Справа № 320/10047/24
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 року м. Київ № 320/10047/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного

управління Пенсійного фонду України у Полтавській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, у якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення № 01 від 26.01.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про відмову в переході з пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХII, п.10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII;

- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перевести з пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХII, п.10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеної у довідці Донецької митниці №11 від 23.01.2023 «Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця» (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), та довідки №14 від 31.01.2024 «Про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби»;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок ОСОБА_1 відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, з дати звернення до Пенсійного фонду України, а саме з 24.01.2024.

В позовній заяві позивач вказує, що після набуття права на отримання пенсії згідно із Законом України «Про державну службу» звернувся до відповідача із відповідною заявою про переведення на інший вид пенсії як державному службовцю, однак, йому було відмовлено у призначенні пенсії відповідно Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу» з посиланням на ст. 90 Закону України від 10.12.2015 року №889, пункти 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 щодо порядку, необхідного 20 років стажу роботи на відповідних посадах, категорії яких віднесені до посад державних службовців. Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки з 1 травня 2016 року набув чинності новий Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889 та згідно пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» даного Закону визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про державну службу», крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Відповідно до п. 12 вказаного розділу необхідною умовою для одержання пенсії державного службовця, у порядку, що діяв до набрання чинності Законом №889-VIII, є наявність у особи 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби до набрання чинності Законом №889-VIII. Позивач наполягає на наявності у нього необхідного стажу здобутого в митних органах, просить оскаржувану відмову визнати протиправною та зобов`язати відповідача перевести на спірну пенсію.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.08.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області надіслало на адресу суд відзив, в якому наполягає на відсутності підстав для задоволення позову. Вважає, що оскаржувана відмова є правомірною. Позивач перебуває на пенсії по інвалідності, звернувся із заявою про переведення його на пенсію за Законом України «Про державну службу» №889-VIII. Відповідач вказуючи серед іншого на ст. 154 МК України, постанову КМУ №839 зазначає, що періоди роботи посадових осіб в митних органах, органах державної фіскальної служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання - не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та вважає, що оскільки на день набрання чинності Законом № 889 (1 травня 2016 року) позивач не перебував на посаді державної служби та відсутні 20 років стажу на посадах, внесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України підстави для призначення пенсії за нормами статті 37 Закону України № 3723-XII відсутні. У задоволенні позjву відповідач просить суд відмовити.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало до суду клопотання про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву. Водночас на адресу суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, отже підстави щодо продовження строку для подачі відзиву відсутні.

У вказаному відзиві Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області вказало, що основним критерієм, який визначає підстави для зарахування періоду роботи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ є встановлення за займаною посадою відповідного рангу державної служби та прийняття присяги державного службовця. Відповідно до норм Митного кодексу України, посадовим особам митних органів присвоюються спеціальні звання. Водночас, Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 передбачено, зокрема, зарахування до стажу державної служби робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті митного контролю, але яка з набранням чинності Закону №889-VIIІ 01.05.2016 втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 Про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби. Отже, періоди роботи посадових осіб митних органів на посадах, в період перебування на яких були присвоєнні спеціальні звання - не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Крім того, стверджує, що періоди роботи працівників митних органів на посадах, в період перебування на яких були встановлені ранги державних службовців, підлягають зарахуванню до стажу роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Оскільки, відповідно до приписів статі 3 Закону № 889-VIII дія цього закону не поширюється на осіб, яким присвоюються спеціальні звання, періоди роботи позивача в митних органів на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання - не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Отже, підстави для задоволення позову відсутні.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Київській області та отримує пенсію по інвалідності згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

24.01.2024 позивач звернувся до територіального управління ПФУ за місцем проживання із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ, який набув чинності 01.05.2016.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за принципом екстериторіальності його документи для призначення пенсії були направлені на розгляд до ГУ ПФУ у Полтавській області.

ГУ ПФУ у Полтавській області 26.01.2024 прийняло рішення № 01 про відмову у перерахунку пенсії позивачу з тих підстав, що у позивача відсутній необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорії державних службовців. Зокрема, в оскаржуваному рішенні вказано, що Законом України «Про державну службу» визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України №3723 -XII «Про державну службу». Відповідно до ст.25 Закону №3723 визначені категорії посад державних службовців, посади працівників державної митниці (які мають спеціальні звання) даною статтею не передбачені.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаного Закону № 1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону № 1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Положеннями ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачений порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої саме цим Законом, на інший.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За ст. 25 Закону № 3723-ХІІ основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Зазначеною нормою установлені категорії посад державних службовців та віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

До 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01 травня 2016 року, відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відтак, 01 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» №889-VIII, та згідно з частиною 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За приписами п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш, як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ та мають, передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, вік і страховий стаж.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у рішенні від 04.04.2018 у справі №822/524/18 та у постановах від 26.06.2018 у справі № 676/4235/17, від 13.02.2019 у справі №822/524/18, від 10.04.2019 у справі №607/2474/17, від 02.04.2020 у справі №687/545/17, від 16.12.2021 у справі № 538/804/17.

