Справа № 460/23404/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/23404/23 пров. № А/857/6229/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Глушка І.В., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року (головуючий суддя Дудар О.М., м. Рівне) у справі № 460/23404/23 за позовом ОСОБА_1 до Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи про визнання протиправним рішення Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи від 04.05.2023 №339/01-14/23 про відмову у призначенні медико-соціальної експертної комісії для проходження медико-соціальної експертизи для встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках; просить зобов`язати Рівненський обласний центр медико-соціальної експертизи призначити медико-соціальну експертну комісію для проходження медико-соціальної експертизи для встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача із заявою щодо призначення медико - соціальної експертизи для визначення ступеня втрати працездатності у відсотках. Відповідач відмовив у призначенні медико-соціальної експертизи, оскільки відсутні відповідні документи для призначення такої експертизи.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що приймаючи рішення про відмову у проведенні медико-соціальної експертизи для встановлення ступеня втрати професійної працездатності відповідач грубо порушив норми законодавства, Положення про медико-соціальну експертизу та Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов задоволити.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу у період з: 03.06.1999 по 13.10.2000 - у Збройних силах України; з 22.04.2002 по 26.07.2010 - у Дубенській виховній колонії; з 27.07.2010 по 06.11.2015 - в органах внутрішніх справ; з 07.11.2015 по 25.11.2019 - у Національній поліції України; з 28.11.2019 по 11.02.2022 - у Територіальному управлінні Служби судової охорони у Рівненській області.

Керівником Територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області 13.01.2022 ОСОБА_1 було направлено на проходження медичної (військово-лікарської) комісії для визначення придатності до подальшої служби.

Медичною (військово-лікарською) комісією ДУ "ТМО МВС України по Рівненській області" 03.02.2022 ОСОБА_1 було проведено медичний огляд, за результатами якого видано свідоцтво про хворобу №3 із переліком хвороб.

Згідно свідоцтва про хворобу №3 ОСОБА_1 непридатний до служби в поліції, "Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції".

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №822228 від 10.02.2022, з 03.02.2022 ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності.

Наказом начальника Територіального управління Служби судової охорони у Рівненській області "По особовому складу" від 11.02.2022 №65о/с ОСОБА_1 був звільнений зі служби співробітника служби судової охорони за підпунктом 2 пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (через хворобу).

Зазначені обставини встановлені рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29.06.2022 у справі №460/14062/22 та в силу ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не підлягають доказуванню.

Позивач 25.04.2023 звернувся до Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи із заявою про призначення медико-соціальної експертизи для визначення ступеня втрати працездатності у відсотках у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання службових обов`язків.

Листом від 04.05.2023 №339/01-14/23 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для призначення медико-соціальної експертизи, оскільки позивачем на момент звернення не надано документи, на підставі яких призначається така експертиза.

Позивач вважаючи рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з цим позовом.

Статтею 2 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991 №875-XII (далі - Закон №875-XII) передбачено, що особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до ст.3 Закону №875-XII інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

03.12.2009 постановою Кабінету Міністрів України №1317 затверджено положення про медико-соціальну експертизу" (далі - Положення про медико-соціальну експертизу) та положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (далі - Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності).

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації, визначає Положення про медико-соціальну експертизу.

Відповідно до п.3 Положення про медико-соціальну експертизу, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (п.4 Положення про медико-соціальну експертизу).

Згідно п.11 Положення про медико-соціальну експертизу, міські, міжрайонні, районні комісії визначають, зокрема, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії, зокрема, повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій (п.12 Положення про медико-соціальну експертизу).

Відповідно до п.п.17, 19 Положення про медико-соціальну експертизу, медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями визначає Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Згідно п.13 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, ступінь втрати працездатності військовослужбовців і військовозобов`язаних у період проходження ними служби (зборів) встановлюється у відсотках на підставі постанови військово-лікарської комісії, оформленої як довідка військово-лікарської комісії, свідоцтво про хворобу або витяг з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії за формою, затвердженою Міноборони, та направлення командира військової частини чи територіального центру комплектування та соціальної підтримки на встановлення ступеня втрати працездатності. Копії документів, зазначених у цьому пункті, можуть бути подані в паперовій формі. Копія такого документа завіряється уповноваженою особою відповідно до Порядку здійснення в особливий період обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між закладами охорони здоров`я державної та комунальної власності, державними установами Національної академії медичних наук, в яких військовослужбовці перебували (перебувають) на лікуванні, та військовими частинами, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2023 №901.

Механізм встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків регулюється Порядком встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.06.2021 №420 (далі - Порядок №420).

Згідно п.1.4 Порядку №420 медико-соціальна експертиза потерпілого здійснюється МСЕК у складі комісії відповідно до пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317, за наявності: акта про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н - 1, наведеною в додатку 4 до Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232 (далі - Порядок); акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П - 4, наведеною в додатку 17 до Порядку; медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання за формою, наведеною в додатку 16 до Порядку; направлення роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд), суду чи прокуратури; направлення закладу охорони здоров`я за формою №088/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року №110, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма №088/о).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 03.02.2022 позивачу було проведено медико-соціальну експертизу та встановлено ІІІ групу інвалідності без визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.

Рішення медико-соціальної експертної комісії приймається після повного медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

До заяви від 25.04.2023 щодо призначення медико-соціальної експертизи позивач додав копії рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29.06.2022 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.12.2022 у справі №460/14062/22, копію довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №822228 від 10.02.2022.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова відповідача у розгляді такого звернення є правомірною, оскільки подаючи заяву про призначення медико-соціальної експертизи для визначення ступеня втрати працездатності у відсотках , позивачем не було додано всіх документів, передбачених діючим на той час законодавством, на підставі яких призначається медико-соціальна експертиза, зокрема, Порядком №420.

Колегія суддів також звертає увагу, що вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційним повноваженням відповідних медико-соціальних експертних комісій, які суд не може перебирати на себе, оскільки це вимагає наявності медичної освіти та спеціальної підготовки.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 30.04.2021 у справі №160/12235/19.

У постанові від 12.10.2021 у справі №280/4820/19 Верховний Суд зазначив, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення медико-соціальних експертних комісій, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку медико-соціальної експертної комісії виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.

За таких обставин, оскільки процедура звернення позивачем не дотримана, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність відмови відповідача у розгляді заяви позивача про призначення медико-соціальної експертизи для встановлення ступеню втрати працездатності.

Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 460/23404/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. В. Глушко
І. М. Обрізко