Справа № 474/911/25
Суддя: Сокол Ф. Г.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 474/911/25
Провадження № 2-а/474/10/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

16.09.25р. с-ще Врадіївка

Суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області Сокол Ф.Г. при вирішені питання про відкриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Врадіївського сектору Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення про повернення до країни походження, -

встановив:

14.09.2025р. ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення про повернення до країни походження (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Врадіївського сектору Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства № 015631 від 15.05.2024р. стосовно громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з позовною заявою, представниця позивачки Масловська С.А. також подала заяву у якій просить поновити строк на звернення до суду адміністративним позовом.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на звернення до суду адміністративним позовом представниця позивачки Масловська С.А., посилаючись на приписи ст.ст. 122, 123, 288 КАС України, вказує, що відповідно до Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні за № 64/2022 від 24.02.2022р., затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України за №2102-ІХ від 24.02.2022 (зі змінами) на території України введено воєнний стан.

У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався та діє на даний час.

Згідно зі ст. 12-2 Закону України Про правовий режим воєнного стану в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Крім того, питання здійснення правосуддя в умовах воєнного стану регламентовано ст. 26 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 року №389-VIII, відповідно до якої правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

У зв`язку з введенням воєнного стану на території України, Рада Суддів України опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, в яких зазначено виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану (п. 6).

У зв`язку з введенням з 24.02.2022р. на території України воєнного стану, який постійно продовжується та наразі діє ОСОБА_1 не мала об`єктивної змоги реалізувати своє право на судовий захист.

Більше того, про відсутність інших способів (скасування або відтермінування виконання рішення про примусове повернення - не існує) аніж оскарження рішення про примусове повернення до країни походження - російської федерації в суді позивачу стало відомо з листа Управління ДМС у Миколаївській області від 21.08.2025р.

Позивач не була належним чином повідомлена про процесуальні наслідки винесеного рішення, оскільки рішення ДМС було вручено без забезпечення роз`яснення строків оскарження спірного рішення. Це є порушенням принципу юридичної визначеності та принципу ефективного засобу юридичного захисту відповідно до ст. 6 та 13 Європейської конвенції з прав людини.

Крім того, представниця позивачки ОСОБА_2 вказує, що позивачка є довготривалим мешканцем України, має тісні соціальні зв`язки. Примусове повернення загрожує розривом родинних зв`язків, та залишенням малолітніх дітей без матері, що суперечить принципам гуманності та міжнародного захисту.

Розглянув заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом, вважаю встановленим таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, приписи процесуального закону пов`язують початок перебігу строку звернення до суду або з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, або з дня, коли особа могла дізнатися їх порушення.

Частинами 1 та 2 ст. 30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну чи їх примусове видворення за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Адміністративні справи, визначені цією статтею, розглядаються судом за обов`язкової участі сторін у десятиденний строк з дня подання позовної заяви.

Апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, визначених цією статтею, можуть бути подані в десятиденний строк з дня їх проголошення.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Пунктом 10 розділу 1 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012р. № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України 22.01.2018р. № 38/77), передбачено, що Оскарження рішень про примусове повернення або примусове видворення зупиняє їх дію, якщо іноземець оскаржив це рішення у встановленому законом порядку до суду - у межах строків, визначених частинами другою-четвертою статті 288 Кодексу адміністративного судочинства України, незалежно від того, чи суд у порядку забезпечення адміністративного позову відповідною ухвалою зупинив дію рішення суб`єкта владних повноважень або його окремих положень, що оскаржуються.

З викладеного вбачається, що строк звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження рішення органів ДМС про примусове видворення становить десять днів з дня його проголошення. При цьому, зазначений строк обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви позивачкою оскаржується рішення від 15.05.2024р., про наявність якого позивачці стало відомо того ж дня, про що свідчить її особистий підпис у графі З вимогами статті 30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства щодо видворення в примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк ознайомлена, датований 15.05.2024р..

Вказана обставина також свідчить проте, що позивачці була доведено до відома інформація про можливість оскарження вказаного рішення до суду, оскільки ст. 30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства передбачає таке оскарження, а тому доводи представниці позивачки Масловської С.А. про необізнаність позивачки про можливість оскарження рішення є безпідставними та необґрунтованими.

Не заслуговують на увагу доводи представниці позивачки ОСОБА_2 проте, що позивачка є довготривалим мешканцем України, має тісні соціальні зв`язки, а примусове повернення загрожує розривом родинних зв`язків, та залишенням малолітніх дітей без матері, що суперечить принципам гуманності та міжнародного захисту, оскільки ці обставини жодними чином не перешкоджали звернутися позивачці до суду з адміністративним позов. Вказані обставина навпаки мали бути тим каталізатором, який спонукав би позивачку невідкладно звертатися до компетентних органів, в тому числі суду, для захисту своїх порушених прав.

Також є безпідставними та необґрунтованими доводи представниці позивачки ОСОБА_2 проте, що введення в Україні воєнного стану перешкоджало позивачці реалізувати своє право на судовий захист, оскільки ні на момент прийняття оскаржуваного рішення, ні до моменту звернення позивачки до суду з адміністративним позовом на території місця проживання позивачки (с-ще Врадіївка) та території на яку поширюється юрисдикція Врадіївського районного суду Миколаївської області не велися та не ведуться бойові дії. При цьому представниця позивачки оперує виключно загальними поняттями, однак не зазначає жодної конкретної об`єктивно існуючої обставини, яка перешкоджала позивачці протягом 1 року та 4 місяців звернутися до суду із адміністративним позовом.

За змістом і формою позовна заява повинна відповідати вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулася до суду.

Строк звернення до суду, як одна із складових гарантії права на суд, може і має бути поновленим лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин їх недотримання - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час перебігу строків звернення до суду.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: 1) це обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця обставина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

ЄСПЛ у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain/Перез де Рада Каванілес проти Іспанії (заява №28090/95) зазначив, що правила стосовно строків оскарження, безсумнівно, мають на меті забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні очікувати, що ці правила будуть застосовуватися (§45).

Стосовно строків в адміністративному процесі Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2023р. (справа № 990/139/23, провадження №11-133заі23) вказала таке: Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

За правилами обчислення процесуального строку, встановленими ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день

Про оскаржувана постанову позивачка дізналася 15.05.2024р., тобто строк на її оскарження закінчився 27.05.2024р., однак позов поданий до суду лише 14.09.2024р. через 1 рік 4 місяці, тобто з пропуском встановленого 10-денного строку звернення до суду з відповідної заявою.

Враховуючи викладене, позивачка пропустила передбачений строк звернення до суду з позовом, а підстави, вказані її представницею у заяві, не є поважними.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням викладеного, позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачці строк для усунення недоліків поданої позовної заяви, а саме: вказати інші підстави для поновлення строку звернення з адміністративним позовом із наданням доказів на підтвердження таких підстав.

Керуючись ст.ст. 77, 92, 121-123, 160-161, 169, 171, 286 КАС України, -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Врадіївського сектору Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення про повернення до країни походження - залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк у 10 (десять) днів, який рахується з моменту отримання ухвали, для усунення зазначених в ухвалі недоліків, а саме: вказати інші підстави для поновлення строку звернення з адміністративним позовом із наданням доказів на підтвердження таких підстав.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 та 8 ст. 169 КАС України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому ст. 171 КАС України. Позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ф.Г. Сокол