунтування, а й логіки та послідовності.

Також необхідно зазначити, що в матеріалах справи наявний переклад трудової книжки НОМЕР_3 на українську мову із нотаріальним посвідченням справжності підпису перекладача (надано суду). Водночас при прийнятті документів разом із заявою від 02 травня 2025 року орган Пенсійного фонду не повідомляв про необхідність надання перекладу трудової книжки (у розписці-повідомленні відповідний запис відсутній).

Суд наголошує, що права, набуті ОСОБА_1 до ухвалення відповідних рішень про припинення дії міжнародних угод, не є підставою для відмови в обчисленні стажу (стаття 13 Угоди від 13 березня 1992 року, стаття 16 Угоди від 14 грудня 1995 року), а позивач як громадянка України наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав. За наявності чинних у період роботи положень міжнародної угоди, що передбачали відповідне право, особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні періоду роботи до страхового стажу. Інший підхід суперечить принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Тому право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Підсумовуючи наведене, суд вважає протиправним незарахування позивачу до стажу роботи періодів роботи згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_3 з 04 липня 1980 року по 31 грудня 1991 року, з 01 січня 1992 року по 30 червня 1993 року, з 01 липня 1995 року по 19 листопада 1999 року (при тому, що з 04 липня 1980 року по 19 листопада 1999 року позивач працювала безперервно).

При цьому з наведених підстав до страхового стажу позивача підлягає зарахуванню також період роботи з 01 липня 1993 року по 30 червня 1995 року, який згідно з формою РС-право (а.с.13) не зараховано до страхового стажу, однак причини такого незарахування у спірному рішенні відсутні.

З приводу періоду роботи з 13 квітня 2000 року по 31 травня 2006 року (також на території Республіки Білорусь), то необхідно врахувати, що з набранням чинності (01 січня 2004 року) Законом №1058-IV умовою зарахування періодів до страхового стажу є щомісячна сплата страхових внесків.

При вирішенні спору в контексті мотивів спірного рішення суд також зауважує, що відповідно до частини другої статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

З огляду на те, що у спірний період позивач перебувала у трудових відносинах, то підтвердження догляду за дітьми (01 жовтня 1987 року та ІНФОРМАЦІЯ_2 ) не потребує (за приписами пункту «ж» частини третьої статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку).

Перевіривши фактичну та юридичну обґрунтованість доводів сторін, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 09 травня 2025 року №73 не відповідає аналізованим нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, порушує право ОСОБА_1 на соціальний захист, тому його належить визнати протиправним та скасувати.

Окремо необхідно зазначити, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За наведених обставин та зважаючи на межі позовних вимог, суд дійшов висновку про зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 травня 2025 року про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 04 липня 1980 року по 19 листопада 1999 року та з 13 квітня 2000 року по 31 травня 2006 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, позов належить задовольнити у наведений вище спосіб.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 19 червня 2025 року, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.7, 21).

Оскільки суд задовольняє позов, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Запорізькій необхідно стягнути судові витрати у сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 158Б, ідентифікаційний код юридичної особи 20490012) про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 09 травня 2025 року №73.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 травня 2025 року про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 04 липня 1980 року по 19 листопада 1999 року та з 13 квітня 2000 року по 31 травня 2006 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк