Справа № 160/20718/25
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 160/20718/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Національного банку України на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2025 в адміністративній справі №160/20718/25 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби Віталія Миколайовича Товариство з обмеженою відповідальністю "Савинці" Сохряков Микола Іванович Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо"про визнання протиправною та скасування реєстраційної дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Державного реєстратора (приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу) Верби Віталія Миколайовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», Товариство з обмеженою відповідальністю «Савинці», ОСОБА_2 , у якій просить:

- визнати протиправною та скасувати реєстраційну дію державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу) Верби Вітаіля Миколайовича: Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, 11.06.2025, 15:09:36, №103000256, Зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи, ОСОБА_3 , приватний нотаріус Верба В.М., якою була проведена державна реєстрація змін до відомостей про склад учасників Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (), щодо зміни власника ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Савинці» ().

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Савинці" та будь-яким іншим особам приймати будь-які рішення, що стосуються відкриття ліквідаційної процедури (ліквідації) Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо";

- заборони державному реєстратору приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Вербі Віталію Миколайовичу, а також Міністерству юстиції України та його територіальним органам, державним реєстраторам, а також будь-яким іншим суб`єктам, які наділені владними повноваження щодо здійснення реєстраційних дій, в тому числі нотаріусам, проводити реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців щодо державної реєстрації припинення (ліквідації) Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо".

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 року в адміністративній справі №160/20718/25 заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову у справі №160/20718/25 задоволено частково; суд:

- заборонив Товариству з обмеженою відповідальністю «Савинці2" та будь-яким іншим особам приймати будь-які рішення, що стосуються відкриття ліквідаційної процедури (ліквідації) Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" до набрання законної сили рішенням суду у справі №160/20718/25;

-заборонив державному реєстратору приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Вербі Віталію Миколайовичу, а також територіальним органам Міністерства юстиції України, державним реєстраторам, а також будь-яким іншим суб`єктам, які наділені владними повноваження щодо здійснення реєстраційних дій, в тому числі нотаріусам, проводити реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців щодо державної реєстрації припинення (ліквідації) Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" до набрання законної сили рішенням суду у справі №160/20718/25;

- у задоволенні решти вимог заяви відмовив.

