Справа № 280/9314/24
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 280/9314/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року в адміністративній справі №280/9314/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №235/03-16 від 12.04.2024 №22 в частині відмови ОСОБА_3 у призначенні грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, станом на день її призначення у відповідності з вимогами п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_3 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, станом на день її призначення у відповідності з вимогами п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Суд:

- визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №235/03-16 від 12.04.2024 №22 в частині відмови ОСОБА_3 у призначенні грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, станом на день її призначення у відповідності з вимогами п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_3 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій, станом на день її призначення у відповідності з вимогами п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив;

- стягнув на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області є належним відповідачем по справі та не залучило його в якості відповідача по справі. 07.04.2024 ОСОБА_4 звернулася із заявою щодо проведення перерахунку пенеі "Допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами". Надана позивачем заява від 07.04.2024 відпрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, за результатами якої рішенням №235/03-16 від 12.04.2024 №22 частково відмовлено в перерахунку пенсії ОСОБА_4 , а саме в частині призначення одноразової грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій у зв?язку з відсутністю правових підстав. Аналіз наданої ОСОБА_4 заяви від 07.04.2024 щодо призначення одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення згідно пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058 свідчить про відсутність права на призначення одноразової грошової допомоги, оскільки страховий стаж, який визначає право на виплату грошової допомоги, обчислений у відповідності до вимог чинного законодавства, становить 33 роки 6 місяців 23 дні, але на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 25 нього Закону - 09.11.2023, в реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація, що підтверджує роботу на посаді і в закладі державної та комунальної форми власності, передбаченій Переліком 909. Таким чином, перерахунок проведено частково в частині допризначення заробітної плати.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що нею дотримані всі умови для отримання грошової допомоги, а Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області мало можливість прийти до висновку та прийняти рішення на користь позивача і виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

17.01.2024 ОСОБА_2 звернулась до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява по призначення пенсії від 17.01.2024 відпрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. За результатами ОСОБА_3 призначено пенсію за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 09.11.2023. Страховий стаж враховано по 31.03.2022 року, який склав 33 роки 6 місяців 23 дні.

Під час призначення пенсії право на одноразову грошову допомогу, передбачену пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не вирішувалось.

07.04.2024 ОСОБА_2 звернулася із заявою щодо проведення перерахунку пенсії «Допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами».

Надана позивачем заява від 07.04.2024 відпрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістами ГУ ПФУ в Запорізькій області, за результатами якої рішенням №235/03-16 від 12.04.2024 №22 частково відмовлено в перерахунку пенсії ОСОБА_3 , а саме в частині призначення одноразової грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій у зв`язку з відсутністю правових підстав.

Так, у рішенні пенсійного органу зазначено, що аналіз наданої позивачем заяви від 07.04.2024 щодо призначення одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення згідно пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058 свідчить про відсутність права на призначення одноразової грошової допомоги, оскільки страховий стаж, який визначає право на виплату грошової допомоги, обчислений у відповідності до вимог чинного законодавства, становить 33 роки 6 місяців 23 дні, але на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 25 цього Закону - 09.11.2023, в реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація, що підтверджує роботу на посаді і в закладі державної та комунальної форми власності, передбаченій Переліком 909.

Перерахунок проведено частково в частині врахування заробітної плати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що з 1991 року позивач працювала на посадах лікаря, лікаря-лаборанта, завідуючого лабораторією СНІД і СНІД-асоційованих інфекцій центру з профілактики та боротьби зі СНІДом в «Центральній міській лікарні ім. Леніна» в м. Слов`янськ Донецької області, Відповідно до останнього запису у трудовій книжці позивач з 01.08.2016 і по день вирішення справи судом працює у Комунальному некомерційному підприємстві «Донецький обласний центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» на посаді «завідуючого лабораторії». Станом на час досягнення пенсійного віку 08.11.2023, позивач мала спеціальний страховий стаж 33 роки 6 місяців 23 дні, достатній для призначення грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка призначається під час виходу на пенсію за віком, що не оспорюється відповідачем.

Колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

За приписами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі Порядок).

Пунктом 5 Порядку встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Відповідно до пункту 7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Синтаксичний аналіз пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, дає підстави для висновку, що умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. При цьому законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.

За змістом вказаної норми отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 328/1619/17(2-а/328/80/17) зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування будь-якого іншого виду пенсії.

У постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 522/5056/16-а Верховний Суд також зазначив, що для отримання грошової допомоги, при призначенні пенсії за віком, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій, мають бути дотримані такі вимоги: особа має досягнути пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема частиною 1 ст. 26 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років; на день досягнення пенсійного віку особа мала працювати в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і мати страховий стаж, зокрема для чоловіків - 35 років, на таких посадах; особа до цього не отримувала будь-яку пенсію.

Верховний Суд у постанові від 02.03.2020 № 175/4084/16-а(2-а/175/86/16) за змістом наведених норм законодавства доходить до висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з: 1) наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах; 2) вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також 3) неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії. Водночас, що умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, як помилково вважали суди попередніх інстанцій, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Слід зазначити і про те, що законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.

