Справа № 640/15855/19
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року ЛуцькСправа № 640/15855/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Скопалюк Г.Д.,

за участю представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним Федоренко А.О.,

представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним Фурлета В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДФС у м.Києві звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) про стягнення податкового боргу у сумі 435603,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з даними контролюючого органу у ОСОБА_1 рахується податковий борг по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 435603,84 грн, який виник у зв`язку із несплатою грошового зобов`язання згідно із податковим повідомленням-рішенням від 25.07.2016 №. Вжиті контролюючим органом заходи щодо стягнення податкового боргу, зокрема, надіслання податкової вимоги від 15.09.2016 №4365-17, не спричинили його погашення, а тому позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості в примусовому порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.10.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (т.1, а.с.1-3).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2022 (т.1, а.с.45-47) замінено позивача у адміністративній справі, а саме: Головне управління ДФС у м. Києві на його правонаступника - Головним управлінням ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011).

У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва дана справа передана на розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 прийнято адміністративну справу №640/15855/19 до провадження; ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення(виклику) учасників справи (т.1, а.с.87-88).

Відповідач у відзиві на позовну заяву вимог контролюючого органу не визнав і просить відмовити в позові з тих підстав, що перевірка контролюючим органом була проведена з грубим порушенням чинного законодавства, зокрема порушено право бути повідомленим про проведення перевірки до її початку, надавати пояснення та документальні підтвердження з питань, які були предметом перевірки, подавати свої заперечення на акт перевірки, оскаржувати в адміністративному або судовому порядку податкові повідомлення-рішення. Висновки перевірки суперечать фактичним обставинам, за яких виникла і була анульована заборгованість по договору споживчого кредиту, тому є безпідставними і підлягають скасуванню.

При цьому єдиним ефективним способом захисту своїх порушених прав та законних інтересів ОСОБА_1 вважає звернення до адміністративного суду з зустрічним позовом до ГУ ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 25.07.2016, яким за результатами зазначеної перевірки було донараховано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 435603,84 грн.

Також зазначає, що контролюючим органом було порушено встановлені чинним законодавством порядок визначення платнику податків податкових зобов`язань, порядок їх узгодження, оскарження, а також формування та надсилання податкових вимог, тому позовні вимоги ГУ ДПС у м. Києві, на думку позивача, є безпідставними і не підлягають задоволенню (т.1, а.с.143-146).

16.06.2025 ОСОБА_1 пред`явив зустрічний позов до ГУ ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.07.2016 №, яким донараховано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 435603,84 грн (т.1, а.с.99-107).

Позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що позапланова невиїзна перевірка була розпочата 04.05.2016, тобто одночасно в один день з виданням наказу на її проведення. ОСОБА_1 не отримував наказ про проведення перевірки та повідомлення про початок перевірки ні безпосередньо від посадових осіб контролюючого органу, ні рекомендованим листом. Жодних запитів про надання документів для перевірки він також не отримував. Інформація в акті перевірки про те, що вона проведена з відома і в присутності ОСОБА_1 , не відповідає дійсності.

Також позивач за зустрічним позовом зазначає, що предметом перевірки є питання дотримання податкового законодавства суб`єктом господарювання фізичною особою-підприємцем. При цьому перевіркою не було виявлено фактів заниження доходів або завищення витрат ФОП ОСОБА_1 за перевіряємий період.

Разом з тим, контролюючим органом здійснено нарахування податку на доходи фізичних осіб на підставі відомостей з ДРФО ДФС України, згідно яких ОСОБА_1 отримав у 2014 році дохід за ознакою «126 - додаткове благо» від ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в розмірі 2050533,37 грн.

Правовідносини ОСОБА_1 з ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» пов`язані з анулюванням боргу за договором споживчого (іпотечного) кредиту, який був ним отриманий як фізичною особою в 2008 році на придбання квартири для проживання його сім`ї, і не стосуються його підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця. На думку позивача за зустрічним позовом, контролюючий орган вийшов за межі предмету позапланової невиїзної документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 . Крім того, контролюючим органом не було вжито заходів щодо перевірки та документального підтвердження обставин отримання ОСОБА_1 додаткового блага, що призвело до безпідставних висновків.

