Справа № 748/2127/25
Суддя: Косенко О. Д.
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 748/2127/25
Провадження № 2-а/750/255/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі судді Косенка О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Відповідач) про скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 33 від 14.01.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позову посилається на те, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 33 від 14.01.2025 Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за відмову проходити медичний огляд для визначення ступеня придатності до проходження військової служби та накладено штраф у розмірі 17 000 грн.

Позивач зазначає, що він жодним чином не відмовився від проходження у визначеному законодавством порядку військово-лікарської комісії.

Крім того, Позивач вказує, що йому не надсилалися будь які виклики для проходження ВЛК та зазначає, що він вже перебував в приміщенні ТЦК та СП, куди його примусово доставили співробітники поліції для складання адміністративного протоколу. Позивач також наголошує на тому, що законодавством України не передбачено затримання та доставлення особи працівниками поліції до ТЦК та СП для проходження ВЛК. Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначають лише три типи документів, при отриманні яких виникає обов`язок прибуття до ТЦК та СП, такими документами є: мобілізаційне розпорядження, повістка, розпорядження.

Згідно з п.п. 2, п.п 4 ч.1 Правил військового обліку призовників, військовослужбовців та резервістів (Додаток 2 Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 30.12.2022 р. №1487) військовозобов`язаний повинен - прибувати для проходження медичного огляду за викликом ТЦК та СП у строки, зазначені в мобільних розпорядженнях, повідомленнях або інших офіційних документах. Отже, ТЦК та СП повинні викликати та спрямовувати військовослужбовців для проходження ВЛК, і це відповідає п. 72 Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 р. та ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Разом з тим, Позивачем зазначено що процес притягнення до адміністративної відповідальності передбачає дотримання прав особи, яку притягують до такої відповідальності. Повістка, повідомлення щодо сповіщення Позивача про час та місце розгляду адміністративної справи Позивачу не надавалось.

Позивач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 235 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення відноситься до виключної компетенції керівника ТЦК та СП, однак справу розглядала та постанову формувала неуповноважена особа начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ухвали Чернігівського районного суду Чернігівської області від 01 липня 2025 року справу за вказаним позовом передано на розгляд Деснянському районному суду м. Чернігова за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

Ухвалою суду від 15.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам надано строк для подачі заяв по суті справи.

Відповідач через канцелярію суду 08.09.2025 надав відзив на позов, у якому проти його задоволення заперечив, вказавши, що твердження Позивача що він нібито не відмовлявся від проходження медичного огляду не відповідають дійсності, адже насправді позивач відмовився від отримання виписаного йому направлення та подальшого медичного огляду. При чому Позивачу роз`яснювалася можливість отримати направлення та пройти медичний огляд у строки передбачені Положенням про військово-лікарську експертизу в ЗСУ затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402.

Тобто, Позивач, враховуючи строки встановленні законодавством України для проходження ВЛК, після отримання направлення на ВЛК у разі необхідності мав можливість зібрати необхідні йому медичні документи та пройти ВЛК у вказані строки, однак від отримання такого направлення категоричного відмовився.

Факт відмови позивача від отримання направлення та проходження ВЛК підтверджується наявністю в матеріалах справи оригіналу виписаного Позивачу направлення та відповідним актом. Разом з тим, проходження медичного огляду без відповідного направлення є неможливим.

Щодо ствердження Позивача, що військовозобов`язаних для проходження медичного огляду у обов`язковому порядку необхідно викликати повісткою, Відповідач зазначає, що така точка зору позивача є хибною, оскільки нормативне-правове регулювання щодо виклику особи для проходження медичного огляду шляхом направлення повістки y випадку, коли військовозобов`язаний не знаходиться безпосередньо в ТЦК та СП, а його застосовується лише необхідно викликати для такої явки.

У цьому ж випадку, позивач вже перебував у ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку визначеному пунктом 3.1 глави 3 розділу ІІ «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення №402) було прийняте рішення про направлення позивача на медичний огляд з метою визначення ступеня придатності до військової служби

Окрім того, метою направлення Позивача для проходження ВЛК було саме визначення реального ступеня його придатності до військової служби, адже в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів були відсутні відомості про проходження позивачем медичного огляду.

Спростовуючи аргументи щодо твердження Позивача, що начебто його захисника не було допущено до розгляду справи, Відповідач зазначає, що 14 січня 2025 року жоден захисник не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою участі у розгляді справи щодо Позивача, доданими до позовної заяви доказами не підтверджується той факт, що Позивач взагалі користувався хоч якоюсь правовою допомогою.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 33 від 14.01.2025 Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 12).

