Справа № 580/4976/25
Суддя: Віталіна ГАЙДАШ
Дата ухвалення: 2025-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року справа № 580/4976/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Кучеренко І.О.,

представника позивача Миронова Т.М. (за ордером),

представника відповідача Константинова С.А. (за довіреністю у порядку самопредставництва),

розглянувши по суті у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі - відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 11.10.2024 №0-2309-UA0076233 на суму податкового зобов`язання 277591,05 грн.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 03.07.2025 постановлено здійснювати подальший розгляд справи №580/4976/25 за правилами загального позовного провадження.

Обґрунтовуючи позовну заяву позивач вказав, що частина єдиного майнового комплексу ПАТ Мліївський завод технологічного обладнання, а саме: інженерно-лабораторний корпус з підвалом, площею 1306,8 кв. м; склад ширпотребу, площею 761,0 кв. м; склад матеріальний, площею 855,6 кв. м, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Черкаський район, с. Мліїв, вул. Кушніра Данила, буд. 97, перебуває у власності позивача та є будівлями промисловості, а тому не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 Податкового кодексу України. Також вказано, що відповідачем невірно здійснено розрахунок грошових зобов`язань виходячи із кількості площі майнового комплексу ПАТ «Мліївський завод технологічного обладнання», який належить позивачу на праві власності. За таких обставин спірне податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених вище.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що об`єкти нерухомості, які на праві власності належить позивачу, не підпадають під дію пункту «є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, так як він не зареєстрований суб`єктом господарювання, відповідно не використовується за призначенням саме у господарській (підприємницькій) позивача. Також відповідачем вказано, що ОСОБА_1 на підставі п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України звернувся до ГУ ДПС в Черкаській області з письмовою заявою від 21.03.2024 № 13281/6 для проведення звірки даних щодо нарахування податку на об`єкт нежитлової нерухомості: будівлі промисловості та склади, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , інформуючи про передачу цього об`єкта в статутний капітал ТОВ Благо-Гарант-Плюс (), засновником та керівником якого він є. Крім того, ОСОБА_1 30.04.2024 надано статут ТОВ Благо-Гарант-Плюс, а 31.05.2024 договір про закріплення майна на праві господарського відання від 20.02.2019. У розділі Відомості про об`єкти оподаткування реєстраційних даних ІКС Податковий блок по ТОВ Благо-Гарант-Плюс наявна інформація про об`єкт: склад матеріальний та цех, розташовані за адресою: Черкаська область, с. Мліїв, вул. Данила Кушніра, 97. Основний вид діяльності ТОВ Благо-Гарант-Плюс - 22.21 Виробництво плит, листів, труб і профілів із пластмас. Інші види діяльності: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, 22.73 Виробництво будівельних виробів із пластмас, 46.76. Оптова торгівля іншими проміжними продуктами, 19.20 Виробництво продуктів нафтоперероблення, 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах, 22.22 Виробництво тари з пластмас. Кількість працюючих згідно поданих податкових розрахунків сум доходу, нарахованого на користь платників податків ТОВ Благо-Гарант-Плюс - у 2021 році 3 особи, у 2022 році 3 особи, у 2023 році 2 особи (в т.ч. керівник Назарян Г. О.). Податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ТОВ Благо-Гарант-Плюс за період з 2019 по 2024 рр. в інформаційній системі Податковий блок не відображені. Згідно витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи щодо передачі будівель промисловості та складів (єдиного майнового комплексу) за адресою: с. Мліїв, вулиця Данила Кушніра, буд. 97 громадянином ОСОБА_1 до статутного капіталу ТОВ Благо-Гарант-Плюс відсутні. Враховуючи вищевикладені обставини, представник відповідач вважає, що оскаржуване ППР є правомірним та скасуванню не підлягає.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд зазначає, що відповідно до пункту 122 розділу VI «Перехідні положення» Положення №1845/0/15-21 до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.

Згідно з абзацом 21 пункту 1 розділу VII Формування і оформлення судових справ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485) у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, формування матеріалів судової справи здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).

Отже, процесуальне законодавство передбачає можливість розгляду справи у змішаній формі (паперовій та електронній) та прийняття рішення про такий розгляд суддею, у провадженні якого перебуває судова справа.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за доцільне здійснити розгляд справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 11/50 частини єдиного майнового комплексу ПАТ «Мліївський завод технологічного обладнання» (), зокрема: інженерно-лабораторний корпус з підвалом, площею 1306,8 кв. м; склад ширпотребу, площею 761,0 кв. м; склад матеріальний, площею 855,6 кв. м, які були придбані у ПАТ «Мліївський завод технологічного обладнання» згідно з договором купівлі-продажу частини комплексу від 10.03.2017 та в ОСОБА_2 згідно з договором купівлі-продажу частини комплексу від 25.10.2017.

Відповідно до листа виконавчого комітету Мліївської сільської ради від 05.01.2024 № 26/02-27 в переліку платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами до бюджету Мліївської сільської територіальної громади відсутні фізичні особи, які є співвласниками єдиного майнового комплексу будівель і споруд колишнього ПАТ «Мліївський завод технологічного обладнання» загальною площею 12555 кв. м, що розташований у АДРЕСА_1 , і складається з перелічених у листі будівель та споруд. Одним із співвласником комплексу є ОСОБА_1 .

