Справа № 160/25536/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

15 вересня 2025 року Справа 160/25536/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа Губинська селищна рада про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

08.09.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 04.09.2025 року через систему «Електронний суд» позовна заява ОСОБА_1 в особі представника Дугарь Ксенії Миколаївни до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа Губинська селищна рада, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №2-0408-UA0093577 від 16.09.2024 року на суму 144 289,46 грн. за 2024 рік, №-0408-UA0093577 від 11.04.2025 року на суму 80 802,10 грн.

Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що договір оренди земельної ділянки від 19.08.2005р. був нотаріально посвідчений, тож по-перше, додаткова угода про зміни до даного договору оренди повинна бути підписана сторонами договору, по-друге, за вказаною нормою така додаткова угода є дійсною, якщо вона нотаріально посвідчена. Інакше така умови, які просто передбачаються однією стороною договору, є недійсними. Тобто станом на теперішній час діють умови договору оренди земельної ділянки від 19.08.2005р., що були визначені первісно. Контролюючим органом - відповідачем не конкретизовано та не роз`яснено на підставі чого з ОСОБА_1 стягується сума оренди 1442 89,46 грн. за 2024 рік, а за 2025р. - сума 80 802,10 грн. Копія договору оренди земельної ділянки від 19.08.2005р., що додана до відповіді на адвокатський запит від 11.08.2025р. №70431/6/04-36-24-13-13, містить тільки протокол погодження порядку, строків та умов сплати орендної плати, де визначена сума орендної плати - 1869,25 грн на рік. Будь-яких рішень, заяв, додаткових угод не представлено; є ще такий факт, який будь-яким чином не пояснений та не підтверджений документально - при тому, що зміна розміру земельної ділянки не відбувалась, сума за 2025 рік є значно меншою на 63 487,36 грн., ніж за 2024 рік. Згідно п. 288.1. ст.288 ПКУ підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. В той же час, спірні податкові повідомлення-рішення та відповідь на адвокатський запит не містять жодної мотивації, яка б вказувала на правомірність їх винесення. Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Таким чином, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості актів індивідуальної дії призводить до їх протиправності.

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2025 року, зазначена вище справа була розподілена та 09.09.2025 року передана судді Пруднику С.В.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суддя виходить з наступного.

Так, відповідно ч.5 ст.49 КАС України про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Отже, зміст наведених норм процесуального Закону свідчить на користь висновку, що саме суд уповноважений вирішувати питання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача чи відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання (в залежності від порядку провадження- спрощене чи загальне), з власної ініціативи або за клопотанням учасників справи.

Згідно ч.4 ст.49 КАС України, у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, визначені ст. 167 КАС України.

Відтак, самостійне залучення позивачем до участі в справі третьої особи шляхом зазначення її в позовній заяві суперечить вимогам статей 49 та 160 КАС України, позаяк вступ третіх осіб до участі у справі відбувається за ухвалою суду.

У разі необхідності, позивач одночасно з поданням до суду позовної заяви може подати заяву про залучення третьої особи на стороні позивача чи відповідача. Втім, вказана заява повинна бути викладена окремо, з урахуванням положень ч.4 ст.49 КАС України, та додана до позову відповідно ч.5 ст.161 КАС України.

Також варто зазначити, що згідно з пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

У справі, що розглядається, спірним питанням є додержання ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №2-0408-UA0093577 від 16.09.2024 року на суму 144 289,46 грн. за 2024 рік.

У поданій до суду позовній заяві, представником позивача серед заявлених позовних вимог, заявлено клопотання про поновлення строку до суду із позовом в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №2-0408-UA0093577 від 16.09.2024р. на суму 144 289,46 грн. за 2024 рік.

Аргументи клопотання про поновлення строку зводяться до того, що одне із оскаржуваних податкових повідомлень-рішень (форма Ф) (далі - ППР) щодо суми нарахованого податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб, а саме ППР №2-0408-UA0093577 від 16.09.2024р. на суму 144 289,46 грн., отримане донькою ОСОБА_1 в листопаді 2024 року. Однак, зважаючи на тяжкі життєві обставини - чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував в тяжкому стані з діагнозом хвороба Паркінсона з вираженими порушеннями, починаючи з 31.01.2024р., що підтверджується довідкою лікаря-невролога від 31.07.2025р. Тож ОСОБА_1 доглядала його безперервно. ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Тож вказані обставини вплинули на стан здоров`я ОСОБА_1 та відсутність вільного часу для життя та вирішення будь-яких питань. Як тільки позивач прийшла в себе після стресу - життєвої травми, уклала договір про надання правової допомоги з метою доручення адвокату Дугарь К.М., розібратись із даними питаннями. Тож, підтверджуючі вказані обставини, представник позивача просить поновити строк для звернення до суду із позовом про визнання протиправним ППР №2-0408-UA0093577 від 16.09.2024р. на суму 144 289,46 грн.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються Кодексом адміністративного судочинства України.

У відповідності до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати можливість звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі, і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Таким чином, за змістом наведених процесуальних норм законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. Для звернення до адміністративного суду з позовом щодо захисту прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суддя зауважує, що такі законодавчо встановлені строки звернення до адміністративного суду, не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету - якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. Водночас, не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом шестимісячного з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення високої вірогідності того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

В свою чергу, порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї.

Отже, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, а також відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів.

Вирішуючи питання дотримання строків звернення до суду, суд зауважує наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У частині другій цієї статті зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Разом із тим, у постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 Верховний Суд відступив від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 2540/2576/18, у частині того, що строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду, у тому числі після використання процедури адміністративного оскарження, становить 1095 днів з дня отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.