Національний банк України, не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у частині п`ятій статті 18 Закону України «Про страхування» встановлено, що Регулятор має право вживати заходів для встановлення відповідності структури власності страховика вимогам законодавства України. Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що позовні вимоги стосуються саме зміни структури власності Страховика. Окрім того, відповідно до пункту 13 частини другої статті 123 Закону України «Про страхування» непрозора структура власності страховика є підставою для прийняття рішення про відкликання ліцензії. 17.07.2025 Правлінням Національного банку уже було прийнято Рішення № 230-рш «Про застосування до ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» заходу впливу у вигляді відкликання ліцензії на здійснення діяльності із страхування» (далі Рішення № 230-рш) у зв`язку з непрозорою структурою власників та вирішено, зокрема: - відкликати ліцензію на здійснення діяльності із страхування ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» (код за Єдиним державним реєстром 13622789); - установити факт наявності в ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» зобов`язань за договорами страхування (перестрахування, співстрахування); - звернутися до господарського суду із заявою про відкриття ліквідаційної процедури ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО». Прийняття Регулятором рішення про застосування до страховика заходу впливу у вигляді анулювання ліцензії страховика з підстав, визначених пунктами 2-13, 15 частини другої статті 123 цього Закону, є підставою для звернення Регулятора до господарського суду з позовом про ліквідацію страховика (частина перша статті 66 Закону України «Про страхування»). Частиною четвертою ст. 66 ЗУ «Про страхування» визначено, що Регулятор, за умови наявності у страховика зобов`язань за договорами страхування (перестрахування, співстрахування) протягом одного місяця з дати прийняття Регулятором рішення про анулювання ліцензії страховика з підстав, визначених пунктами 2-13, 15 частини другої статті 123 цього Закону, звертається до господарського суду з позовом про ліквідацію страховика відповідно до пункту 3 частини першої статті 110 Цивільного кодексу України та з клопотанням про призначення ліквідатора страховика з числа арбітражних керуючих у справах про банкрутство фінансових установ. Положення ст. 66 Закону України «Про страхування» були чинними на дату застосування до Відповідача заходу впливу у вигляді анулювання ліцензії та не містять альтернативних дій для Регулятора, крім звернення до суду з позовом про ліквідацію страховика. Тобто, приписи Закону України «Про страхування» визначають, що ліквідація страховика є наслідком анулювання ліцензії у страховика та встановлюють прямий обов`язок для Національного банку Українивчинити відповідні дії після прийняття рішення про анулювання ліцензії. Отже, ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.07.2025 впливає на права, інтереси та обов`язки Національного банку України, оскільки заходи забезпечення позову є втручанням у дискреційні повноваження регулятора, здійснювані відповідно до Закону України «Про Національний банк України» і Закону України «Про страхування» і порушує публічний порядок та визначені законом процедури державного регулювання ринку небанківських фінансових послуг. З тексту оскаржуваної ухвали вбачається, що підставою для забезпечення позову Позивач зазначає про надходження на його адресу повідомлення про скликання загальних зборів учасників ТОВ «СК «КРЕДО» з наступним порядком денним: « 1. Про обрання голови та секретаря Загальних зборів учасників Товариства. 2. Про добровільний вихід Товариства з ринку шляхом ліквідації страховика. 3. Про прийняття рішення про звернення до суду із заявою про відкриття ліквідаційної процедури (ліквідації) ТОВ «СК «КРЕДО»». Позивач також зазначив, що такі Загальні збори відбудуться 11.08.2025 о 12 годині 00 хвилин. При цьому з тексту ухвали також вбачається, що за наявною у заявника інформацією, дозвіл Регулятора на вихід ТОВ «СК «КРЕДО» з ринку шляхом ліквідації не отримано. Національний банк наголошує на тому, що ним дійсно не надавався дозвіл на добровільний вихід страховика з ринку з підстав прийняття 17.07.2025 Рішення № 230-рш про примусовий вихід страховика з ринку, проте судом не було враховано наступне. Статтею 61 Закону України «Про страхування» визначено, що вихід страховика з ринку (далі - вихід з ринку) - це припинення страховиком здійснення діяльності із страхування. Вихід з ринку здійснюється за рішенням: 1) страховика (добровільний вихід з ринку); 2) Регулятора (примусовий вихід з ринку). Добровільний вихід з ринку здійснюється, зокрема, шляхом прийняття загальними зборами страховика рішення про ліквідацію страховика (частина перша статті 62 Закону України «Про страхування»). При цьому, згідно з положеннями частини другої статті 62 Закону України «Про страхування», добровільний вихід з ринку можливий виключно за умови, що стосовно такого страховика Регулятором не прийнято рішення про визнання його неплатоспроможним та/або про анулювання його ліцензії. Процедура виходу з ринку відповідно до частини третьої статті 62 Закону України «Про страхування», включає такі етапи: 1) затвердження радою страховика проекту плану виходу з ринку; 2) отримання попереднього висновку про погодження Регулятором проекту плану виходу з ринку; 3) затвердження загальними зборами страховика плану виходу з ринку; 4) отримання дозволу Регулятора на вихід з ринку і погодження плану виходу з ринку; 5) виконання плану виходу з ринку; 6) анулювання ліцензії на здійснення діяльності із страхування та виключення з Реєстру. Підставою для відмови у наданні попереднього висновку про погодження проекту плану виходу з ринку є прийняття Регулятором рішення про анулювання його ліцензії відповідно до частини п`ятої статті 62 Закону України «Про страхування». Національний банк наголошує на тому, що добровільний вихід страховика з ринку за рішенням загальних зборів можливий виключно у разі, якщо: - Національним банком не прийнято рішення про анулювання ліцензії такому страховику; - Страховиком дотримано порядок та процедуру добровільного виходу з ринку, зокрема, погодження Регулятором проекту плану виходу з ринку та отримано дозвіл Національного банку на такий вихід. При цьому наявність рішення Регулятора про анулювання ліцензій страховику виключає саму можливість здійснення добровільного виходу з ринку за рішенням загальних зборів страховика та зумовлює здійснення процедури примусового виходу з ринку на підставі рішення суду. Необхідність отримання страховиком дозволу Регулятора на добровільний вихід з ринку визначена також положеннями статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», яким визначено, що для державної реєстрації рішення про припинення юридичної особи, прийнятого її учасниками подається, зокрема, примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення Національного банку про надання дозволу на вихід з ринку (ліквідацію, реорганізацію) страховика. Тобто, застосований захід забезпечення спрямований на уникнення обставин, які не можуть настати в силу закону, що свідчить про те, що такий захід забезпечення не відповідає вимогам частини другої статті 150 КАС України, зокрема відсутні підстави стверджувати що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. А відтак, обраний захід забезпечення є неспівмірним, а оскаржувана ухвала незаконною. Крім того, оскаржувана ухвала суду прямо суперечить пункту 5 частини третьої статті 151 КАС України, яка передбачає, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення, оскільки прийняття Національним банком рішення про анулювання ліцензії страховика на здійснення діяльності зі страхування має наслідком запровадження незворотньої процедури виходу страховика з ринку шляхом його ліквідації.

Відповідачем та третіми особами відзив на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до приписів частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Вирішуючи питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, слід навести мотиви, що свідчать про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Отже, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, предметом спору у цій справі є визнання протиправною та скасування реєстраційної дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу) Верби Віталія Миколайовича, якою була проведена державна реєстрація змін до відомостей про склад учасників Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» ().

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що прийняття рішення про звернення до суду із заявою про відкриття ліквідаційної процедури (ліквідацію) Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» унеможливить виконання рішення у даній справі.

Водночас, як було зазначено в оскаржуваній ухвалі, за наявною у заявника інформацією, дозвіл Регулятора на вихід Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» з ринку шляхом ліквідації не отримано.

При цьому, за змістом пункту 3 частини 11 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації рішення про припинення юридичної особи, прийнятого її учасниками подається, зокрема, примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення Національного банку України про надання дозволу на вихід з ринку (ліквідацію, реорганізацію) страховика або кредитної спілки.

Отже, суд першої інстанції, вжив заходи забезпечення позову, які не відповідають заявленим у позовній заяві вимогам та за відсутності їх адекватності та співмірності, що свідчить про порушення вимог ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто норм процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 року та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 311, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного банку України на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 року в адміністративній справі №160/20718/25 - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 160/20718/25 в адміністративній справі №160/20718/25 - скасувати в частині її задоволення.

Прийняти нове судове рішення.

В задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову у справі №160/20718/25 відмовити.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 - 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко