Справа № 400/9703/24
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 400/9703/24

адміністративне провадження № К/990/37151/25

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Блажівської Н.Є., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївський області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 5 серпня 2025 року у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Прометей-Топ" до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Прометей-Топ" (далі також - Позивач) звернулось до суду з позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі також - Відповідач) щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (далі також - ППР) від 13 вересня 2024 року № 704; № 704; № 704.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 9 квітня 2025 року повністю задовольнив позовні вимоги. Суд визнав протиправними та скасував ППР від 13 вересня 2024 року: № 704, № 0704 та № 704 .

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції:

-відхилив твердження податкового органу щодо нереальності здійснення господарських операцій між Позивачем та ФГ «Ульяна» з посиланням на те, що Позивач надав належні докази реальності господарської операції, а Відповідач не довів протилежне,

- визнав безпідставним висновок Відповідача про невикористання пшениці в господарській діяльності Позивача

- визнав, що висновок податкового органу про порушення Позивачем статті 201 Податкового кодексу України (далі також - ПК України) є необґрунтованим, з тих підстав, що Позивач правомірно склав податкові накладні в дні оформлення митних декларацій.

П`ятий апеляційний адміністративний суд 5 серпня 2025 року ухвалив постанову, якою рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року скасував.Прийняв нове судове рішення, яким задовольнив частково, й визнав протиправним та скасував ППР від 13 вересня 2024 року: № 704 на суму 1 897 281 грн (щодо зменшення бюджетного відшкодування на суму 1 264 854 грн та в частині застосування штрафних санкцій на суму 632 427 грн); № 704 на суму 1 436 341 грн (щодо зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість); № 704 повністю (щодо штрафних санкцій за нереєстрацію податкових накладних).В іншій частині позовних вимог відмовив.

П`ятий апеляційний адміністративний суд, ухвалюючи постанову в частині задоволення позовних вимог, дійшов висновку, що:

- Позивач надав належні докази, що підтверджують реальність операції з ФГ «Ульяна», а інформація з баз даних податкової служби сама по собі не є достатнім доказом нереальності операції для добросовісного платника. Податкове законодавство не ставить достовірність обліку платника в залежність від податкової дисципліни контрагентів;

- Позивач надав зовнішньоекономічний контракт на експорт пшениці та інформаційні довідки від ТОВ «Тіс-Міндобрива», а також товарно-транспортні накладні, що підтверджували транспортування пшениці до порту «Південний» для подальшого експорту. Це спростовує твердження про її невикористання в господарській діяльності;

- попереднє ППР, на яке посилався Відповідач, Позивач оскаржив у судовому порядку, а тому відповідно до вимог ПК Згідно вважається неузгодженим до набрання судовим рішенням законної сили, тому Позивач не був зобов`язаний відображати його зменшення;

- Щодо податкових накладних по операціям з ТОВ «Явкино Холдинг» (401 663 грн) контролюючий орган сам встановив у акті перевірки, що податкові накладні на ці операції були виписані та зареєстровані в ЄРПН, хоча і не були включені до декларації. Отже, підстави для штрафу за відсутність реєстрації таких накладних згідно ст. 120-1 ПК України були відсутні;

- Позивач правомірно склав податкову накладну № 12 від 20 червня 2024 року у день оформлення митної декларації, що відповідає положенням ПК України. Хоча реєстрація цієї накладної відбулася несвоєчасно (26 серпня 2024 року ), вона все ж була зареєстрована до оформлення акту перевірки та прийняття ППР. Стаття 120-1 ПК України передбачає штраф за відсутність реєстрації, а не за несвоєчасну реєстрацію;

- щодо податкової накладної, пов`язаної з «невикористаною пшеницею», то оскільки висновок про невикористання пшениці був спростований судом (як описано вище), застосування штрафних санкцій за нереєстрацію відповідної накладної на цю суму ПДВ також є безпідставним.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Миколаївський області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 5 серпня 2025 року, у якій скаржник просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -також - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України і пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Так, обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: норми матеріального права, яка неправильно застосована судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Якщо касаційна скарга подається на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається: норма матеріального права, яка неправильно застосована судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України у ній вказуються: норма матеріального права, яка неправильно застосована судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Подаючи ж касаційну скаргу на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник повинен вказати норми права, які, на його думку, неправильно застосовані судами, й врегульовують саме спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування стояло перед судами попередніх інстанцій.

Також обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1 і 2 частини четвертої статті 328 КАС України є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінку судами їх сукупності не можна вважати подібністю правовідносин.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

У поданій касаційній скарзі, скаржник, посилається на пункти 1, 3 та 4 частини другої статті 353 КАС України, а також покликається на висновки Верховного Суду у справах № 380/18276/21, № 380/2589/22.

У контексті означеного, суд звертає увагу на те, що ці посилання стосуються фактично висновків судів щодо господарських операцій Позивача з ФГ «Ульяна», доводи по інших епізодах фактично ґрунтуються лише на цитуванні норм права та висновків акту перевірки без зазначення у чому конкретно полягає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

За змістом пунктів 1, 3 та 4 частини другої статті 353 КАС України, на які покликається Відповідач у касаційні скарзі, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу; або;

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Отже, частина друга статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про не дослідження доказів виключно за умови попередньо зробленого судом висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Однак скаржником не наведено належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, а його посилання на висновки Верховного Суду саме по собі не є обґрунтуванням передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України підстави. Як вже було зазначено вище, ця підстава, відповідно до вимог процесуального закону, вимагає, зазначення у касаційній скарзі: норми матеріального права, яка неправильно застосована судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Щодо покликання на пункт 3 частини другої статті 353 КАС України, то жодних конкретних обставин або доказів, про встановлення і дослідження яких Відповідачем заявлялось би клопотання, касаційна скарга не містить, відповідно, така підстава наведена формально без належного обґрунтування.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або які зібрані у справі докази судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Разом з тим, касаційна скарга таких доводів не містить.

Резюмуючи наведене вище в сукупності, наведені скаржником доводи не узгоджуються з наведеними ним підставами касаційного оскарження судових рішень - пункти 1, 3 та 4 частини другої статті 353 КАС України.

В цілому доводи заявника зводяться до цитування норм права, що регулюють спірні правовідносини і опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, із загальним посиланням, що судом апеляційної інстанції рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України та виходить за межі повноважень касаційного суду.

Усталеною є позиція Верховного Суду про те, що вимогам касаційної скарги щодо скасування судових рішень і ухвалення нового про відмову в позові має кореспондувати викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судових рішень у взаємозв`язку із усіма висновками, які стали підставою для задоволення позову. Тобто, вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.

Отже, касаційна скарга має містити обґрунтування неправильного застосування судами норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права у взаємозв`язку із усіма висновками судів попередніх інстанцій, які стали підставою для задоволення позову та обов`язковим посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України(з наведенням обов`язкових умов у їх взаємозв`язку, передбачених для відповідної підстави).

Зазначене у сукупності свідчить про те, що скаржник допустив формальний підхід до оформлення касаційної скарги в частині викладення підстав для касаційного оскарження судового рішення.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївський області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 5 серпня 2025 року у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Прометей-Топ" до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Н.Є. Блажівська