Справа № 240/14223/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/14223/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк Микола Федорович

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

16 вересня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) щодо невиплати додаткової винагороди із розрахунку до 100 000,00 грн. за місяць за період з 13.02.2024 року по 26.02.2024 року, з 27.02.2024 року по 14.03.2024 року та з 15.03.202023 року по 28.03.2024 року та одноразової грошової допомоги у зв`язку із пораненням під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності - 25 відсотків без встановлення інвалідності;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) нарахувати та виплатити додаткову винагороду із розрахунку до 100 000,00 грн. за місяць за період з 13.02.2024 року по 26.02.2024 року, з 27.02.2024 року по 14.03.2024 року та з 15.03.202023 року по 28.03.2024 року (за період проходження лікування у зв`язку із пораненням отриманим 04.07.2023 року);

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із пораненням під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності - 25 відсотків без встановлення інвалідності.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 17.02.2025 позов задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМ України від 28 лютого 2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", із розрахунку до 100 000,00 грн. за місяць (пропорційно) за період з 13.02.2024 року по 28.03.2024 року (за період проходження стаціонарного лікування у зв`язку із пораненням отриманим 04.07.2023 року.

Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою КМ України від 28 лютого 2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", із розрахунку до 100 000,00 грн. за місяць (пропорційно) за період з 13.02.2024 року по 28.03.2024 року (за період проходження стаціонарного лікування у зв`язку із пораненням отриманим 04.07.2023 року.

Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) щодо неналежного розгляду рапорту та матеріалів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог п.23 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975.

Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) розглянути рапорт ОСОБА_1 від 16.02.2024 року та матеріали про призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог п.23 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975.

Стягнув на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що 17.03.2024 року мало місце звернення позивача з відповідним рапортом з проханням виплатити зазначені в позові кошти. Враховуючи відсутність будь-якої інформації щодо отримання ще 04.07.2023 року позивачем відповідної травми, було призначено службове розслідування. В ході службового розслідування було виявлено розбіжності в документації, поданій позивачем. По цій причині матеріали службового розслідування були направлені на адресу Другого слідчого відділу територіального управління ДБР у місті Полтава. Позивачу було роз`яснено, що рішення про нарахування та виплату додаткової винагороди за період лікування у зв`язку із пораненням буде прийнято після отримання відповіді з ДБР.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а викладені в ній доводи не мають жодного правового значення.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України).

Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №618, виданої 23.10.2023 року Відповідачем, Позивач 04.07.2023 року одержав вибухову травму - акубаротравму без пошкодження барабанних перетинок у вигляді погіршення сенсоневральної приглуховатості. Копія довідки долучена до позову та досліджена судом.

Як зазначено в даній довідці, позивач вказану травму отримав "внаслідок обстрілу з танку на ПВ "R411" в районі н.п.Кармазанівка 15:30-16:00 04.07.2023 року. Евакуйований до ПХГА4 н.п.Борова" (а.с.10).

Судом встановлено, що позивачу згідно результатів огляду Житомирською МСЕК-2 13.02.2024 року встановлено втратою 25 відсотків працездатності.

Позивач вважає, що у зв`язку із втратою 25 відсотків працездатності набув право на одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 (надалі - Порядок №975).

Крім того, позивач в період з 13.02.2024 року по 26.02.2024року, з 27.02.2024 року по 14.03.2024 року та з 15.03.202023 року по 28.03.2024 року проходив лікування у зв`язку із пораненням отриманим 04.07.2023року і вважає, що відповідно до вимог постанови КМ України від 28 лютого 2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (надалі - Постанова №168) отримав право на додаткову винагороду із розрахунку до 100 000,00 грн. за місяць за весь період лікування.

Як зазначено в позові, позивач із відповідними рапортами звертався до Відповідача щодо нарахування та виплати зазначених одноразових грошових допомог. На підтвердження до позову долучено копії відповідних рапортів від 16.03.2023 року та від 30.03.2024 року.

Як зазначено в рапорті позивача від 30.03.2024 року, копія якого також долучена до позову та досліджена судом, Позивач звертався до Відповідача виключно про "виплату коштів за період лікування у зв`язку із пораненням (а.с.11).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, спірні відносини між сторонами щодо механізму та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України врегульовано правовими нормами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (надалі - Порядок №260), що були чинні на день їх виникнення.

Особливості виплати спірної додаткової винагороди на період дії воєнного стану врегульовано правовими нормами розділу XXXIV цього ж Порядку №260.

Зокрема, приписами п.2 розділу XXXIV цього ж Порядку №260 визначено порядок та підстави виплати військовослужбовцям на період дії воєнного стану додаткової винагороди, передбаченої з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у відповідних розмірах, в тому числі в розмірі 100000,00грн.

Відповідно до положень п.11 цього ж розділу XXXIV цього ж Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Аналогічна правова норма міститься у самій Постанові №168.

В зв`язку з цим суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги доводи, наведені у позові, щодо наявності права Позивача на виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень, передбаченої Постановою №168, пропорційно за весь час (періоди) перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим 04.07.2023 р. та пов`язаним із захистом Батьківщини.