Відповідно до оскаржуваної постанови, Позивач 12.01.2025 о 15 год. 25 хв., уповноваженим представником ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянину ОСОБА_1 було виписано направлення № 964 для проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності для проходження військової служби під час мобілізації, однак він відмовився отримувати направлення проходити медичний огляд, чим порушив вимоги абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУАП. На Позивача накладено адміністративний штраф у розмірі 17 000 грн.

З копії направлення на ВЛК від 12.01.2025 № 964 вбачається, що Позивача направлено для встановлення придатності до проходження військової служби в Збройних Силах України у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації в особливий період (а.с. 41). Дата проходження ВЛК в направленні відсутня.

У протоколі про адміністративне правопорушення № 33 від 12.01.2025 міститься аналогічне формулювання та кваліфікація правопорушення, за вчинення якого відносно Позивача складено протокол (а.с. 39).

У протоколі підписом особи, яка притягується до відповідальності засвідчено роз`яснення їй положення ст. 63 Конституції України, повідомлення про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме: 11 год. 30 хв. 14.01.2025, а також підтвердження отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення.

Пояснень щодо відмови отримання направлення та проходження ВЛК в протоколі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, не надав.

На підтвердження відмови від отримання направлення та проходження військово-лікарської комісії Відповідач як доказ надав Акт відмови громадянина ОСОБА_1 (а.с. 40)

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закон №3543-XII), Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 № 560 (далі - Порядок №560), Положенням про військово-лікарську експертизу у Збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 (далі - Положення).

Так, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» закріплено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У відповідності до абзаців 2 та 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з п.п. 1 п. 27 Порядку №560 під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів з метою: взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Відповідно до п. 74 Порядку, резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому, особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті. Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис. Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Безпідставна відмова (ухилення) від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби є порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Дії особи щодо ухилення (відмови) від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та кваліфіковані відповідачем правильно. Таке порушення вчинене Позивачем в особливий період.

Крім того, у наданій до суду копії направлення на ВЛК від 12.01.2025 відсутня вказівка на конкретну дату та час проходження позивачем ВЛК. З цього суд доходить висновку, що Позивач мав можливість пройти медичний огляд у строк, визначений Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402.

При цьому, відмова від проходження ВЛК не завжди може мати характер прямо сформульованої лексично відмови, а може мати фактичний характер, що виплаває із дій або бездіяльності особи. На час складення протоколу про адміністративне правопорушення у працівників ТЦК були підстави сприймати дії Позивача, зокрема не надання письмового пояснення, як відмову від проходження ВЛК.

Разом з тим, суд враховує, що Позивач не надав доказів проходження ВЛК на час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Також відсутні докази проходження Позивачем ВЛК на час розгляду справи в суді.

Натомість наявні у матеріалах справи письмові докази свідчать про послідовну та чітку відмову Позивача від проходження медичного огляду ВЛК за направленням районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст. ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 3 вказаної статті визначено, що кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідач навів обгрунтовані заперечення проти позову, що підтверджені відповідними доказами. Натомість зі сторони Позивача належних та достатніх доказів на підтвердження своїх доводів суду не надано.

Оскаржувана постанова містить опис обставин, установлених під час розгляду справи (абз. 5 ч. 2 ст. 283 КУпАП), тобто суть правопорушення, за яке Позивач притягується до відповідальності, який підтверджується дослідженими матеріалами справи.

Суд зазначає, що законність доставлення Позивача до ТЦК та СП не є предметом оскарження та не спростовує факт відмови від проходження ВЛК. Позивачем при цьому не надано суду інформації щодо оскарження ним законності адміністративного затримання, доставлення та тримання в приміщенні ТЦК та прийнятих за результатами такого оскарження рішень.

Суд не бере до уваги доводи Позивача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення неуповноваженою особою, та зазначає наступне.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Положення про районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються керівниками відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань розглядають справи (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно та з дотриманням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже в діях Позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки він будучи військовозобов`язаним відмовився від проходження медичного огляду за направленням територіального центру комплектування та соціальної підтримки в особливий період, тим самим порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Відповідачем на виконання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України доведено правомірність притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, адже зміст оскаржуваної постанови відображає склад адміністративного правопорушення, вчинення якого не спростовано Позивачем.

Відтак, дії службових осіб Відповідача при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

З огляду на встановлені обставини, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що оскаржувана постанова прийнята уповноваженою особою відповідача в межах наданих йому законом повноважень та з дотриманням вимог КУпАП, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки у задоволенні позову необхідно відмовити, понесені судові витрати у справі суд повністю покладає на Позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ) про скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 33 від 14.01.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Олег КОСЕНКО