У вказаній постанові Верховний Суд визначив помилковим твердження про те, що як за загальним правилом, так і у разі попереднього адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення строк звернення до суду становить 1095 днів відповідно до положень пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, оскільки ця норма права не встановлює процесуальних строків, а лише закріплює право платника податків на оскарження податкового повідомлення-рішення чи іншого рішення в суді в будь-який момент після його отримання із застереженням про те, що реалізація такого права за загальним правилом стає неможливою поза строками давності, які закріплені в статті 102 Податкового кодексу України.

Також Верховий Суд зазначив, що для забезпечення узгодженості судової практики з висновком, викладеним у цій постанові, під час вирішення тотожних спорів повинні враховуватися наведені висновки щодо застосування норм права незалежно від того, чи перераховані всі постанови Верховного Суду, в яких викладена правова позиція, від якої відступила судова палата.

За таких обставин, суд уважає, що податкові повідомлення-рішення можуть бути оскаржені до суду у строки, передбачені частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно висновків, сформованих великою Палатою Верховного суду у постанові від 16 липня 2025 року у справі № 500/2276/24, в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень / дій / бездіяльності суб`єкта владних повноважень:

1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України);

2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, блокування ПН; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина четверта статті 122 КАС України);

3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 ПК України).

З матеріалів справи убачається, що позивач не скористався процедурою адміністративного оскарження, однак, позивач звернувся до суду із цим позовом 05.09.2025 року (документ сформований в системі «Електронний суд»), тобто з пропуском шестимісячного строку.

Натомість, представник позивача вказує, що спірне податкове повідомлення-рішення №2-0408-UA0093577 від 16.09.2024р. на суму 144 289,46 грн., отримане донькою ОСОБА_1 в листопаді 2024 року.

При цьому, докази щодо отримання податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №2-0408-UA0093577 від 16.09.2024р. позивач до суд не надав та таке спірне рішення долучено до матеріалів позовної заяви.

Судом приймається до уваги те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивача помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Разом з цим, на думку представника позивача, такі обставини вплинули на стан здоров`я ОСОБА_1 та відсутність вільного часу для життя та вирішення будь-яких питань. Як тільки позивач прийшла в себе після стресу - життєвої травми, уклала договір про надання правової допомоги з метою доручення адвокату Дугарь К.М., розібратись із даними питаннями. Тож, підтверджуючі вказані обставини, представник позивача просить поновити строк для звернення до суду із позовом про визнання протиправним ППР №2-0408-UA0093577 від 16.09.2024р. на суму 144 289,46 грн.

Водночас позивач наполягала на тому, що строк звернення до суду остання пропустила з поважних причин, тому він підлягає поновленню.

З цього приводу слід зазначити, що частина перша статті 121 КАС України передбачає, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин у справі.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Усталеною також є і практика Верховного Суду, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Поряд з наведеним суд касаційної інстанції звертає увагу, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У цій справі позивач вказує, що пропуск нею строку звернення до суду, зумовлений поважними причинами, зокрема впливом таких обставин, як погіршення стану здоров`я її чоловіка та його смерть, які безпосередньо вплинули на стан її здоров`я та укладення договору про надання правової допомоги з її адвокатом.

Однак, за усталеними підходами Верховного Суду:

- хвороба, перебування на амбулаторному лікуванні не є перешкодою для звернення до суду з позовом та не є об`єктивно непереборними обставинами, оскільки залежать виключно від волевиявлення самого позивача та належного використання ним своїх прав, визначених нормами закону (постанова від 23 травня 2024 року у справі № 420/12562/23);

- факт звернення позивача за правовою допомогою не змінює моменту, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі, якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання відповідної інформації (постанова від 14 листопада 2024 року у справі № 160/33822/23).

З урахуванням цього, наведені позивачем доводи не свідчать про поважність підстав пропуску строку звернення до суду.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.08.2025 року у справі №380/20996/24.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

За таких обставин, суд не погоджується з доводами представника позивача відносно поважності причин пропуску строку для звернення до адміністративного суду з цим позовом викладеними в клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Наведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального законодавства.

Частиною 6 ст. 161 КАС України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно з ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.

З огляду на викладене, позовну заяву слід залишити без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду вмотивованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із позовною заявою, вказавши інші обґрунтовані підстави для поновлення такого строку, якщо вони є, та надати суду докази поважності причин його пропуску (докази отримання донькою у листопаді 2024 року податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №2-0408-UA0093577 від 16.09.2024р. в разі наявності) або зазначити коли саме та ким отримано спірне податкове повідомлення-рішення.

Вищенаведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам встановленим КАС України, а тому вона підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

З метою забезпечення права позивача на судовий захист своїх прав та інтересів наявні підстави надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 160, 161, 169, 171, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду ОСОБА_1 із даною позовною заявою.

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника Дугарь Ксенії Миколаївни до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа Губинська селищна рада про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень- залишити без руху.

Позивачу надати строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду:

- заяви про залучення третьої особи (на боці позивача чи відповідача), викладеної з урахуванням положень ч.4 ст.49 КАС України;

- вмотивованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із позовною заявою, вказавши інші обґрунтовані підстави для поновлення такого строку, якщо вони є, та надати суду докази поважності причин його пропуску (докази отримання донькою у листопаді 2024 року податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №2-0408-UA0093577 від 16.09.2024р. в разі наявності) або зазначити коли саме та ким отримано спірне податкове повідомлення-рішення.

Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали про залишення позовної заяви з руху невідкладно надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С. В. Прудник