Справа № 600/116/25-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/116/25-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк Олександр Петрович

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

15 вересня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №96 від 20.11.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком відповідно до п.3 ч.1 статті 115 Закону Україні від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.11.2024 про призначення дострокової пенсії за віком згідно статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до трудового/страхового стажу періоди роботи з 13.09.1988 по 14.10.1991, з 21.10.1991 по 16.12.1997, час догляду за дитиною з інвалідністю віком до 16 років з 06.05.2000 по 31.05.2015, час догляду непрацюючої матері за малолітньою дитиною (сином, ОСОБА_2 ) з 18.02.1999 по 06.05.2000, час догляду за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду ( ОСОБА_3 ) з 01.07.2023 по 24.09.2024; рішення про призначення дострокової пенсії за віком прийняти з урахуванням правової оцінки, наданої судом;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 24.09.2024 (дати першого звернення).

В обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення позивач посилається на те, що відмовляючи у призначенні їй дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний орган неналежно та не у повному обсязі дослідив документи, які були додані до заяви про призначення пенсії. На думку позивача, пенсійний орган дійшов до передчасного висновку про відсутність у позивача необхідного страхового стажу та, відповідно, підстав для призначення дострокової пенсії.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20 листопада 2024 року №96 про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12 листопада 2024 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Ленінським РВ УМВС України в Чернівецькій області 27 листопада 1997 року.

Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 14 вересня 1988 року позивач у період з 13 вересня 1988 року по 14 жовтня 1991 року працювала лаборантом кабінету хімії у Чернівецькому технікумі залізничного транспорту, а у період 21 жовтня 1991 року по 16 грудня 1997 року заступником комерційного директора в рекламному агентстві «Монза».

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 24 березня 1999 року ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 (на підставі свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 від 03 березня 2015 року ім`я « ОСОБА_5 » змінено на « ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з медичним висновком №2499 від 06 травня 2000 року сину позивача ОСОБА_7 було встановлено інвалідність у зв`язку із захворюванням (патологічним станом) двостороння вроджена клишоногість важкого ступеня.

У зв`язку зі встановленням сину позивача інвалідності 06 травня 2000 року ОСОБА_1 починаючи з 25 травня 2000 року отримувала соціальну пенсію по інвалідності, що підтверджується протоколом про призначення пенсії від 26 травня 2000 року.

Як вбачається з медичного висновку ЛКК №121 від 09 вересня 2024 року КНП «Міська дитяча поліклініка» захворювання ОСОБА_7 , що призвело до інвалідності, виявлено до 6-річного віку.

24 вересня 2024 року позивач звернулась до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за результатами розгляду якої рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (як уповноваженим територіальним органом Пенсійного фонду України, визначеним для розгляду такої заяви за принципом екстериторіальності) від 01 жовтня 2024 року №96 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу 15 років.

Так, згідно з указаним рішенням, пенсійним органом визначено страховий стаж позивача тривалістю 14 років 10 місяців 00 днів. При цьому вказано, що за результатами доданих до заяви документів до страхового стажу зараховані всі періоди роботи.

12 листопада 2024 року ОСОБА_1 повторно звернулась до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка за принципом екстериторіальності була передана на розгляд також до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За результатами розгляду вказаної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення від 20 листопада 2024 року №96, яким заявниці відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком.

У вказаному рішенні зазначено про відсутність у позивача необхідного страхового стажу 15 років. Натомість визначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 7 років 3 місяці 2 дні.

Так, за результатами розгляду документів, доданих до заяви, пенсійним органом не зараховано до страхового стажу періоди роботи позивача згідно трудової книжки від 14 вересня 1982 року серії НОМЕР_2 з 13 вересня 1988 року по 14 жовтня 1991 року та з 21 жовтня 1991 року по 16 грудня 1997 року (у даті наказу про звільнення наявне виправлення, не засвідчене в установленому порядку), оскільки ім`я заявниці " ОСОБА_8 " у свідоцтві про укладення шлюбу від 05.03.1994 серія НОМЕР_5 не відповідає паспортним даним " ОСОБА_8 ".

За таких обставин позивач звернулась до суду з цим позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірні періоди роботи позивача підтверджуються записами її трудової книжки, то вказані періоди роботи мають бути зараховані до страхового стажу позивача, враховуючи такі у сукупності з визнаним пенсійним органом страховим стажем позивача 7 років 3 місяці 2 дні, вказані становитимуть достатній страховий стаж (більше 15 років), необхідний для призначення позивачу дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись з рішенням щодо часткового задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що немає підстав для зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи, оскільки в трудовій книжці позивача містяться помилки в заповнені трудової книжки, а саме ім`я заявниці « ОСОБА_8 » у свідоцтві про укладання шлюбу від 05.03.1994 серія НОМЕР_5 не відповідає паспортним даним « ОСОБА_8 », а також у даті наказі про звільнення наявне виправлення, не засвідчене в установленому порядку.