Верховний Суд у постанові від 02.03.2020 № 175/4084/16-а(2-а/175/86/16) зазначає, що отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем, як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

У постанові від 15.06.2022 по справі №200/854/19-а, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що суть зазначеної грошової допомоги полягає в додатковій гарантії для працівників, які працювали в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Наявність такої гарантії спонукає осіб працювати саме в установах державної або комунальної форми власності і набувати необхідний стаж у зазначених установах. При цьому, зміст норми 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV дозволяє стверджувати, що у разі, якщо на день досягнення пенсійного віку особа не має відповідного спеціального стажу (для жінок 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин), то така особа може «відтермінувати» реалізацію свого права виходу на пенсію задля набуття спеціального стажу, необхідного для отримання грошової допомоги. Таке тлумачення зазначеної норми є цілком логічним. Особа продовжує працювати в установах державної або комунальної форми власності та погоджується отримувати пенсію з більш пізнього віку, а держава, в свою чергу, заохочує таких осіб додатковою соціальною гарантією.

Колегія суддів зазначила, що норму пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону №1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог:

- станом на день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її право на зазначену грошову допомогу втратили);

- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.

За даними, що містяться в паспорті громадянина України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла віку 60 років, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у сукупності з наявністю страхового стажу 30 років, є умовою призначення пенсії за віком.

ОСОБА_2 відповідно до інформації про страховий стаж, що міститься в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , з 1991 року працювала на посадах лікаря, лікаря-лаборанта, завідуючого лабораторією СНІД і СНІД-асоційованих інфекцій центру з профілактики та боротьби зі СНІДом в «Центральній міській лікарні ім. Леніна» в м. Слов`янськ Донецької області, яка неодноразово була перейменована та реорганізована, що підтверджується відомостями з довідки №01/10-32 від 05.01.2024.

Зокрема в 2002 році в комунальний лікувально-профілактичний заклад «Міська лікарня імені Леніна», в 2016 в «Міська клінічна лікарня м. Слов`янська».

Відповідно до останнього запису у трудовій книжці позивач з 01.08.2016 і станом на день розгляду справи судом працює у Комунальному некомерційному підприємстві «Донецький обласний центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» на посаді «завідуючого лабораторії», що підтверджується інформацією з трудової книжки НОМЕР_1 та довідками №01/10-32 від 05.01.2024, №02042024/1 від 02.04.2024.

Пункти "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначають окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років. Зокрема право на пенсію за вислугу років мають: «е) працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України…»

Вказані посади, на яких працювала позивачка, передбачені переліком посад, робота на яких дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема «Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі Перелік №909).

Так, пункт 2 Переліку №909 включає такі заклади охорони здоров`я, як «лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри», та посади: «лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад)».

Наказом Міністерства охорони здоров`я України №385 від 28.10.2002 затверджено «Переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я, посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою, залучених до надання реабілітаційної допомоги у складі мультидисциплінарних реабілітаційних команд в закладах охорони здоров`я».

Підпункт 1.1 вказаного переліку включає такі види лікарняних закладів, як: Лікарня (республіканська, обласна, центральна міська, міська, центральна районна, районна), Центр з профілактики та боротьби зі СНІДом (підпункт 1.1.3).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заклад, в якому працює позивач, відноситься до лікарняного закладу, визначеного у Переліку №909.

Перелік лікарських посад у закладах охорони здоров`я затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 жовтня 2002 року №385 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 06 травня 2021 року №884).

Так, відповідно до розділу ІІ «Керівники структурних підрозділів» Наказу №385 посада «завідувач» (п. 1) відноситься до посади лікаря-спеціаліста.

Вказане корелюється з положеннями Переліку №909 про те, що посада у закладі охорони здоров`я, на якій працює особа, що має право на пенсію за вислугу років, може мати й інше найменування, не виключаючи «лікар».

Отже позивач, перебуваючи на посаді завідуючого лабораторією, є лікарем, зокрема виходячи з профілю підрозділу, який вона очолює, лікарем-лаборантом-імунологом.

Стосовно тверджень апелянта, викладених у спірному рішенні та покладених в основу доводів апеляційної скарги, стосовно відсутності інформації про роботу на відповідній посаді в реєстрі застрахованих осіб, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 8 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1, «документами, що підтверджують право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону є: трудова книжка, копія наказу (розпорядження) про звільнення або відомості про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб. У тих випадках, коли в трудовій книжці або відомостях про трудову діяльність у реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація, що підтверджує роботу на посадах і в закладах, установах державної та комунальної форми власності, передбачених постановами Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення», від 04 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі Перелік №909), додаються уточнюючі довідки закладів, установ або їх правонаступників, інші документи, що підтверджують такі відомості.»

Позивачка на підтвердження права на виплату грошової допомоги надала відповідачу копію трудової книжки НОМЕР_1 , а крім того довідки №01/10-32 від 05.01.2024, №02042024/1 від 02.04.2024, що підтверджують стаж роботи, та в яких вказана посада, на якій працює позивач.

