Справа № 600/4593/24-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/4593/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02 липня 2024 №9438 про призов на військову службу під час мобілізації ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути питання щодо надання ОСОБА_2 відстрочки від призову під час мобілізації відповідно до пункту 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02 липня 2024 відповідачем прийнято наказ №9438, яким останнього призвано на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_2 . Позивач вважає спірний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Звертав увагу суду на те, що він є педагогічним працівником (вчителем) закладу загальної середньої освіти у Подвір`ївському ліцеї Лівинецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області, що є його основним місцем роботи на 1,75 ставки, що в свою чергу підтверджується матеріалами справи.

Наголошував на тому, що відповідно до вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період також: наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають науковий ступінь і педагогічні працівники закладів фахової передвищої освіти, професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої, чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0, 75 ставки.

З огляду на наведе вище позивач вважає, що на час його призову на військову службу розповсюджувався відповідний імунітет від такого призову, що вказує на протиправність оскарженого наказу в частині призову позивача на військову службу та зарахування його до складу військової частини НОМЕР_3 .

Отже, на думку позивача, оскільки він на момент оскаржуваного наказу працював за основним місцем роботи в Подвір`ївському ліцеї на посаді вчителя математики та інформатики з тижневим навантаженням 30,5 годин (1,75 ставки), відтак не піддягав призову на військову службу під час мобілізації.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позову зазначив, що згідно даних, отриманих з АІТС «Оберіг» встановлено, що ОСОБА_2 перебуває в картотеці вільних залишків і підлягає призову на військову службу під час мобілізації, а тому оскільки він визнаний придатним до військової служби згідно довідки ВЛК №644 від 02.07.2024 року, останнього призвано на військову службу під час мобілізації та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_4 .

Наголошував на тому, що військовозобов`язані повинні надавати територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізації».

Звертав увагу суду на те, що із заявою та підтверджуючими до неї документами, які підтверджують право на оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивач не звертався, тому відповідно відстрочка не оформлялася.

Відтак, на момент виникнення спірних правовідносин, у відповідача були відсутні документи, які б підтверджували можливість відстрочки від проходження військової служби у позивача.

Відповідач вважає, що наказ про призов на військову службу під час мобілізації ОСОБА_2 видано на підставі чинних нормативно-правових актів та у законний спосіб, а отже вимоги позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії є безпідставними та не підлягають задоволенню.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду за клопотанням позивача визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено такий строк. Відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. 02.07.2024 року неподалік КПП «Кельменці», позивач ОСОБА_2 під час перевірки військово-облікових документів працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 не пред`явив документи, які б підтверджували його право на відстрочку від призову під час мобілізації, після чого йому було запропоновано прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення облікових даних. Прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивач отримав направлення на проходження медичного огляду та 02.07.2024 року згідно висновку ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 №644 визнаний придатним до військової служби.

2. Згідно даних, отриманих з АТС «Оберіг» встановлено, що ОСОБА_2 перебуває в картотеці, як особа яка підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

3. 02 липня 2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 прийнято наказ №9438 про призов на військову службу під час мобілізації, яким вирішено призвати з 02 липня 2024 на військову службу під час мобілізації до військової частини НОМЕР_2 солдата запасу ОСОБА_2 .

4. Судом також встановлено, що позивач є педагогічним працівником (вчителем) закладу загальної середньої освіти у Подвір`ївському ліцеї Лівинецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області, що є його основним місцем роботи на 1,75 ставки.

Згідно відомостей з витягу з наказу № 964 від 03 липня 2024 ОСОБА_2 призначений на посаду вчителя математики з 01 вересня 2002.

5. Згідно довідки Подвір`ївського ліцею Лівинецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області від 03 липня 2024№ 963 вбачається, що позивач дійсно працює у Подвір`ївському ліцеї за основним місцем роботи на педагогічній посаді вчителя математики та інформатики з тижневим навантаженням 30,5 год (1,75 ставки).

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Частинами 1-2 статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

2.Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, що неодноразово продовжувався.

Строк дії воєнного часу неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України і діє, зокрема, на момент розгляду цієї справи.

3. Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21.10.1993 № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон № 3543-XII).

Водночас підстави звільнення від призову на військову службу під час мобілізації передбачені статтею 23 Законом № 3543-XII.

