Справа № 990/212/25
Суддя: Стрелець Тетяна Геннадіївна
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 990/212/25

провадження № 11-252заі25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідачки Стрелець Т. Г.,

суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Ступак О. В., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 травня 2025 року (судді Васильєва І. А., Гончарова І. А., Юрченко В. П., Шишов О. О., Ханова Р. Ф.) у справі № 990/212/25 за його позовом до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування пункту 2 рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 02 квітня 2025 року № 691/3дп/15-25 та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И Л А:

Зміст позовної заяви та судового рішення, ухваленого щодо неї

1. 16 травня 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції (далі - Касаційний адміністративний суд) з позовною заявою до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), у якій просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 02 квітня 2025 року № 691/3дп/15-25 про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги (з доповненнями № Ш-221/1/7-25 від 14 січня 2025 року та № Ш-221/2/7-25 від 04 березня 2025 року) ОСОБА_1 стосовно судді Галицького районного суду міста Львова Мироненко Людмили Давидівни;

- зобов`язати ВРП повторно розглянути питання відкриття дисциплінарного провадження за дисциплінарною скаргою ОСОБА_1 (вх. № Ш-221/0/7-25 від 09 січня 2025 року з доповненнями № Ш-221/1/7-25 від 14 січня 2025 року та № Ш-221/2/7-25 від 04 березня 2025 року) стосовно судді Галицького районного суду міста Львова Мироненко Людмили Давидівни .

2. На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 09 січня 2025 року він подав до ВРП дисциплінарну скаргу за вх. № Ш-221/0/7-25 на дії судді Галицького районного суду міста Львова Мироненко Людмили Давидівни (далі - Мироненко Л. Д. ), вчинені під час розгляду справи № 461/6228/23, які, на його думку, порушили адвокатську гарантію, закріплену в пункті 3 частини першої статті 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI.

Так, слідчий суддя Мироненко Л. Д. за клопотанням не уповноваженого суб`єкта ухвалила низку рішень у справі № 461/6228/23, якими надала дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів, що стосувалися адвоката ОСОБА_1 .

09 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ВРП з дисциплінарною скаргою на вказані дії слідчого судді Галицького районного суду міста Львова Мироненко Л. Д., допущені під час розгляду клопотань про тимчасовий доступ до речей та документів у справі № 461/6228/23.

14 січня 2025 року до ВРП надійшли доповнення до скарги ОСОБА_1 за вх. № Ш-221/1/7-25.

За результатами попередньої перевірки скарги дисциплінарним інспектор ВРП - доповідач Давидович І. І. склала висновок про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, оскільки вона не місить відомостей про ознаки дисциплінарного проступку судді.

Розглянувши висновок дисциплінарного інспектора ВРП - Давидович І. І. за результатом попередньої перевірки дисциплінарної скарги ОСОБА_1 , Третя Дисциплінарна палата ВРП в ухвалі від 02 квітня 2025 року № 691/3дп/15-25 «Про залишення без розгляду та повернення дисциплінарних скарг» вирішила залишити без розгляду та повернути вказану скаргу.

Позивач не погоджується з правомірністю зазначеної ухвали ВРП та наполягає на тому, що подана ним дисциплінарна скарга та доповнення до неї містили конкретні фактичні дані та посилання на норми законодавства, які свідчать про наявність у діях судді Мироненко Л. Д. ознак дисциплінарного проступку. Водночас висновок дисциплінарного інспектора та пункт 2 оскаржуваної ухвали Третьої Дисциплінарної палати ВРП є необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам та змісту поданих документів.

3. Касаційний адміністративний суд ухвалою від 20 травня 2025 року відмовив ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі № 990/212/25 на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

4. Касаційний адміністративний суд виходив з того, що в силу норми частини четвертої статті 44 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) ухвала Дисциплінарної палати ВРП «Про залишення без розгляду та повернення дисциплінарних скарг» оскарженню не підлягає, зокрема, до суду.

Також суд звернув увагу на те, що позивач, хоча і наділений правом подати скаргу на дії судді та ініціювати в такий спосіб дисциплінарне провадження, але не є безпосереднім учасником правовідносин, які виникають у зв`язку з вирішенням питання про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Оцінювати дії судді під час виконання посадових обов`язків має право лише ВРП, рішення якої про притягнення чи відмову у притягненні судді до дисциплінарної відповідальності створюють юридичні наслідки для такого судді, а не для скаржника, з огляду на що правом на оскарження дій / рішень ВРП, її органів, що здійснюють дисциплінарне провадження, наділені лише суб`єкти цього провадження в порядку, передбаченому законом.

Короткий зміст та обґрунтування вимог, наведених в апеляційній скарзі

5. ОСОБА_1 не погодився з ухвалою Касаційного адміністративного суду від 20 травня 2025 року, подав до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) апеляційну скаргу про її скасування з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

6. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначив, що оскаржувана ухвала ВРП від 02 квітня 2025 року є індивідуальним актом органу державної влади, який можна оскаржити до суду.