Додатково апелянт вказує, що в трудовій книжці містяться неточні записи про періоди роботи, у зв`язку з відсутністю засвідчення вказаних записів печаткою підприємства, тому позивачу необхідно було надати органу Пенсійного фонду для підтвердження трудового стажу документи, визначені п. 3 Порядку № 637,які містять відомості про періоди роботи.

Також, в апеляційній скарзі містяться доводи щодо неправомірного зобов`язання судом першої інстанції зарахувати до стажу позивача періоди догляду за дитиною інвалідом віком до 16 років з 18.02.2002 по 21.07.2003, з 22.07.2006 по 31.05.2015.

Апелянт зазначає, що для зарахування зазначеного вище періоду до страхового стажу, позивачем необхідно подати відповідачу документи, які підтверджують саме отримання допомоги, за яку сплачені страхові внески у період з 22.07.2006 по 31.05.2015, оскільки без подання відповідних документів, відповідач не має правових підстав для прийняття позитивного для позивача рішення.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Згідно вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 8 Закону України від 9 липня 2003 року N 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право на отримання пенсії мають право громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1- 3 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах, визначені положеннями розділу ХІV1 Закону України №1058-ІV.

Разом з цим пунктом 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV передбачено право на призначення дострокової пенсії за віком для жінок, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матерів осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

Отже, для призначення дострокової пенсії матері особи з інвалідністю з дитинства на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV необхідно дотримання одночасно трьох умов: 1) мати особи з інвалідністю з дитинства виховала її до досягнення шестирічного віку; 2) жінка, яка є матір`ю особи з інвалідністю з дитинства, на момент звернення із заявою про призначення дострокової пенсії досягла віку 50 років; 3) наявність у матері особи з інвалідністю з дитинства необхідного страхового стажу тривалістю не менше ніж 15 років.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20 листопада 2024 року №96, пенсійним органом визнається, що станом на день звернення із заявою про призначення дострокової пенсії відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV вік ОСОБА_1 становив 55 років 3 місяці.

Щодо того, що ОСОБА_1 є матір`ю особи з інвалідністю з дитинства і виховувала її до досягнення шестирічного віку, то відносно цього зауважень (сумнівів) у пенсійного органу, згідно змісту оскаржуваного рішення, не було.

Поряд з цим стосовно наявного у ОСОБА_1 страхового стажу для призначення дострокової пенсії за віком, то Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 7 років 3 місяці 2 дні, тобто менше 15 років, що є однією з обов`язкових умов для призначення пенсії за пунктом 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV.

Визначаючи страховий стаж позивача саме у такій тривалості, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області в оскаржуваному рішенні вказано, що періоди роботи позивача згідно трудової книжки від 14 вересня 1982 року серії НОМЕР_2 з 13 вересня 1988 року по 14 жовтня 1991 року та з 21 жовтня 1991 року по 16 грудня 1997 року не зараховано з тих підстав, що у даті наказу про звільнення наявне виправлення, не засвідчене в установленому порядку, ім`я заявниці " ОСОБА_8 " у свідоцтві про укладення шлюбу від 05.03.1994 серія НОМЕР_5 не відповідає паспортним даним " ОСОБА_8 ".

Отже, спірним питанням у даній справі виступає саме наявність у позивача страхового стажу в розмірі, визначеному наведених вище правових нормах, для призначення дострокової пенсії за віком.

Так, згідно приписів частини 4 статті 24 Закону України №1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України № 1058-ІV набрав чинності 01 січня 2004 року, а тому періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 2004 року.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Отже, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

Стосовно доводів апеляційної скарги, щодо безпідставності зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивача, оскільки в трудовій книжці позивача містяться помилки в заповненні трудової книжки, а саме ім`я заявниці « ОСОБА_8 » у свідоцтві про укладання шлюбу від 05.03.1994 серія НОМЕР_5 не відповідає паспортним даним « ОСОБА_8 », а також у даті наказі про звільнення наявне виправлення, не засвідчене в установленому порядку, колегія суддів зазначає.

З матеріалів справи встановлено, що у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 14 вересня 1988 року містяться записи про те, що позивач у період з 13 вересня 1988 року по 14 жовтня 1991 року працювала лаборантом кабінету хімії у Чернівецькому технікумі залізничного транспорту, а у період 21 жовтня 1991 року по 16 грудня 1997 року заступником комерційного директора в рекламному агентстві «Монза».

Проте Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не зарахувало до страхового стажу позивача вказані періоди роботи, оскільки в наказі про звільнення наявне виправлення, не засвідчене в установленому порядку.