11.10.2024 Головним управлінням ДПС у Черкаській області на підставі пп. 54.3.3 п.54.3 ст. 54 та п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення №0-2309-UA0076233, яким позивачу визначено податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за 2023 рік в сумі 277591,05 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано, що відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з ст. 10 ПК України до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок. Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки запроваджено Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 №71-VIII, який набув чинності з 01.01.2015.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.

За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

У спірних правовідносинах предметом розгляду є правомірність винесення Головним управлінням ДПС у Черкаській області податкового повідомлення-рішення №0-2309-UA0076233 від 11.10.2024 за 2023 рік на суму податкового зобов`язання 277591,05 грн.

При цьому, суть цього публічно-правового спору зводиться до перевірки доводів позивача про те, що належне йому на праві власності майно відповідає ознакам вимоги пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, а отже позивач має право на податкову пільгу та звільняється від обов`язку щодо нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником 11/50 частини єдиного майнового комплексу ПАТ «Мліївський завод технологічного обладнання» (), зокрема: інженерно-лабораторний корпус з підвалом, площею 1306,8 кв. м; склад ширпотребу, площею 761,0 кв. м; склад матеріальний, площею 855,6 кв. м, які були придбані у ПАТ «Мліївський завод технологічного обладнання» згідно з договором купівлі-продажу частини комплексу від 10.03.2017 та в ОСОБА_2 згідно з договором купівлі-продажу частини комплексу від 25.10.2017.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (підпункт 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України)

Згідно з частиною першою підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до класу «Промислові та складські будівлі (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, відповідно до змісту підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, не підлягає нарахуванню на об`єкт нерухомості за одночасної наявності трьох обов`язкових умов:

1) таким об`єктом нерухомості мають бути будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

2) такий об`єкт нерухомості має використовуватися за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010;

3) такий об`єкт нерухомості не повинен здаватися їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Суд зазначає, що сама собою специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування. Обираючи за вихідне поняття «промисловість, у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, в яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості, виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт «ґ» підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти), який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга. При цьому, оскільки саме законодавець приймає рішення про встановлення пільг, то він може в подальшому змінити норму, яка встановлює преференцію, не змінюючи загального критерію, про який йшлося вище. Отже, підстав для застосування компенсаторних правозастосовних нормативних механізмів - презумпції правомірності рішень платника податку (у даному випадку відповідно підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4, пункту 56.21 статті 56 ПК України) не виникає, оскільки немає колізії нормативно-правового регулювання.

Провівши аналіз наданих копій документів та даних інформаційної бази ДПС встановлено, що ОСОБА_1 не є суб`єктом підприємницької діяльності з основною діяльністю якої повинно класифікуватись у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010.

Відповідно, частина об`єкту нерухомості, яка перебуває у власності позивача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - не використовується за призначенням у господарській (підприємницькій) діяльності ОСОБА_1 .

Отже, застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою в постановах Верховного Суду від 11.05.2023 у справі №440/359/20 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин має бути врахована судом першої інстанції.

Суд також звертає увагу, що вищезазначене нерухоме майно, але належить позивачу передано в оренду ТОВ Благо-Гарант-Плюс (), засновником та керівником якого є позивач, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Договору від 20.02.2019 №2 (а.с. 31-35), актом прийому-передачі від 20.02.2019 (а.с. 36).

Враховуючи, що відповідно до змісту підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, не підлягає нарахуванню на об`єкт нерухомості за умови, що такий об`єкт нерухомості не повинен здаватися їх власниками в оренду, лізинг, позичку тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування податкової пільги, передбаченої підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Стосовно посилань позивача на неправильне нарахування грошових зобов`язань у спірному ППР, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, із змінами і доповненнями, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Матеріалами справи підтверджено, що виконачий комітет Мліївської сільської ради листом до Головного управління ДПС у Черкаській області від 05 січня 2024 року №26/02-27 (вх.№ 319/5 від 08.01.2024 р.) повідомив, що в переліку платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами до бюджету Мліївської сільської територіальної громади відсутні фізичні особи, які є співвласниками єдиного майнового комплексу будівель і споруд колишнього ПАТ «Мліївський завод технологічного обладнання» загальною площею 12555 кв. м, що розташований у АДРЕСА_1 . Одним із співвласником комплексу є ОСОБА_1 . Зокрема, позивачу належить на праві власності 3/50 (з 25.10.2017) та частка 8/50 (право власності з 10.03.2017) єдиного майнового комплексу будівель і споруд колишнього ПАТ «Мліївський завод технологічного обладнання». Відповідно загальний розмір нерухомості складає 11/50 частини об`єкта нежитлової нерухомості Тип об`єкта: будiвлi промисловостi та склади (єдиний майновий комплекс), адреса: АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації права власності 04.10.2018, загальна площа 12555 м2., частина власності 2762,10 м2.

Таким чином, від загальної площі нежитлової будівлі - 12555 м2 з урахуванням розміру належної позивачу частки - 11/50 частини об`єкта нежитлової нерухомості Тип об`єкта: будівлі промисловості та склади (єдиний майновий комплекс), адреса: АДРЕСА_1 , контролюючим органом було визначено розмір частки за спірний податковий період 2023 рік 2762.10 м2 згідно Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.02.2024, який охоплював дані саме за спірний період, а не станом на час розгляду даної адміністративної справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 11.10.2024 №0-2309-UA0076233 є правомірним та скасуванню не підлягає.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається у вищевказаний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду складено у повному обсязі 15.09.2025.

Суддя Віталіна ГАЙДАШ