При цьому, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії, відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Як встановлено та зазначено судом, позивач перебуває на пенсії по інвалідності за Законом №1058-IV, звернувся до пенсійного органу із заявою про переведення на пенсію державного службовця за Законом № 889-VІІІ.

Однак, відповідач відмовив вказуючи на те, що позивач на час набрання чинності Законом № 889-VІІІ не перебував на посаді державної служби та у позивача відсутні 20 років стажу на посадах, внесених до відповідних категорій посад державної служби.

Суд зазначає, що на момент звернення до відповідача із заявою позивач досяг необхідного пенсійного віку 62 роки.

Спірним у справі є твердження відповідача щодо відсутності у позивача необхідного стажу 20 років служби на посадах віднесених до відповідних посад державної служби, із відповідним званням, відповідач наполягає, що періоди роботи посадових осіб в митних органах не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, оскільки за митним кодексом присвоюються персональні звання, а не спеціальні згідно Постанови КМУ №839. Тому відсутні підстави для зарахування цих періодів роботи до стажу державної служби.

З такою позицією відповідача суд не погоджується та зазначає, що спеціальним законом, що визначає статус працівників митної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності є Митний кодекс України.

Стаття 156 Митного кодексу України 1991 року (набув чинності 1 січня 1992 року) передбачала, що працівник митного органу України є представником державного органу.

Стаття 154 Митного кодексу України 1991 року передбачала, що службовим особам митних органів України присвоюються персональні звання відповідно до займаних посад і стажу роботи.

Статтею 430 Митного кодексу України 2002 року (набув чинності 1 січня 2004 року) визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України «Про державну службу». Пенсійне забезпечення працівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, які не є посадовими особами, здійснюється на загальних підставах відповідно до законодавства України про пенсійне забезпечення.

Частиною 1 статті 569 Митного кодексу України 2012 року (набула чинності 1 червня 2012 року) встановлено, що працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.

Відповідно до статті 588 Митного кодексу України 2012 року, пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Частиною 2 статті 588 Митного кодексу України 2012 року визначено, що пенсійне забезпечення працівників органів доходів і зборів, які не є посадовими особами, здійснюється на підставах та у порядку, встановлених законом.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах установлених на той час законодавством.

Згідно з частиною 18 статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

До набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (до 1 травня 2016 року) посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби, визначалися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283 (далі - Порядок №283).

Згідно з пунктом 2 Порядку №283 (чинним до набрання законної сили Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015 року) до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

3 наведених норм частини 18 статті 37 Закону №3723-ХІІ, Порядку №283 та Митного кодексу України вбачається, що перебування на посадах митної служби, які передбачають присвоєння спеціального звання, перебування на посадах керівних працівників і спеціалістів органів, зокрема, митного контролю зараховується до стажу державної служби, який відповідно дає право на отримання пенсії державного службовця.

Крім того, чинним пунктом 7 частини 2 статті 46 Закону №899-VIII передбачено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Згідно постановою Кабінету Міністрів України «Про спеціальні звання посадових осіб органів доходів і зборів» від 23.10.2013 № 839 (втратила чинність з 16.10.2020 згідно постанови КМУ № 945 від 09.10.2020) затверджено Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння посадовим особам органів доходів і зборів.

Положення визначає перелік спеціальних звань, які присвоюються посадовим особам органів доходів і зборів, перелік посад та граничних звань за такими посадами.

Спеціальні звання присвоюються посадовим особам органів доходів і зборів, які забезпечують виконання завдань зазначених органів, визначених законами, а також здійснюють організаційне, юридичне, кадрове, фінансове, матеріально-технічне забезпечення діяльності таких органів.

За вказаним Положенням посадовим особам органів доходів і зборів присвоюються такі спеціальні звання, серед іншого,

- радник податкової та митної справи II рангу.

Спеціальні звання присвоюються посадовим особам органів доходів і зборів відповідно до займаних посад у межах переліку посад згідно з додатком, крім тих, які присвоюються Президентом України.

Спеціальні звання зберігаються за посадовими особами органів доходів і зборів довічно.

Позбавлення спеціального звання здійснюється виключно за вироком суду у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Згідно з чинним на час звернення із заявою пунктом 4 «Порядку обчислення стажу державної служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229, встановлено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Враховуючи вищезазначене, в даній справі також слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283, чинним до 01 травня 2016 року, тобто, у період проходження позивачем служби (далі - Порядок №283).

Відповідно до п. 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), серед інших, на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в митних органах зараховується до стажу державної служби, який дає право на набуття пенсії державного службовця згідно чинної ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 822/524/18 та постанові Верховного Суду від 10.07.2018 справа № 591/6970/16-а.

