Справа № 160/20224/25
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
10.07.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 , заборгованості з пенсійних виплат за період з 01.12.2019 по 30.09.2022 року, яка утворилась на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2022 року по справі № 160/3401/22;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , заборгованість з пенсійних виплат в загальному розмірі 484 043,13 грн., яка включає в себе 29 994 грн. (3 відсотки річних) + 109 125,60 грн. (інфляційні нарахування), 344 923,53 грн. (заборгованості з пенсійних виплат за період з 01.12.2019 по 30.09.2022 року, яка утворилась на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2022 року по справі № 160/3401/22).
В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що він має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 344 923,53 грн за період з 01.12.2019 по 30.09.2022 згідно з рішенням суду. Незважаючи на це, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не здійснило фактичної виплати цих коштів. Позивач не погоджується з відповіддю ПФУ, вважаючи таку бездіяльність порушенням своїх прав та реалізації права на отримання призначеної пенсії. Позивач нарахував згідно ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні нарахування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
08.09.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, яка за своїм змістом аналогічна доводам викладеним в позовній заяві.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
ОСОБА_1 , є пенсіонером органів внутрішніх справ України (міліції) з 20 лютого 2001 року.
14.07.2022 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом було винесено рішення по справі № 160/3401/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії- задоволено:
визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у перерахунку та виплати з 01.12.2019 р. пенсії згідно із нової довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області» від 29.06.2021 року № 33/24/С-2052, виданої на ім`я ОСОБА_1 ;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.12.2019 р. пенсію згідно із нової довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Дніпропетровській області» від 29.06.2021 року № 33/24/С-2052 в розмірі 76 % грошового забезпечення з урахуванням усіх складових та додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) й премії, що містяться у довідці, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії .
06.12.2022 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа по справі № 160/3401/22 виданого 17.08.2022 року.
17.01.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було направлено лист на адресу органу виконання судових рішень, відповідно до якого повідомлялось: «На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2022 року по справі № 160/3401/22 проведений перерахунок пенсії ОСОБА_1 . Доплата ОСОБА_1 за період з 01.12.2019 по 30.09.2022 у розмірі 344 923,53 грн. буде здійснена при надходженні відповідного фінансування для виплати сум, нарахованих за рішеннями суду, в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили. Зважаючи на викладене, покладені судом зобов`язання вчинити дії виконані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області».
Органом виконавчої служби 02.03.2023 року та 05.04.2023 року було винесено дві Постанови про накладення штрафу на боржника - відповідача по даній справі, а у подальшому 19.04.2023 року було винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження, з огляду на наступне: «Станом на 18.04.2023 року рішення суду з боку боржника виконано в повному обсязі не було. 18.04.2023 на адресу Головного управління національної поліції у Дніпропетровській області направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення в порядку ст. 63, 75, 76 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 214 КПК України, ст. 382 КК України. Виконати рішення без участі боржника - неможливо», тож виконавчим органом було вирішено виконавче провадження № 70452297 закінчити.
У червні 2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з запитом про надання інформації з приводу отримання інформації як довго ще йому очікувати відповідні виплати.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 16.06.2025 року № 0400-010202-8/113606, повідомлено позивача, про те, що доплата пенсії на виконання рішення суду становить 344 923,52 грн.
Отже, як вбачається з усього вищенаведеного, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2022 року по справі № 160/3401/22 виконано не було, станом на день звернення до суду з даною позовною заявою відповідач оплату у нарахованому ним розмірі, а саме 344 923,53 грн., не здійснив, тож не і є підставою для звернення до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
За змістом ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд
Згідно з ч.2,3 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч.1 ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Згідно з положеннями ч.1 ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Крім того, приписами ч.1 ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що приписами ст.382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.
Вказані правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність спеціальних правових норм Кодексу адміністративного судочинства України (ст.382, 383), направлених на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.
Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Відтак, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, у відповідності до Кодексу адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, від 21.12.2020 у справі №440/1810/19, від18.05.2022 у справі №480/2378/21.
Проаналізувавши предмет позову у справі, яка розглядається, звернення позивача, надану відповідь, суд приходить до висновку, що такі дії відповідача не створюють окремого предмету позову, оскільки вчинені в результаті виконання рішення суду, зокрема у справі № 160/3401/22, в якій захищено право позивача на отримання пенсії за вислугу років із врахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, відповідно до довідки Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» від 29.06.2021 за № 33/24/С-2052, починаючи з 01 грудня 2019 року, з урахуванням виплачених сум.
Таким чином, фактичною підставою для звернення до суду із даними позовними вимогами є незгода з діями відповідача, вчиненими саме на виконання такого рішення суду.
Суд зазначає, що заявлені позовні вимоги стосуються порядку виконання судових рішень, а тому позивач, у випадку незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, має встановлене законом право в порядку ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Суд зазначає, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності повторного звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в п.63 постанови Великої Палати Верховного Суду від22.09.2020 у справі №910/3009/18 (провадження №12-204гс19), п.50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №925/642/19 (провадження №12-52гс20).
Одночасно суд звертає увагу на те, що не є можливим рішенням суду в окремій справі встановлювати протиправність не виконання іншого рішення суду в іншій справі. Встановлення протиправності дій стосовно не виконання судового рішення повинно відбуватись у межах тієї справи, у якій постановлено рішення, яке не виконано.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.
У відповідності до вимог ч.3 ст. 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Отже, КАС України встановляє спеціальний порядок зміни способу і порядку виконання рішення суду, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг, яке не виконується протягом більше 2-х місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням.
Позивач не позбавлений можливості подати у справі № 160/3401/22 заяву про зміну способу і порядку виконання рішення суду у порядку ч.3 ст. 378 КАС України.
Також безпідставними є нарахування позивачем 3% річних та інфляційних нарахувань згідно ст. 625 ЦК України на заборгованість з виплати пенсії позивачу, оскільки згідно статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, норми ЦК України не застосовується до регулювання відносин з виплати пенсій фізичним особам.
А тому, суд відмовляє у стягненні з відповідача 3% річних та інфляційних нархувань згідно ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ч.1 та 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, а відтак у задоволенні позову позовних вимог слід відмовити.
На підставі ст. 139 КАС України, у зв`язку з відмовою в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, судові витрати в т.ч. і витрати на правничу допомогу адвоката, які понесені позивачем, з відповідача не стягуються.
Керуючись ст. 9, 72-77, 90, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Златін