Так, на день припинення зобов`язань по кредитному договору і анулювання (прощення) боргу основна сума боргу становила 99225,18 доларів США. Отже, нарахування податку з суми 131782,35 доларів США є безпідставним.

Таким чином, контролюючим органом під час перевірки не були витребувані і досліджені документи стосовно виникнення та анулювання боргу за договором споживчого кредиту, що призвело до безпідставного визначення суми податку на доходи фізичних осіб, який підлягав сплаті до бюджету ОСОБА_1 .

З наведених підстав просить вимоги зустрічного позову задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 прийнято зустрічний ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення до спільного розгляду з позовом ГУ ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, об`єднавши вимоги за зустрічним позовом (№П/140/7111/25) в одне провадження з первісним позовом (№П/140/1960/25) (т.1, а.с.148-149).

Ухвалою суду від 23.06.2025 вирішено судовий розгляд справи №140/15855/19 проводити за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у даній адміністративній справі (т.1, а.с.152).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.08.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т.2, а.с.1).

Представник ГУ ДПС у м.Києві в судовому засіданні первісний позов підтримала та просила його задовольнити, заперечивши проти задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_1 .

Представник Панова В.В. в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову заперечив, просив відмовити в задоволенні первісного позову повністю з підстав, наведених у відзиві, та задовольнити вимоги зустрічного позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Як слідує з матеріалів справи, ГУ ДФС у м. Києві в період з 04.05.2016 по 11.05.2016 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби за період з 01.04.2013 по 01.05.2016, та з питань дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, правильність нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 04.05.2016, за наслідками якої складено акт від 17.05.2016 №388/26-53-13-01-06/ НОМЕР_1 (т.1, а.с.17-21, 169-173).

Актом про результати документальної позапланової невиїзної перевірки встановлено такі порушення:

вимог п.177.5 ст.177, п.49.1 та п.49.2 ст.49 Податкового кодексу України (далі ПК України) щодо не подання декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік;

вимог ч. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, в результаті чого визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік - 348347,07 грн.

25.07.2016 ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 25.07.2016 №, яким ОСОБА_1 збільшено суду грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 435603,84 грн, в тому числі; за податковими зобов`язаннями 348347,07 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 87256,77 грн (т.1, а.с.14, 167зворот). Вказане податкове повідомлення-рішення направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 та не вручено з причин «повернення за місцем обслуговування» (т.1, а.с.15, 168).

15.09.2016 контролюючим органом сформована вимога №4365-17 про сплату ОСОБА_1 боргу в сумі 435603,84 грн, яка також скерована за адресою: АДРЕСА_1 та не вручена з причин «повернення за місцем обслуговування» (т.1, а.с.13).

Несплата грошового зобов`язання в сумі 435603,84 грн стала підставою для звернення ГУ ДФС у м. Києві з адміністративним позовом про стягнення податкового боргу з ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним рішенням, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Згідно з підпунктами 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України (тут і далі на момент виникнення спірних правовідносин) посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України установлено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Так, положення пункту 44.1 статті 44 ПК України передбачають, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.3 статті 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до пункту 44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Абзацом 2 пункту 44.7 статті 44 ПК України передбачено, що протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Так за змістом пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Положеннями статті 79 ПК України регламентовано особливості проведення документальної невиїзної перевірки.

Документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (пункт 79.1 статті 79 ПК України).

При цьому згідно з пунктом 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

І хоч згідно з пунктом 79.3 статті 79 ПК України присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова, проте підпунктом 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 цього Кодексу установлено право платника податків бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Таким чином, законодавством встановлений обов`язок контролюючого органу повідомити платника податків про дату початку та місце проведення перевірки документальної невиїзної перевірки. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України щодо надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Така позиція узгоджується також з висновками, викладеними Верховним Судом України в постанові від 27 січня 2015 року (справа №21-425а14) та Верховним Судом у постановах від 13 червня 2020 року у справі №825/1747/17 та від 09 лютого 2021 року у справі №804/3329/15.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.8 статті 86 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Тобто, здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме: спочатку належним чином провести податкову перевірку.

Нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

З аналізу наведених норм можна виснувати, що можливість проведення контролюючим органом податкової перевірки законодавець пов`язує з належним і завчасним повідомленням платника податків про її проведення на підставі наказу, у якому визначено підстави перевірки, її вид, питання, які будуть перевірятися, та за який період, строк проведення перевірки.

Таким чином, порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої, а у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 17 березня 2018 року у справі №1570/7146/12, від 24 жовтня 2018 року у справі №808/1746/15, від 13 лютого 2019 року у справі №813/112/18, від 20 вересня 2019 року у справі №0340/1931/18, від 22 вересня 2020 року у справі №520/8836/18, від 28 вересня 2020 року у справі №520/2305/19, від 21 січня 2021 року у справі №826/3200/14, від 03 червня 2021 року у справі №822/1660/18, від 20 жовтня 2021 року у справі 815/94/16, від 09 листопада 2022 року у справі №160/9949/19, від якої Верховний Суд не відступав та яка відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягають застосуванню у цій справі.

При цьому Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки інших підстав щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Вирішуючи питання дотримання контролюючим органом процедури проведення документальної невиїзної перевірки ОСОБА_1 в аспекті достатності дотримання процедури щодо надіслання наказу на проведення перевірки та повідомлення про початок перевірки, суд враховує наступне.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності з 19.08.2010 та 04.08.2014 припинив таку діяльність (т.1, а.с.84-86). Місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 за даними ЄДРПОУ: АДРЕСА_1 .

Згідно з даними Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 з 05.11.2014 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с.82-83), тобто останній змінив місце проживання вже після припинення підприємницької діяльності.

З акта перевірки від 17.05.2016 №388/26-53-13-01-06/ НОМЕР_1 (т.1, а.с.17-21) вбачається, що перевірка проведена відповідно до наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 04.05.2016, повідомлення від 04.05.2016, виданих Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві. Підставою для проведення перевірки слугував пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України, відповідно до якого такою підставою є припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Суд витребував у контролюючого органу копію наказу про проведення перевірки ОСОБА_1 , докази його вручення останньому, проте такі документи не були надані у зв`язку із знищенням (т.1, а.с.220-227).

Разом з тим, враховуючи дату прийняття наказу про проведення перевірки ОСОБА_1 (04.05.2016) та дату початку проведення перевірки (04.05.2016), а також заперечення позивача про проведення перевірки в його присутності, слід дійти висновку про те, що контролюючий орган не дотримався процедури щодо належного ознайомлення ОСОБА_1 з призначенням перевірки шляхом надіслання чи вручення під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення.

Таким чином, оскільки на час початку проведення позапланової документальної невиїзної перевірки у контролюючого органу не було відомостей про вручення платнику податків копії наказу та повідомлення, контролюючий орган не мав підстав для початку такої перевірки.

Вказані порушення призводять до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Щодо суті наведених в акті перевірки порушень контролюючим органом суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до пункту 179.1 статті 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Сума податкових зобов`язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом (п.179.7 статті 179 ПК України).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПКУкраїни.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самосійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи»" від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань»" від 09 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 грудня 2018 року у справі №826/23712/15.

Відтак, сума основного боргу (тіла кредиту), анульованого кредитором за його самостійним рішенням, відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, є додатковим благом, а тому підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

А тому визначення природи боргу (основна частина, проценти, штрафні санкції), прощеного банком, є однією із визначальних обставин, які підлягають з`ясуванню для встановлення дійсного податкового обов`язку платника в межах розглядуваних правовідносин.

Так, судом встановлено, що 04.03.2008 ОСОБА_1 уклав договір з АКІБ «УкрСиббанк» про надання споживчого кредиту №0 в розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США, що дорівнює еквіваленту 505000,00 (п`ятсот п`ять тисяч) грн 00 коп. за курсом Національного банку України на день укладання цього Договору (п.1.1 Договору). Згідно з пунктом 2.1 у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним договором банком приймається застава нерухомості, а саме: квартира, що складається з двох кімнат, загальною площею 46.1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . та є власністю ОСОБА_1 (т.1, а.с.122-130).

На підставі договору факторингу від 12.12.2011 №1, укладеного між AT «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», банк здійснив відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором від 04.03.2008 №0 на користь нового кредитора, що підтверджується листом ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» від 22.11.2012 №084-7748 (т.1, а.с.113).

14.11.2014 між ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та ОСОБА_1 був укладений договір №0/735666 про припинення зобов`язання переданням відступного. Пунктом 1.1 даного договору визначено, що сторони цим договором дійшли згоди про припинення первісних зобов`язань боржника, які виникли на підставі кредитного договору від 04.03.2008 №0 із всіма змінами та доповненнями, шляхом передачі боржником кредитору суми відступного до 13.11.2014. Станом на 14.11.2014 загальна сума заборгованості боржника за кредитним договором складає 170818,35 доларів США, з яких 99 25,18 доларів США - заборгованість по основній сумі кредиту; 71593,17 доларів США - заборгованість за процентами.

Сторони за цим договором дійшли згоди про припинення первісних зобов`язань боржника, які виникли на підставі кредитного договору №0 від 04.03.2008 із всіма змінами та доповненнями, шляхом передачі боржником кредитору суми відступного до 13.11.2014.

Відступним за даним договором є грошові кошти у гривневому еквіваленті 39036,00 доларів США, що за середнім курсом купівлі-продажу долара США, відображеного на офіційному сайті ПАТ «УкрСиббанк» станом на 14.11.2014 дорівнює 607985,70 грн. Боржник зобов`язується передати відступне кредитору у строк до 15.11.2014 (т.1, а.с.11-130).

14.11.2014 ОСОБА_1 продав квартиру за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за 640000 грн, та в цей же день передав відступне кредитору (т.1, а.с.131-132).

ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», в свою чергу, повідомленням про анулювання боргу від 14.11.2014 №143-15265, як кредитор, повідомив ОСОБА_1 , як боржника, про прийняття рішення про анулювання кредитної заборгованості, що становить 131782,35 долари США, що за курсом НБУ станом на 13.11.2014 року складає 2050533,37 грн (т.1, а.с.116).

У вказаному листі ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернуло увагу ОСОБА_1 на те, що анульована сума заборгованості є його доходом, отриманим як додаткове благо, а тому ОСОБА_1 необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у податковій декларації.

При цьому, у повідомленні ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не конкретизовано, яка сума прощеної заборгованості становить суму основного боргу, а яка проценти.

Суд зауважує, що станом на дату анулювання боргу загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становила 170818,35 доларів США, з яких 99 25,18 доларів США - заборгованість по основній сумі кредиту, 71593,17 доларів США - заборгованість за процентами.

ОСОБА_1 передав ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» відступне в сумі 39036,00 доларів США і дана сума не покриває як суму основного боргу, так і заборгованість за процентами, що в свою чергу вказує на те, що прощена сума боргу в розмірі 131782,35 долари США включає в себе і основний борг, і проценти.

Водночас податковим органом при проведенні документальної невиїзної перевірки ОСОБА_1 не було досліджено документів щодо отримання ним кредиту і його погашення та не з`ясовано структуру анульованого (прощеного) кредитором боргу, що призвело до визначення загального оподатковуваного доходу платника податку в більшому розмірі та, як наслідок, невірного визначення податку на доходи фізичних осіб.

З врахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом з порушенням процедури проведення позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 , без з`ясування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому підлягає скасуванню як протиправне, з огляду на що вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню.

Таким чином, покладені в основу адміністративного позову доводи ГУ ДПС у м. Києві є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні його вимог.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 25.07.2016 №.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві судовий збір у розмірі 4356 (чотири тисячі триста п`ятдесят шість) гривень 10 копійок.

В задоволенні позову Головного управління ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним: Головне управління ДПС у м. Києві (вул.Шолуденка, 33/19, м.Київ, 04116, код ЄДРПОУ ВП 44116011);

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій

Повне судове рішення складено 16 вересня 2025 року.