На час роботи позивача у період до 29 липня 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція №162).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції №162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Відповідно до пункту 8.1 розділу 8 Інструкції №162, контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється у порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 06 вересня 1973 року №656.

У пункті 18 вказаної постанови зазначено, що відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

З 29 липня 1993 року порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі Інструкція №58).

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Абзацом 1 пункту 4.1 Інструкції №58 встановлено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Крім цього, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (пункт 4 Постанови).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зауважує, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб. Обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Крім того, як підставно зауважено судом першої інстанції, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи, за наявності у трудовій книжки відомостей достатніх у своїй сукупності для визначення конкретного періоду роботи, не може бути підставою для виключення вказаного періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення організаційно-розпорядчих документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист, в тому числі вирішення питання щодо призначення пенсії за віком.

У даній ситуації в записах трудової книжки позивача чітко вказано відомості про початок і закінчення періодів роботи у певних підприємствах (установах, організаціях) із зазначенням посад, на яких працювала ОСОБА_1 .

Дані записи містять також і відомості про підстави їх внесення у трудову книжку позивача серії НОМЕР_2 (відповідні накази про прийняття на роботу та звільнення з роботи), однак такі записи не були враховані, фактично, з формальних підстав.

При цьому відповідачами у ході судового розгляду справи не подано до суду доказів визнання недостовірними записів трудової книжки позивача про періоди її роботи з 13 вересня 1988 року по 14 жовтня 1991 року та з 21 жовтня 1991 року по 16 грудня 1997 року.

Крім цього, суд зауважує, що відомості, зазначені на титульній сторінці трудової книжки позивача щодо її імені " ОСОБА_8 ", відповідають даним паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого Ленінським РВ УМВС України в Чернівецькій області 27 листопада 1997 року. Тобто, фактично, ідеться про одну й ту ж особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також суд звертає увагу на те, що на форзаці трудової книжки ОСОБА_1 міститься і запис про зміну нею прізвища у зв`язку з укладенням шлюбу, який підтверджено підписом особи, відповідальної за видачу трудових книжок, та печаткою підприємства. Тобто, трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 та запис на форзаці такої трудової книжки перебувають у нерозривному взаємозв`язку та, фактично, стосуються однієї й тієї самої особи.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що періоди роботи позивача з 13 вересня 1988 року по 14 жовтня 1991 року та з 21 жовтня 1991 року по 16 грудня 1997 року підтверджуються записами її трудової книжки і вказані періоди роботи мають бути зараховані до страхового стажу позивача, то, враховуючи такі у сукупності з визнаним пенсійним органом страховим стажем позивача 7 років 3 місяці 2 дні, вказані становитимуть достатній страховий стаж (більше 15 років), необхідний для призначення позивачу дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стосовно доводів, щодо неправомірного зобов`язання судом першої інстанції зарахувати до стажу позивача періоди догляду за дитиною інвалідом віком до 16 років з 18.02.2002 по 21.07.2003, з 22.07.2006 по 31.05.2015.

Колегія суддів звертає увагу, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (як уповноваженим територіальним органом Пенсійного фонду України, визначеним для розгляду такої заяви за принципом екстериторіальності) від 20 листопада 2024 року №96 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу у позивача 15 років. Натомість визначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 7 років 3 місяці 2 дні.

Так, за результатами розгляду документів, доданих до заяви, пенсійним органом не зараховано до страхового стажу періоди роботи позивача згідно трудової книжки від 14 вересня 1982 року серії НОМЕР_2 з 13 вересня 1988 року по 14 жовтня 1991 року та з 21 жовтня 1991 року по 16 грудня 1997 року.

Апеляційний суд зауважує, що згідно змісту оскаржуваного рішення спірним є лише питання не зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи з 13 вересня 1988 року по 14 жовтня 1991 року та з 21 жовтня 1991 року по 16 грудня 1997 року.

Водночас, колегія суддів вказує на таке.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону України №1058-IV, відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина 10 статті 20 Закону України №1058-IV).

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частина 12 статті 20 Закону України №1058-IV).

Згідно зі статтею 106 Закону України №1058-IV, у редакції до 01 січня 2011 року, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати.

В подальшому така відповідальність передбачена приписами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI, який набрав чинності з 01 січня 2011 року.

З огляду на вищезазначені норми закону, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, розрахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Таким чином, колегія суддів вказує на помилковість тверджень ГУ ПФУ в Донецькій області про те, що виключно відсутність сплати страхових внесків згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, можу виступати підставою для не врахування періоду трудової діяльності до страхового стажу.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі №199/1852/15-а та від 17 липня 2019 року у справі №144/669/17.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 20 листопада 2024 року №96, яким позивачу безпідставно відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняття рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.