Водночас ухвала Касаційного адміністративного суду від 02 травня 2025 року не ґрунтується на засадах верховенства права та не є законною і обґрунтованою, що свідчить про порушення статті 242 КАС, а також про порушення права позивача на доступ до суду.

ОСОБА_1 вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що він не є безпосереднім учасником правовідносин, які виникли у зв`язку з вирішенням питання про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_1 зауважив, що він обрав належний захист свого порушеного права, оскільки в іншому випадку залишається безкарним порушення суддею права людини на справедливий суд, що унеможливлює об`єктивний та неупереджений розгляд справ, а також сприяє уникненню відповідальності за порушення з боку окремих посадових осіб.

Рух апеляційної скарги

7. Велика Палата ухвалою від 03 липня 2025 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду від 20 травня 2025 року, а ухвалою від 27 серпня 2025 року призначила справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) на 11 вересня 2025 року.

8. 09 вересня 2025 року скаржник через підсистему «Електронний Суд» направив до Великої Палати клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на необхідність її розглядати у судовому засіданні з викликом сторін. ОСОБА_1 зазначив про бажання особисто взяти участь у розгляді справи для надання пояснень на доведення своєї правової позиції.

Відповідно до норми частини другої статті 311 КАС якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Враховуючи характер спірних правовідносин, аргументи клопотання ОСОБА_1 . Велика Палата дійшла висновку про відсутність підстав для призначення справи до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

9. Відповідач не реалізував право подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

10. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі доводи, Велика Палата дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, та висновки Великої Палати щодо їх застосування при вирішенні спору в цій справі

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 4 КАС визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною першою статті 5 КАС передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

На підставі пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Рахункової палати, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів ВРП, щодо питань обрання (призначення) на посади членів ВРП, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроєкту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема, ВРП визначені статтею 266 КАС.

Відповідно до частини першої та другої статті 266 КАС правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо, зокрема, законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (пункт 2); законності актів ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (пункт 3); законності рішень ВРП, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат (пункт 4).

Адміністративні справи, зазначені у пунктах 1-3, 5 частини першої цієї статті, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів.

Нормами частини п`ятої статті 266 КАС встановлено, що судом апеляційної інстанції у справах, визначених частиною другою цієї статті, є Велика Палата. Судове рішення Верховного Суду у таких справах набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Водночас згідно із частиною сьомою статті 266 КАС на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати. Така скарга розглядається за правилами касаційного провадження, встановленими цим Кодексом.

11. Вирішуючи питання можливості судового оскарження ухвали Дисциплінарної палати «Про залишення без розгляду та повернення дисциплінарних скарг», Велика Палата зазначає, що підстави та процедуру притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності визначають Закони України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» та Закон № 1798-VIII.

Так, відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1798-VIII дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати ВРП.

Частиною третьою статті 42 Закону № 1798-VIII передбачено, що дисциплінарне провадження включає:

1) попередню перевірку дисциплінарної скарги, вивчення матеріалів для встановлення ознак вчинення суддею дисциплінарного проступку, ухвалення рішення про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, відмову у відкритті дисциплінарної справи або відкриття дисциплінарної справи;

2) підготовку дисциплінарної справи до розгляду, розгляд дисциплінарної справи та ухвалення рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності;

3) розгляд скарги на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 43 Закону № 1798-VIII дисциплінарний інспектор ВРП, визначений автоматизованою системою розподілу справ для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (дисциплінарний інспектор ВРП - доповідач): 1) вивчає дисциплінарну скаргу і перевіряє її відповідність вимогам закону; 2) за наявності підстав, визначених пунктами 1, 4 і 5 частини першої статті 44 цього Закону, - залишає без розгляду та повертає дисциплінарну скаргу скаржнику; 3) за наявності підстав, визначених пунктами 2, 3 і 6 частини першої статті 44 цього Закону, - передає скаргу на розгляд Дисциплінарної палати для ухвалення рішення щодо залишення без розгляду та повернення її скаржнику або відкриття дисциплінарної справи; 4) за відсутності підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги - протягом тридцяти днів з дня отримання такої скарги готує матеріали з пропозицією про відкриття або про відмову у відкритті дисциплінарної справи. Цей строк може бути продовжений дисциплінарним інспектором, але у разі обґрунтованої потреби додаткової перевірки дисциплінарної скарги не більш як на п`ятнадцять днів.

Висновок дисциплінарного інспектора ВРП - доповідача разом із дисциплінарною скаргою та зібраними у процесі попередньої перевірки матеріалами передається на розгляд Дисциплінарної палати (частина друга статті 43 Закону № 1798-VIII).