На підтвердження перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я Позивачем до позову долучені копії:

- виписки із медичної карти про перебування Позивача на стаціонарному лікуванні в період з 13.02.2024 року по 26.02.2024 року в ДУ "ТМО МВС України по Житомирській області" (а.с.7);

- виписки із медичної карти про перебування Позивача на стаціонарному лікуванні в період з 27.02.2024 року по 14.03.2024 року в ДУ "ТМО МВС України по Житомирській області" (а.с.8);

- виписки із медичної карти про перебування Позивача на стаціонарному лікуванні в період з 15.03.2024 року по 28.03.2024 року в Медичному реабілітаційному центрі "Пуща-Водиця" МВС України (а.с.12).

При цьому, позивачем не долучено жодних доказів на підтвердження своїх доводів щодо перебування на стаціонарному лікуванні в період з 15.03.2023 року у зв`язку із пораненням, що мало місце лише 04.07.2023 року. Суд не виключає, що в даному випадку має місце технічна помилка у зазначенні року 2023 замість 2024 р.

Також встановлено, що на день звернення (30.03.2024 року) позивача із відповідним рапортом були наявні всі документи на підтвердження перебування позивача на стаціонарному лікуванні в період з 13.02.2024 року по 28.03.2024 року в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим 04.07.2023 р. та пов`язаним із захистом Батьківщини. Певні недоречності, наведені у висновку службового розслідування, не є обставинами, що унеможливлювали нарахування та виплату Позивачу спірної додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Зазначене свідчить про протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) щодо невиплати Позивачу додаткової винагороди із розрахунку до 100 000,00 грн. за місяць (пропорційно) за період з 13.02.2024 року по 26.02.2024 року, з 27.02.2024 року по 14.03.2024 року та з 15.03.202024 року по 28.03.2024 року (за період проходження стаціонарного лікування у зв`язку із пораненням отриманим 04.07.2023 року.

Порушене право позивача в цій частині підлягає судовому захисту та поновленню шляхом зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) нарахувати та виплатити додаткову винагороду із розрахунку до 100 000,00 грн. за місяць (пропорційно) за період з 13.02.2024 року по 26.02.2024 року, з 27.02.2024 року по 14.03.2024 року та з 15.03.202024 року по 28.03.2024 року (за період проходження стаціонарного лікування у зв`язку із пораненням отриманим 04.07.2023 року.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині протиправної бездіяльності відповідача щодо не нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із пораненням під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності - 25 відсотків без встановлення інвалідності, та зобов`язання її нарахувати і виплатити, колегія суддів зазначає наступне

Так, алгоритм дій щодо нарахування та виплати спірної одноразової грошової допомоги врегульовано правовими норами Порядку № 975.

Відповідно до вимог п.3 цього Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата огляду, зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як зазначено в рапорті позивача від 16.02.2024 року, копія якого долучена до позову та досліджена судом, позивач саме з посиланням на Порядок №975 просив відповідача клопотати перед вищим командуванням про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із пораненням під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності - 25 відсотків без встановлення інвалідності. До вказаного рапорту було долучено:

- копію довідки Житомирської МСЕК-2 13.02.2024 року про встановлення втрати 25 відсотків працездатності;

- копію довідки Гарнізонної ВЛК №4504 від 17.11.2023 року;

- копію довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №618 від 23.10.2023 року (а.с.13).

Таке подання позивачем вказаного рапорту узгоджується із приписами п.21 Порядку №975, які передбачають право на таке звернення та долучення до звернення відповідних документів.

При цьому, відповідно до вимог п.22 Порядку №975 вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, призваним на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюються Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, розвідувальним органом Міноборони, Службою зовнішньої розвідки та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Разом з тим, в розумінні вимог п.23 цього ж Порядку № 975 саме Відповідач подає у 15-денний строк з дня реєстрації документів, передбачених пунктами 20 і 21 цього Порядку, розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 20 і 21 цього Порядку.

Тобто, саме у відповідності до вказаних вимог відповідач зобов`язаний був у 15-денний строк з дня надходження рапорту позивача від 16.02.2024 року подати Розпоряднику бюджетних коштів висновок щодо виплати Позивачу спірної одноразової грошової допомоги.

Натомість, всупереч вимогам ч.1 ст.77 КАС України відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів щодо розгляду рапорту позивача від 16.02.2024 року у відповідності до вказаних вимог Порядку № 975.

На підставі викладеного суд робить висновок, що відповідачем не розглянуто подані рапорт та матеріали про призначення позивачу спірної одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог п.23 Порядку № 975, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

З огляду на наведене, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції робить обґрунтований висновок, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду рапорту позивача та доданих до нього матеріалів та зобов`язання їх розглянути відповідно до п.23 Порядку № 975.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо відшкодування Позивачу витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн., колегія суддів враховує наступне.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч.5 ст.134 КАС, України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити також з критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Таким чином, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, враховуючи положення наведених норм та співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд першої інстанції приходить до обгрунтованого висновку про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та про необхідність покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.