Згідно з положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року за №1788-ХІІ (надалі- Закон №1788- XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку №22-1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №22-1) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Статтею 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд.

Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями.

Абзацом 4 частини 2 статті 20 вказаного Закону визначено, що з метою обліку в електронній формі відомостей про трудову діяльність працівника страхувальник подає відомості про працівника щодо переведення на іншу роботу (посаду), звільнення, поновлення на роботі, призупинення/поновлення дії трудового договору, а також про присвоєння, зміну або позбавлення рангу, розряду, класу, звання, категорії, складення присяги, належності або неналежності осіб, які працюють, у тому числі підприємців, або забезпечують себе роботою самостійно, до професійних спілок та/або до осіб, які підлягають обов`язковим медичним оглядам.

На кожну застраховану особу заводиться персональна електронна облікова картка, до якої включаються, крім іншого, і такі відомості, як: страховий стаж, заробітна плата (дохід, грошове забезпечення), розмір сплаченого єдиного внеску (страхових внесків) та інші дані, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті громадянина України, для яких зазначаються серія (за наявності) та номер документа, що посвідчує особу, з індексом: для осіб з паспортом громадянина України у формі книжечки "БК", для осіб з паспортом громадянина України у формі картки - "Р", для іноземців та осіб без громадянства, які працювали на території України і не мали реєстраційного номера облікової картки платника податків, - "F"); рік, за який внесено відомості; розмір єдиного внеску за відповідний місяць; сума сплаченого єдиного внеску за відповідний місяць; професійна назва роботи; посада із зазначенням структурного підрозділу; відомості про трудову діяльність (про прийняття на роботу, присвоєння, зміну, позбавлення розряду, рангу, класу, звання, категорії, складення присяги, проходження стажування, переведення на іншу роботу, підстави звільнення); інформація про основне місце роботи ; дані про особливі умови праці, що дають право на пільги із загальнообов`язкового державного соціального страхування; номер списків (розділ, підрозділ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України; результати атестації умов праці із зазначенням номера і дати розпорядчого акта; повна/неповна зайнятість; кількість відпрацьованих застрахованою особою календарних днів (годин) за відповідний місяць, у тому числі в особливих умовах праці, що дають право на пільги; інформація про підтвердження набутого особою на боці договірної сторони стажу роботи (страхового стажу) для застосовування накопичення періодів стажу роботи (страхового стажу) відповідно до міжнародних договорів; сума виплат (доходу), з якої сплачено страхові внески за відповідний місяць; сума призначеної пенсії; інша інформація, необхідна для обчислення та призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; інформація про страхові випадки (ч. 4 ст. 20).

Отже враховуючи викладене вище, відповідач мав повний доступ до інформації про трудову діяльність позивачки, в тому числі до назви її посади та роботи.

Позивач, виходячи з інформації з її трудової книжки, довідки з місця роботи №02042024/1 від 02.04.2024, а також Витягу з Реєстру застрахованих осіб загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу (Форма ОК-7), продовжує працювати у Комунальному некомерційному підприємстві «Донецький обласний центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» () на лікарській посаді завідувача лабораторією, але перебуває з 01.03.2024 у відпустці без збереження заробітної плати. Також відповідно до зазначеної довідки в період з 01.04.2022 по 29.02.2024 позивач була відсутня на робочому місці.

У зв`язку з цим, в реєстрі застрахованих осіб щодо позивачки відсутня інформація про її зарплату та про сплачений єдиний соціальний внесок, але відсутність такої інформації не пов`язана із фактом звільнення.

Відтак, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області дійшло помилкового висновку про відсутність підстав для призначення позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Колегією суддів встановлено, що станом на час досягнення пенсійного віку 08.11.2023, позивач мала спеціальний страховий стаж 33 роки 6 місяців 23 дні, достатній для призначення грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка призначається під час виходу на пенсію за віком.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №235/03-16 від 12.04.2024 №22 про часткову відмову в частині призначенні грошової допомоги, як наслідок визнання його таким, що підлягає скасуванню.

Стосовно доводів апелянта про визначення належного відповідача у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п. 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до п. 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

В даному випадку органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 07.04.2024 здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку. Проте, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, суд вважає наявними підстави покласти обов`язок щодо розгляду заяви позивача саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як визначений суб`єкт призначення.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке прийняло спірне рішення.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача про призначення допомоги, яким у цьому випадку є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не розглядало питання про призначення позивачу грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, а тому відсутні підстави для залучення співвідповідачем вказаний орган Пенсійного фонду.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не відповідають обставинам справи.

Відтак, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки доводів щодо незгоди апелянта з частиною рішення суду, в якій відмовлено у задоволенні позовних вимог, не викладено в апеляційній скарзі, суд не надає правову оцінку в цій частині.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року в адміністративній справі №280/9314/24 залишити без задоволення

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року в адміністративній справі №280/9314/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328-329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко