Справа № 200/4816/25
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 року Справа№200/4816/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79000, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області від 17.06.2025 №35;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області зарахувати до стажу державної служби період роботи ОСОБА_1 в органах податкової служби з 06.12.1993 по 01.05.2016;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області прийняти рішення про переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію державного службовця, відповідно статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII, починаючи з 10.06.2025.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона звернулась до органу Пенсійного фонду України із заявою щодо переходу з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» на пенсію зі віком відповідно до Закону України «Про державну службу». ГУ ПФУ у Львівській області рішенням від 17.06.2025 №35 відмовило у переведенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VІІІ, у зв`язку з тим, що "в період роботи в органах Державної податкової служби (Державної фіскальної служби) ОСОБА_1 обіймала посади за якими присвоювались спеціальні звання, а не ранги державного службовця, такі посади згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 №503-р не відносяться до відповідних посад державних службовців, а відтак не зараховуються до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до Закону №3723". Вказаним рішенням не враховано стаж позивача на посадах віднесених до посад державної служби в період з 06.12.1993 по 01.05.2016 року. Позивачка не погоджується з цим рішенням, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Зазначає, що її стаж державної служби становить понад 20 років, а тому вона підпадає під умови, визначені пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положеннями Закону України «Про державну службу». Відтак, просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 01.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 14.07.2025, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечила. Вказала, що час роботи в податковій інспекції та фіскальній службі не враховано до стажу державного службовця, у зв`язку з тим, що в ці періоди заявниці присвоєно спеціальні звання. Таким чином, відсутні правові підстави для здійснення перерахунку переходу на пенсію за віком відповідно до Закону «Про державну службу», оскільки позивачка не має стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, передбачених чинним законодавством. Просить у задоволенні позову відмовити

У відповіді на відзив представник позивачки вважає доводи відповідача безпідставними та просить позов задовольнити.

У період з 01.09.2025 по 15.09.2025 судді Донецького окружного адміністративного суду Зеленову А.С. надана відпустка.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини.

Позивачка, ОСОБА_1 , 10.06.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного Фонду України в Київській області із заявою про переведення пенсії за віком відповідно до Закону України " Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV(Закон №1058-IV) на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 06.08.2020 № 889-VІІІ(Закон №889-VІІІ).

Згідно пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за принципом екстериторіальності документи позивача для вирішення питання зміни пенсії були направлені на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.06.2025 № 35 ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії. Відмова мотивована тим, що у зв`язку з тим, що в період роботи в органах Державної податкової служби (Державної фіскальної служби) ОСОБА_1 обіймала посади за якими присвоювались спеціальні звання, а не ранги державного службовця, такі посади згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 №503-р не відносяться до відповідних посад державних службовців, а відтак не зараховуються до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до Закону №3723". При цьому відповідач не зарахував до такого стажу період роботи позивачки в органах державної податкової служби, в які їй було присвоєно спеціальні звання, що підтверджується відомостями трудової книжки позивачки.

Вважаючи таку позицію відповідача неправомірною, позивачка звернулась до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до Закону України "Про державну службу" № 889-VIII та постанови Кабінету Міністрів України № 622 від 14.09.2016 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII - на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

10.12.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про державну службу" № 889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016.

Згідно із пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII втратив чинність Закон України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993, крім статті 37, що застосовується осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу"№ 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 25 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII визначено, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Згідно з пунктом 1 "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Так, відповідно до статті 1 Закону України Закону України "Про державну службу" №3723-XII, який був діючим протягом тривалих періодів роботи позивачки на відповідних посадах в органах податкової служби, - державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апаратів щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 № 509-XII.

Згідно з частинами 5-8 статті 15 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 № 509-XII, правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу".

Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.

Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Частиною четвертою статті 15 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 № 509-XII передбачено, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності).

Тобто, даною нормою було установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статті 12 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 № 509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

З системного аналізу вказаних норм встановлено, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - дійсно перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

В свою чергу, "Порядком обчислення стажу державної служби", затвердженим постановою KM України від 03.05.1994 № 283 (чинним до набрання законної сили Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015) до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Таким чином, як Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 року, так і нормами діючих до нього профільних Законів України "Про державну службу" №3723-XII та Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 № 509-XII, "Порядку обчислення стажу державної служби", затвердженого постановою KM України від 03.05.1994 № 283, - передбачено зарахування до стажу державної служби роботу (службу) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів.

Постанова Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 586/965/16-а містить такі висновки щодо застосування зазначених норм права:

"Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які станом на 01.05.2016 займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби».