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 44 Закону № 1798-VIII дисциплінарна скарга залишається без розгляду та повертається скаржнику, якщо дисциплінарна скарга не містить відомостей про ознаки дисциплінарного проступку судді.

Водночас відповідно до частини четвертої вказаної статті рішення про повернення дисциплінарної скарги має бути вмотивованим та оскарженню не підлягає.

Вказана норма Закону № 1798-VIII також знайшла своє відображення в абзаці 1 пункту 13.13 Глави 13 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17.

Відповідно до змісту якого за наявності підстав, передбачених пунктами 2, 3, 6 частини першої статті 44 Закону № 1798-VIII, Дисциплінарна палата постановляє ухвалу про залишення скарги без розгляду та її повернення, яка не підлягає оскарженню.

Зміст наведених правових норм дає можливість дійти висновку, що чинним законодавством не передбачено можливості оскаржити рішення Дисциплінарної палати ВРП (дисциплінарного органу в системі правосуддя) про залишення без розгляду та повернення скаржнику дисциплінарної скарги, зокрема, до суду.

12. Велика Палата звертає увагу на те, що у розумінні статей 51, 52 Закону № 1798-VIII оскарженню до ВРП підлягає рішення її дисциплінарного органу, прийняте за результатами розгляду скарги на дії судді по суті.

Право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення. Скаржник має право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до ВРП за наявності дозволу Дисциплінарної палати на таке оскарження (частина перша статті 51 Закону № 1798-VIII).

Відповідно до частини сьомої статті 266 КАС на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати. Така скарга розглядається за правилами касаційного провадження, встановленими цим Кодексом.

З обставин цієї справи встановлено, що позивач реалізував своє право на захист шляхом звернення до ВРП, подавши дисциплінарну скаргу на дії судді, проте за наслідками її розгляду не було прийнято рішення по суті.

За наведеного вище правового регулювання вбачається, що позивач, незважаючи на те, що має право подати скаргу на дії судді й ініціювати в такий спосіб дисциплінарне провадження, усе ж не є безпосереднім учасником правовідносин, які виникають у зв`язку з вирішенням питання про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Оцінювати дії судді під час виконання посадових обов`язків має право лише ВРП, рішення якої щодо притягнення чи відмови у притягненні судді до дисциплінарної відповідальності створюють юридичні наслідки для такого судді, але не для особи-скаржника. Тому правом на оскарження дій / рішень ВРП, її органів, що здійснюють дисциплінарне провадження, наділені лише суб`єкти цього провадження в порядку, передбаченому законом. Громадяни, які не є суб`єктами дисциплінарного провадження щодо суддів, не мають права оскаржувати дії та рішення ВРП за результатами такого провадження.

Такий висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах викладений у постановах Великої Палати від 12 вересня 2019 року у справі № 9901/200/19, від 02 березня 2023 року у справі № 640/15229/21 та інштих.

Водночас Велика Палата зауважує, що неможливість оскарження вказаного рішення Дисциплінарної палати ВРП не перешкоджає скаржнику повторно звернутися до ВРП зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді, яка відповідатиме вимогам до форми та змісту дисциплінарної скарги.

13. Стосовно аргументів ОСОБА_1 про порушення його права на доступ до суду Велика Палата вважає доцільним зазначити, що законодавчі обмеження можливості оскарження діяльності суб`єкта владних повноважень не шкодять самій суті права на доступ до суду.

Так, у пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» (Заява № 377/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).

14. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи (частина шоста вказаної статті КАС).

Зважаючи на обставини, у зв`язку з якими позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, зміст позовних вимог і наведене вище правове регулювання цих правовідносин, Велика Палата вважає правильним висновок Касаційного адміністративного суду про те, що спір, за вирішенням якого звернувся позивач, не підлягає судовому розгляду. Відтак суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС.

При цьому суд першої інстанції аргументовано зазначив, що спір, за вирішенням якого звернувся позивач, не підлягає судовому розгляду, а тому й не вказав, до юрисдикції якого суду віднесено його вирішення.

Доводи позивача в апеляційній скарзі не спростовують правильності висновку суду першої інстанції та не дають підстав для оцінки ухвали Касаційного адміністративного суду від 20 травня 2025 року як незаконної та/або необґрунтованої.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

15. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження в цій справі, правильно застосував норми процесуального права, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Касаційного адміністративного суду від 20 травня 2025 року - без змін.

Керуючись статтями 243, 266, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 травня 2025 року у справі № 990/212/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачка Т. Г. Стрелець

Судді О. О. Банасько М. В. Мазур

О. Л. Булейко С. О. Погрібний

І. А. Воробйова Н. С. Стефанів

О. А. Губська О. В. Ступак

А. А. Ємець І. В. Ткач

Л. Ю. Кишакевич В. Ю. Уркевич

В. В. Король Є. А. Усенко

О. В. Кривенда Н. В. Шевцова