Пунктом 2 частини 3 статті 23 Закону № 3543 передбачено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів фахової передвищої освіти, професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.

За змістом положень ч.ч. 7, 8 статті 23 Закону № 3543-XII перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.

4.Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з абз. 9 п. 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

5.Алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки регламентовано Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі - Порядок № 560).

Відповідно до п. п. 56, 57 вказаного Порядку відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Згідно з пунктом 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Частиною 5 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Нормами абзацу 2 частини першої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.

6. Як зазначалось вище, 02.07.2024 року позивач ОСОБА_2 під час перевірки військово-облікових документів працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 не надав документи, які б підтверджували його право на відстрочку від призову під час мобілізації, що також і не заперечувалось останнім

При цьому, також позивачем не надано доказів про те, що він відповідно до пункту 58 Порядку № 560 особисто подавав на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, в т.ч. і документи, що підтверджують право на відстрочку.

Як стверджував відповідач, згідно даних отриманих з АІТС «Оберіг», ОСОБА_2 перебував в картотеці, як особа яка підлягає призову на військову службу під час мобілізації. , 7. Варто зауважити, що згідно пп.8 п.1 Додатку №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників встановлено, що військовозобов`язані повинні надавати зазначеним органам (територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки) документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізації».

Як встановлено судом, на час прийняття спірного наказу, відомості про наявну відстрочку або ж право на таке у відповідача були відсутні.

8. Крім того, суд критично оцінює аргументи позивача з приводу того, що останній під час призову на військову службу під час мобілізації подавав документи до ІНФОРМАЦІЯ_4 , які б свідчили про наявність в нього права на відстрочку, оскільки таке не відповідає дійсності, з огляду на наступне.

Дослідивши зміст наявної в матеріалах справи довідки Подвір`ївського ліцею Лівинецької сільської ради №71 встановлено, що така довідка видана лише 15.07.2024, тоді як ОСОБА_2 призвано на військову службу ще 02.07.2024. Відтак, на момент виникнення спірних правовідносин, така довідка не існувала та не могла бути надана відповідачеві.

9. Суд звертає увагу і на те, що відповідно до ч. 11 ст. 38 Закону №2232, призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно- телекомунікаційні системи.

Таким чином, на позивача, як на військовозобов`язаного, на момент виникнення спірних правовідносин, в силу вимог Закону покладено обов`язок повідомляти відповідний орган, де він перебував на військовому обліку, зокрема, про його місце роботи.

10. Водночас, суд зазначає, що позивач не надав належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про порушення ІНФОРМАЦІЯ_6 порядку мобілізації військовозобов`язаного чи безпідставної відмови у наданні йому відстрочки від призову у порядку, визначеному статтею 23 Закону №3543-ХІІ.

Отже, проаналізувавши наведе вище в контексті встановлених обставин в справі, а також з огляду у на встановлення ВЛК придатності позивача до військової служби та відсутність на час прийняття спірного наказу у нього підтвердження наявності відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", відповідачем правомірно прийнято оскаржуваний наказ.

У контексті наведеного варто наголосити і на тому, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05 лютого 2025 року у справі №160/2592/23.

11. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 4 КАС України встановлено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно- правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «... за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9- рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, відтак станом на час вирішення справи вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача та направлення його для проходження військової служби.

Після видання спірного наказу, виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом № 2232-ХІІ та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.

Цими актами законодавства не передбачено звільнення з військової служби, шляхом скасування наказів про призов.

Скасування спірного наказу без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які позивач просить звертаючись до суду.

12. Суд зауважує, що позивач не навів достатніх обґрунтувань щодо неправомірності спірного наказу, зокрема, з матеріалів справи вбачається, що позивачем не конкретизовано, які саме норми законодавства були порушені під час видання такого наказу. Суду не надано жодних доказів, які б свідчили про порушення процедури оформлення або підстав для прийняття відповідного рішення відповідача.

Суд також звертає увагу, що підстави для звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII, а позивач не позбавлений права звернутися до командира Військової частини з відповідним рапортом щодо звільнення з військової служби.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

13. Відповідно до частини 1-2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

14. Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог. Тому, позов задоволенню не підлягає.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. З огляду на те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено, судом не вирішується питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснюється.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_5 );

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ).

Суддя О.В. Боднарюк