Так, відповідно даних трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 :

з 06.12.1993 прийнята на посаду державного податкового інспектора відділу оподаткування громадян Державної податкової інспекції по місту Слов`янську;

з 01.02.1994 призначена на посаду державного податкового інспектора відділу податків і зборів фізичних осіб Державної податкової інспекції по місту Слов`янську;

01.03.1994 прийнято присягу державного службовця, присвоєно 3 ранг державного службовця;

з 19.10.1994 призначена на посаду державного податкового інспектора відділу податків і зборів фізичних осіб Державної податкової інспекції по місту Слов`янську;

з 03.07.1995 призначена на посаду старшого державного податкового інспектора відділу податків і зборів фізичних осіб Державної податкової інспекції по місту Слов`янську;

з 06.07.1995 призначена на посаду головного державного податкового інспектора відділу податків і зборів фізичних осіб Державної податкової інспекції по місту Слов`янську;

з 13.12.1996 переведена на посаду старшого державного податкового інспектора відділу податків і зборів фізичних осіб Державної податкової інспекції по місту Слов`янську;

з 03.01.1997 призначена на посаду головного державного інспектора відділу податків на доходи, майно, транспортні засоби, держмито Слов`янської державної податкової адміністрації;

23.01.1998 присвоєно спеціальне звання "Інспектор податкової служби ІІ рангу";

з 30.03.1998 працювала на посаді головного державного інспектора відділу податків з фізичних осіб Слов`янської об`єднаної державної податкової інспекції;

з 04.03.1999 переведена на посаду головного державного інспектора відділу контролю в сфері ЗЕД та оподаткування банків та інших фінансово-креднитних установ Слов`янської об`єднаної державної податкової інспекції;

з 26.06.2000 працювала на посаді головного державного інспектора відділу валютного контролю Слов`янської об`єднаної державної податкової інспекції;

з 29.07.2000 працювала на посаді головного державного інспектора відділу валютно-фінансового контролю Слов`янської об`єднаної державної податкової інспекції;

з 08.11.2000 звільнена за переведенням;

з 09.11.2000 прийнята на посаду головного державного інспектора відділу валютно-фінансового контролю Слов`янської об`єднаної державної податкової інспекції;

з 21.01.2002 працювала на посаді головного державного податкового інспектора відділу контролю в сфері ЗЕД Слов`янської об`єднаної державної податкової інспекції;

04.02.2002 присвоєно спеціальне звання "Інспектор податкової служби І рангу";

з 02.09.2002 призначена на посаду головного державного податкового інспектора відділу документальних перевірок СГД-юридичних осіб Слов`янської об`єднаної державної податкової інспекції;

з 28.03.2003 призначена на посаду начальника відділу по контролю в сфері ЗЕД та організації перевірок фінансових установ Слов`янської об`єднаної державної податкової інспекції;

з 25.07.2003 призначена на посаду начальника відділу по контролю в сфері ЗЕД управління податкового аудиту та фінансового контролю Слов`янської об`єднаної державної податкової інспекції;

з 28.05.2004 призначена на посаду начальника відділу по контролю в сфері ЗЕД і перевірок фінансових установ управління податкового аудиту та фінансового контролю Слов`янської об`єднаної державної податкової інспекції;

01.11.2004 присвоєно спеціальне звання "Радник податкової служби ІІІ рангу";

з 10.02.2005 призначена на посаду начальника відділу по контролю в сфері ЗЕД управління контрольно-перевірочної роботи Слов`янської об`єднаної державної податкової інспекції;

з 06.09.2005 призначена на посаду завідувача сектору контролю за фінансовими установами та операціями у сфері ЗЕД Слов`янської об`єднаної державної податкової інспекції;

з 25.01.2007 призначена на посаду виконуючого обов`язки начальника відділу погашення прострочених податкових зобов`язань Слов`янської об`єднаної державної податкової інспекції;

з 11.04.2007 призначена на посаду начальника відділу погашення прострочених податкових зобов`язань Слов`янської об`єднаної державної податкової інспекції;

02.11.2007 присвоєно спеціальне звання "Радник податкової служби ІІ рангу";

з 16.03.2012 переведена на посаду виконуючого обов`язки начальника управління прогнозування, аналізу, обліку та звітності Слов`янської ОДПІ;

з 29.03.2012 призначена на посаду начальника управління прогнозування, аналізу, обліку та звітності Слов`янської ОДПІ;

з 22.07.2013 призначена на посаду начальника координаційно-моніторінгового управління Слов`янської ОДПІ у Донецькій області ДФС;

25.12.2013 присвоєно спеціальне звання "Радник податкової та митної справи ІІ рангу";

з 14.08.2015 призначена на посаду начальника координаційно-моніторінгового управління Слов`янської ОДПІ ГУ Міндоходів в Донецькій області;

з 04.03.2016 призначена на посаду начальника управління моніторингу доходів та обліково-звітних систем Слов`янської ОДПІ ГУ Міндоходів в Донецькій області;

з 01.09.2016 призначена на посаду начальника відділу моніторингу доходів та обліково-звітних систем Слов`янської ОДПІ ГУ Міндоходів в Донецькій області;

з 03.09.2018 звільнена за переведенням;

з 04.09.2018 призначена на посаду головного державного інспектора Слов`янської державної податкової інспекції Словянсько-Лиманського управління;

з 21.08.2019 звільнена за переведенням;

з 22.08.2019 призначена на посаду головного державного інспектора відділу моніторингу доходів та обліку платежів Слов`янської державної податкової інспекції Словянсько-Лиманського управління;

22.08.2019 присвоєно 5 ранг державного службовця;