Згідно пункту 4 Порядку №283, документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Суд зазначає, що згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 та записів у ній, вбачається, що відповідно до записів № 13-34 у трудовій книжці, позивач працював :

- з 26.08.1991 по 17.02.1992 на посаді інспектора Донецької митниці;

- з 18.02.1992 по 02.07.1995 на посаді старшого інспектора Донецької митниці, 03.07.1995 звільнений за п.5 ст. 36 КзпП України за переведенням в Південно-Східне територіальне митне управління;

- з 03.07.1995 по 31.03.1997 на посаді начальника сектору по боротьбі з порушеннями митних правил служби по боротьбі з контрабандою і порушеннями митних правил в порядку переведення з Донецької митниці, 31.03.1997 року звільнений у зв`язку з ліквідацією, п. 1 ст. 40КзпП України;

- з 01.04.1997 по 14.02.1999 на посаді заступника начальника відділу дізнання та ПМП в Донбаській регіональній митниці;

- з 15.02.1999 по 10.06.2001 на посаді головного інспектора відділу по боротьбі з ПМП відділення по БК та ПМП в Донбаській регіональній митниці;

- з 11.06.2001 по 19.01.2006 переведений на посаду заступника начальника відділу дізнання відділу дізнання по боротьбі з ПМП в Донбаській регіональній митниці, 19.01.2006 звільнений з займаної посади в порядку переведення до Донецької митниці, п. 5 ст. 36 КзпП України;

- з 20.01.2006 по 26.06.2007 на посаді заступника начальника відділу дізнання та провадження у справах про порушення митних правил служби митної варти та боротьби з контрабандою в порядку переведення з Донбаської регіональної митниці, 26.06.2007 звільнений з займаної посади в порядку переведення до Східної регіональної митниці , п. 5 ст. 36 КзпП України;

- з 27.06.2007 по 30.04.2008 на посаді заступника начальника відділу організаційно-аналітичної роботи, служби боротьби з контрабандою та митної варти в порядку переведення з Донецької митниці, 30.04.2008 звільнений з займаної посади в порядку переведення до Східної митниці, п. 5 ст. 36 КзпП України;

- з 01.05.2008 по 31.05.2008 на посаді заступника начальника відділу боротьби з порушеннями митного законодавства служби митної варти та організації боротьби з порушеннями митного законодавства в порядку переведення зі Східної митниці;

- з 01.06.2008 по 04.05.2012 на посаді заступника начальника оперативного відділу служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил, 04.05.2012 звільнений з займаної посади за власним бажанням відповідно до ст. 38 КзпП України у зв`язку з набуттям другої групи інвалідності та виходом на пенсію по інвалідності.

15.06.1995 року позивачем було прийнято присягу згідно Закону України «Про державну службу».

01.04.2004 позивачу присвоєно спеціальне звання «радник митної служби 2 рангу».

Отже, стаж роботи позивача на вказаних вище посадах в митних органах становить більше 20 років, а саме 20 років 9 місяців 8 днів. Відповідно наявний страховий стаж.

Таким чином, суд вважає, що період роботи (служби) позивача в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відтак, позивачем дотримано всі умови, які визначені ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, пунктом 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII для переходу на пенсію державного службовця за Законом № 889-VIII.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення (ч. 3 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною відмови відповідача № 01 від 26.01.2024, позивачу у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України № 1058-IV на пенсію за віком відповідно п. 12 розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 889-VIII.

Суд зазначає, що в цій справі відсутні дискреційні повноваження відповідача щодо переведення позивача на спірний вид пенсії, оскільки судом встановлено порушення відповідачем норм діючого законодавства під час отримання заяви позивача та перевірки доданих до неї документів, з`ясування стажу роботи згідно записів трудової книжки, перевірки отримання ним відповідного звання ІІ рангу, що є обов`язком пенсійного органу.

Рішення за наслідками отриманої заяви та документів має бути прийнято на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію, що визначено затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 25.11.2005 № 22-1 Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тому, встановивши такі порушення суд не вбачає підстав для зобов`язання пенсійного органу повторно перевіряти надані позивачем при первинному зверненні документів.

Також з метою відновлення порушеного права позивача, враховуючи вищезгадане положення ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", необхідним є зобов`язання відповідача перевести позивача на спірний вид пенсії за заявою - з 24.01.2024.

Щодо обраного способу захисту, суд зазначає таке.

Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Згідно з пунктом 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Разом з цим, ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

До компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсії, судом здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача) щодо вказаних питань.

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, яке й прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача про призначення пенсії, яким у цьому випадку є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення № 01 від 26.01.2024 року Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про відмову ОСОБА_1 в переході з пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХII, п. 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області перевести ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХII, п.10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеної у довідці Донецької митниці №11 від 23.01.2023 «Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця» (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), та довідки № 14 від 31.01.2024 «Про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби».

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області провести перерахунок ОСОБА_1 відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, з дати звернення до Пенсійного фонду України, а саме з 24.01.2024.

5. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.