Справа № 307/2948/25
Суддя: Бобрушко В. І.
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/2948/25
Провадження № 2-а/307/74/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І. при секретарі Ком`яті Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Тячівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до інспектора Тячівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. В позовній заяві зазначив, що 04 серпня 2025 року, близько 08 години 10 хвилин, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «FORD FOCUS», державний номерний знак НОМЕР_1 , за межами м. Тячів, у напрямку селища Буштино Закарпатської області, його було зупинено працівником поліції та повідомлено про порушення вимог дорожнього знаку 2.2 «Стоп». На місці зупинки інспектором Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Молнар В.В. відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №5389071 від 04.08.2025 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП із накладенням штрафу у розмірі 340 гривень. Вказана постанова мотивована тим, що ОСОБА_2 04.08.2025 о 08:12:09 м. Тячів, вулиця Армійська, керуючи транспортним засобом, порушив вимоги дорожнього знаку 2.2 та дорожню розмітку 1.12 проїзд без зупинки заборонено, чим порушив п.8.4«в» ПДР - порушення вимог заборонних знаків, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП. Із винесеною інспектором поліції постановою він не погоджується у зв`язку з наступним. Як зазначає, що, дійсно, 04.08.2025 року, близько 08 години 10 хвилин, керуючи автомобілем марки «FORD FOCUS», державний номерний знак НОМЕР_2 , на виїзді з м. Тячів у напрямку селища Буштино Тячівського району Закарпатської області, за АЗС «UPG», рухаючись позаду іншого автомобіля, він побачив працівника поліції, який переходив дорогу і показав жестами зупинитися на узбіччі, а сам в той час попрямував до іншого зупиненого автомобіля, взагалі не спілкуючись з позивачем. Виконавши вимогу інспектора поліції про зупинку, він зупинився на узбіччі дороги, до нього підійшов інший працівник поліції, який особисто не зупиняв, не представився, не повідомив про здійснення фіксації на камеру, не роз`яснив процесуальні права. Поліцейський повідомив про складання постанови про притягнення до відповідальності, оскільки ним не було здійснено зупинки на виконання вимоги знаку 2.2 «Стоп». Не погодившись із кваліфікацією та діями поліцейського, він запитав чи наявна відеофіксація вчинення саме інкримінованих йому діянь, на що почув відповідь про можливе здійснення відеофіксації на камеру прикордонного загону. Позивач вказує на те, що як вбачається з оскаржуваної постанови, ним було порушено вимоги дорожнього знаку 2.2, однак зазначений дорожній знак на вказаній ділянці дороги відсутній, що підтверджується фотографіями, які додаються до позовної заяви. А тому, вимоги дорожнього знаку (2.2), який відсутній (не розміщений) на проїжджій частині аж ніяк не міг порушити позивач. Також зазначає, що дорожній знак 2.2 відноситься до підпункту «б» п. 8.4 ПДР - знаки пріоритету. Однак у постанові зазначається про порушення п.п.«в» п.8.4 - заборонні знаки. Натомість, на вказаній ділянці дороги розміщений дорожній знак 3.41 «Контроль», який відноситься до заборонних знаків і порушення якого інспектором поліції не зазначено в постанові. Вказаний знак був розміщений на розділовій смузі руху, на висоті 05, - 1 метра, видимість якого повністю обмежується транспортними засобами, які рухаються попереду, особливо якщо це габаритні авто. Таким чином, як вбачається із вказаної постанови, перша частина фабули (де вказано про знак 2.2 який є пріоритетним) суперечить другій (де вказано про порушення заборонного знаку). Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини. Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Отже, зазначений знак 3.41 «Контроль» був розміщений серед дороги на розділовій смузі з істотним порушенням вимог 8.2-1 ПДР. Як зазначає позивач, маючи досвід керування транспортним засобом понад 20 років, знаючи вимоги до розміщення дорожніх знаків, рухаючись по вказаній ділянці дороги, він звертав увагу на знаки розміщені обабіч дороги та виконував їх вимоги. Всупереч вимогам вищезазначених нормативно-правових актів, інспектор поліції Молнар В.В., який не здійснював зупинку транспортного засобу, підійшовши до нього, не назвався, не повідомив про здійснення відеофіксації, хоча на його ремені знаходилася боді-камера, не роз`яснив права та обов`язки, не заслухав пояснення, не надав можливості заявити клопотання та дослідити докази, жодним чином не перевірив обставини справи, а виніс постанову про накладення стягнення у вигляді штрафу на підставі своїх власних припущень, зазначивши у постанові про порушення вимог дорожнього знаку, який взагалі не розміщений на вказаній ділянці дороги, що вказує на халатність і поверхневість розгляду адміністративної справи, що вбачається із мотивувальної частини оскаржуваної постанови, яка суперечить сама собі. Крім того, поліцейський не зазначив місце події, оскільки в постанові зазначено виключно вулиця Армійська м. Тячів, протяжність якої близько 3-4 км. Більш того, незважаючи на не згоду з кваліфікацією дій, та на прохання про можливість перегляду відеозапису, йому не було надано на огляд такий, інспектор лише зазначив, що можливо наявна відеофіксація у прикордонників, камери яких розміщені поруч. Вказане підтверджує той факт, що інспектором поліції під час розгляду справи порушено принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на власне бездоказове припущення інспектора.