з 19.12.2019 працювала на посаді головного державного інспектора відділу податкового моніторингу Слов`янської державної податкової інспекції Словянсько-Лиманського управління;

з 15.09.2020 переведена на посаду головного державного інспектора відділу обліку платежів та зведеної звітності управління електронних сервісів Слов`янської державної податкової інспекції Словянсько-Лиманського управління;

з 22.09.2020 переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу координації бюджетного процесу управління податкового адміністрування Слов`янської державної податкової інспекції Словянсько-Лиманського управління;

з 21.12.2020 звільнена за переведенням;

з 22.12.2020 призначена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу координації та моніторингу доходів бюджету управління податкового адміністрування юридичних осіб Головного управління ДПС у Донецькій області;

з 22.10.2021 працювала на посаді головного державного інспектора відділу координації та моніторингу доходів бюджету управління податкового адміністрування юридичних осіб Головного управління ДПС у Донецькій області;

з 15.11.2022 переведена на посаду головного державного інспектора відділу прогнозування та аналізу місцевих бюджетів управління економічного аналізу Головного управління ДПС у Донецькій області;

31.10.2024 державну службу припинено та звільнено у зв`язку з досягненням 65-річного віку.

Тобто, позивачка працювала на посадах у податкових органах у період з 06.12.1993 по 31.10.2024 безперервно, що не заперечується відповідачем.

З матеріалів справи судом встановлено, що фактичною підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" була відсутність у неї необхідного стажу державної служби у зв`язку з не зарахуванням до стажу державної служби періоду її роботи на посадах працівника податкової служби.

Щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що займані позивачкою посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII, суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 344.1 статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".

При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Відповідно до пунктів 343.1 - 343.2 статті 343 Податкового кодексу України, посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової та митної справи; державний радник податкової та митної справи I рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи I рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи I рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи.

Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується.

Згідно із пунктом 9 "Порядку присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 №839 посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.

Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.

Відповідно до пункту 4 "Порядку присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 № 839, до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.

Постановою Кабінету Міністрів України № 306 від 20.04.2016 "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в даному випадку податкового органу, віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Відтак, спеціальні звання посадових осіб органів державної податкової служби - прирівнюються до рангів державного службовця, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 306.

Отже, суд приходить до висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, внаслідок чого, період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Дана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 22.10.2013 у справі № 21-340а13, в якій колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу".

Зокрема, в постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 у справі 21-340а13 колегія суддів зазначила, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 № 503-р "Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців" не є підставою для відмови у зарахуванні до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання, оскільки зазначений акт виданий для врегулювання правового статусу працівників цих органів, що не мають спеціальних звань, та не змінює правового статусу посадових осіб податкових органів, які такі звання мають.

Крім того, слід зазначити, що спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України "Про державну податкову службу в Україні" № 509-XII та Податковий кодекс України, які мають вищу юридичну силу, ніж розпорядження КМУ.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII та "Порядку обчислення стажу державної служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, які діють з 01.05.2016, до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

При цьому, відповідно до пункту 5 "Порядку обчислення стажу державної служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, стаж державної служби обчислюється у днях, місяцях і роках.

Отже, враховуючи висновки Верховного Суду, та те, що позивачка з 06.12.1993 по 31.10.2024 працювала в органах державної податкової служби, прийняла присягу державного службовця (01.03.1994), обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової політики), що їй присвоювались відповідні ранги державних службовців та спеціальні звання за наслідками атестації у визначеному Законом України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 № 509-XII порядку, суд приходить до висновку, що всі періоди роботи (служби) позивача підлягають зарахуванню до стажу державної служби.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що станом на 01.05.2016 стаж державної служби позивачки склав більше 20 років, а зі заявою про переведення на пенсію державного службовця звернулася по досягненню пенсійного віку.

Тому Управління безпідставно відмовило у задоволенні заяви про переведення на виплату пенсії державного службовця.

З огляду на що суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.06.2025 № 35, як таке, що не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Що стосується позовної вимоги щодо зобов`язання прийняти рішення про переведення позивачки з пенсії за віком на пенсію державного службовця, відповідно статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723- XII, починаючи з 10.06.2025, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Суд зазначає, що відмова відповідача у переведенні позивача була обґрунтована відсутністю необхідного стажу, зобов`язавши відповідача зарахувати період роботи в органах державної податкової служби з 06.12.1993 по 01.05.2016 до стажу державної служби, суд не може зобов`язати прийняти рішення про переведення з пенсії за віком на пенсію державного службовця, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для прийняття рішення про переведення на інший вид пенсії. Внаслідок чого, відповідачу слід повторно розглянути заяву позивача від 10.06.2025 про переведення на пенсію державного службовця, відповідно статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723- XII із врахуванням висновків суду.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів в повному об`ємі правомірності своїх дій.

За таких обставин, заявлені позивачем позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до положень ч.1,8 ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 968,96 грн. необхідно відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79000, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.06.2025 №35.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до стажу державної служби періоди роботи ОСОБА_1 в органах податкової служби з 06.12.1993 по 01.05.2016 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.06.2025 про переведення на пенсію державного службовця, відповідно статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII, із врахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.С. Зеленов