Справа № 500/2995/25
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/2995/25 пров. № А/857/27069/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Заверухи О.Б., Матковської З.М.,

за участю секретаря судових засідань Березюка Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року (головуючий суддя: Мартиць О.І., місце ухвалення - м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Відділу примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановив:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, 16.05.2025, звернулося з позовом до суду, в якому просило:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у ВП № 74121060 від 07.05.2025 про накладення штрафу у розмірі 10200 грн під час виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду у справі № 500/3742/22.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 19.04.2024 № 1900-0902-5/19191 проінформовано ВДВС, що ОСОБА_1 до розміру пенсії вже встановлено державну адресну допомогу як учаснику бойових дій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 656 «Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій» (до 210%), тобто на даний час щомісячна адресна допомога вже виплачується як учаснику бойових дій. Отже, пенсійним органом вжито всіх розумних заходів для виконання рішення суду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року у задоволені позову відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення та винести постанову, якою позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт наводить аналогічні доводи та обставини, які були викладені у позовній заяві, поданій до суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 74121060 з примусового виконання виконавчого листа № 500/3742/22 Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.08.2023 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячну державну адресну допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 656 «Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій», починаючи з 20.08.2022, з врахуванням раніше виплачених сум.

Виконавче провадження № 74121060 відкрите 09.02.2024, про що старшим державним виконавцем Відділу винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, у якій вказано боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Крім того, вимогою виконавця від 10.04.2024 зобов`язано боржника виконати вимоги виконавчого листа № 500/3742/22 від 11.08.2023, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом в повному обсязі (з наданням підтверджуючих документів) протягом 10 робочих днів, про що письмово повідомити Відділ.

Згідно листів від 19.02.2024 № 1900-0902-5/8357 та від 19.04.2024 № 1900-0902-5/19191 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області «Про надання інформації» встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернулося за роз`ясненням рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 у справі № 500/3742/22.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.04.2023 в задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про надання роз`яснення рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 відмовлено.

Керуючись вимогами статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» 07.05.2025 державним виконавцем за не виконання рішення суду з примусового виконання виконавчого листа № 500/3742/22 від 11.08.2023 виданого Тернопільським окружним адміністративним судом та вимог державного виконавця винесено постанову про накладення та стягнення з боржника штрафу в розмірі 10200 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою відповідача про накладення штрафу від 27.03.2025 позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що штраф відповідачем накладено правомірно, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не виконало рішення у справі № 500/3742/22, яке набрало законної сили. Натомість закон покладає на державного виконавця обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом № 1404-VIII. Оскільки постановою від 13.02.2025 у ВП № 74121060 старшим державним виконавцем Відділу вже було накладено на боржника Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області штраф у розмірі 5100 грн, державний виконавець, враховуючи подальше невиконання рішення суду боржником, не мав іншого законного варіанту поведінки як накласти на позивача штраф у подвійному розмірі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно зі ст. 1 Закон №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закон №1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закон №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 16 ч. 3 ст. 18 Закон № 1404-VIIІ виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 63 Закон № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Частиною 2 ст. 63 Закон № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закон № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Згідно ч. 1 ст. 75 Закон № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Проаналізувавши вищенаведені норми суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Крім цього, враховуючи наведені норми, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що невиконання боржником рішення суду без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII.

Однак, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Також обов`язкове виконання рішення суду, в тому числі, суб`єктами наділеними владними повноваженнями, покладається Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції» від 17.07.1997. Отже її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України, до яких відноситься і Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Тобто виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися за захистом до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. Обов`язковою умовою дотримання цього права є те, що особі має бути забезпечена можливість реалізації зазначених прав без будь-яких обмежень, перешкод чи ускладнень.

ЄСПЛ оцінює, чи процесуальні правила та процедури національних судів дозволяють особистому вирішенню справи та чи не є вони перешкодою для захисту прав особи. Занадто тривалі та складні процедури, які змушують людину звертатися до суду неодноразово, можуть бути визнані порушенням права на справедливий судовий розгляд.

ЄСПЛ розглядає випадки, коли національні органи влади не виконують судові рішення, що призводить до порушення права особи на справедливий судовий розгляд. Невиконання рішення перешкоджає реалізації права на ефективний судовий захист, що гарантується статтею 13 Конвенції. Національні судові системи повинні забезпечити надійний механізм захисту прав, включаючи забезпечення виконання судових рішень. Якщо рішення національного суду не виконується, це може бути визнано порушенням права на ефективний засіб правового захисту.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області без поважних причин не виконало рішення суду у справі № 500/3742/22, попри наявність обов`язку його виконати.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_1 вже призначено державну адресну допомогу як учаснику бойових дій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 656 (у розмірі до 210%), а також твердження про відсутність у матеріалах пенсійної справи документів щодо участі у бойових діях у період Другої світової війни чи встановлення інвалідності, є безпідставними та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Закон України №1404-VIII покладає на державного виконавця обов`язок вживати заходів примусового виконання рішень у спосіб та порядку, визначених виконавчим документом і законом. Одним із таких заходів є накладення штрафу на боржника у разі невиконання рішення суду.

Враховуючи, що постановою від 13.02.2025 у ВП №74121060 на боржника вже було накладено штраф у розмірі 5100 грн, а подальше невиконання рішення суду зумовило накладення штрафу у подвійному розмірі, постанова старшого державного виконавця від 07.05.2025 у ВП № 74121060 про накладення штрафу в сумі 10 200 грн є законною та обґрунтованою.

Отже, підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні, а позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не підлягають задоволенню.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд,

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року у справі № 500/2995/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 16.09.25