Просить суд, скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5389071 від 04.08.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Представник Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що інспектором Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції Молнар В.В. було виявлено правопорушення, вчинене позивачем, внаслідок чого було складено постанову серії ЕНА № 5389071 та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. Представник зазначає, що на місці вчинення адміністративного правопорушення інспектором Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції Молнар В. В. було здійснено відеофіксацію події, що в розумінні статті 251 КУпАП є доказом в справі про адміністративне правопорушення (копія додається). Звертає увагу суду, що оскаржувана постанова складена відповідачем відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395. Посилання позивача на порушення ГУНП в Закарпатській області законодавства в даному випадку є безпідставними, необґрунтованими, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а тому суд в порядку ст.205 ч.1 КАС України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представники Тячівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, а тому суд в порядку ст.205 ч.1 КАС України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ст. 229 ч.4 КАС України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режиміскладеної поліцейським СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Молнар В.В. серії ЕНА №5389071 від 04 серпня 2025 року позивач ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності за ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень.

За змістом оскаржуваної постанови водій ОСОБА_1 , 04 серпня 2025 року, о 08 год. 12 хв., в м. Тячів по вул. Армійській, керуючи транспортним засобом марки «FORD FOCUS», державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимоги дорожнього знаку 2.2 та дорожню розмітку 1.12 «проїзд без зупинки заборонено», чим порушив п.8.4«в» ПДР порушення вимог заборонних знаків та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306.

У пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно пункту 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п.п.8.4 «в» Правил дорожнього руху, який згідно оскаржуваної постанови поліцейського порушив позивач ОСОБА_1 , передбачено, що водієм порушено вимоги заборонних знаків, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі. Заборонні знаки це група дорожніх знаків, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі, інформуючи учасників про те, що їм заборонено або дозволено робити на певній ділянці дороги.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Таким чином, суд звертає увагу, що зазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

У справі "Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain" від 06 грудня 1998 року (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться.

При цьому суд зазначає, що окремо сама по собі постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення. Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду щодо надання достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, викладеним у постанові від 23.10.2019 року у справі №357/10134/17 (провадження № К/9901/32368/18).

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками

Як вбачається з матеріалів справи та постанови №5389071 серії ЕНА від 04 серпня 2025 року відносно ОСОБА_1 , жодних пояснень свідків та доказів здійснення фото чи відео фіксації, які б підтвердили порушення позивачем Правил дорожнього руху, крім викладених поліцейським обставин, в постанові не міститься.

Суд зазначає, що як вбачається з матеріалів справи та постанови про адміністративне правопорушення, відповідачем при винесені оскаржуваної постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, при цьому позивач вчинення правопорушення заперечує.

Оскаржувана постанова містить відомості про те, що було вчинено адміністративне правопорушення позивачем ОСОБА_1 , однак не містить посилань на будь-які докази фото чи відео фіксації, пояснення свідків, які б підтвердили порушення позивачем Правил дорожнього руху, за що була б передбачена відповідальність.

Суд також звертає увагу, що в графі 7 «до постанови додаються» постанови №5389071 серії ЕНА від 04 серпня 2025 року в порушення вимог ч.3 ст.283 КУпАП відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Також, суд зазначає, що на підтвердження правомірності притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п.п.8.4«в» Правил дорожнього руху відповідачем додано до відзиву на позовну заяву відеозапис події, досліджений в судовому засіданні та який не містить доказів порушення Правил дорожнього руху позивачем ОСОБА_1 .

А тому, посилання відповідача на доданий до відзиву відеозапис події, на якому, на думку представника відповідача, зафіксовано порушення позивача, є безпідставними і не можуть братись судом до уваги, оскільки приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскарженій постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фотофіксацію чи відеозапис, така фотофіксація чи відеозапис, згідно з вимогами статті 74 КАС України, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.

Вищезазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а.

Таким чином, поданий до суду відеозапис події є недопустимим доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилання на такий доказ.

Також, суд зазначає, що згідно п.9 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року за №1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського Молнар В.В. вбачається, що поліцейськими ОСОБА_3 до винесення оскаржуваної постанови не були роз`яснені позивачу ОСОБА_1 його права, передбачені ст.268 КУпАП.

Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, у відзиві на позовну заяву, відповідач не надав жодних доказів на спростування вказаної позиції позивача.

При цьому, окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Статтею 286 КАС України передбачені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

А тому, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для скасування постанови інспектора СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Молнара Віктора Валерійовича від 04 серпня 2025 року №5389071 серії ЕНА про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень на Дочинець Сергія Івановича за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 77, 79, 121, 134, 139, 205, 229, 242, 243, 246, 286 КАС України, ст. ст. 7, 122, 222, 245, 247. 251, 252, 255, 258, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 04 серпня 2025 року за №5389071 серії ЕНА, винесену інспектором СРПП Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області Молнар Віктором Валерійовичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень, а провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот ) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом десяти днів з дня проголошення (складення) рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач інспектор Тячівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Молнар В.В., адреса: м. Тячів, вул. Нересенська, 2, Закарпатської області, України.

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, адреса: м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13, Закарпатської області, України.

Головуючий В.І. Бобрушко