Справа № 360/924/25
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року справа №360/924/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року (головуючий суддя І інстанції Пляшкова К.О.), складене у повному обсязі 13 червня 2025 року, у справі № 360/924/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Райзмана Олександра Яковича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з такими вимогами:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо виплати пенсії позивачу з 01 липня 2021 року по теперішній час у твердому розмірі 3085,35 грн довічно, що склався на грудень 2013 року, без проведення поточних перерахунків та індексації пенсії, компенсації втрати частини доходу за затримку виплати пенсії;

2) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок, індексацію та виплачувати позивачу на загальних підставах пенсію за віком, починаючи з 01 липня 2021 року, як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни, з усіма надбавками, доплатами та підвищеннями до пенсії відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням змін у пенсійному законодавстві, без встановлення особливостей: «не підлягає МП, призначено за рішенням суду, в твердому розмірі - з 01.07.2021 довічно», з компенсацією втрати частини доходів за затримку виплати пенсії у встановленому законом розмірі, за період з 01 липня 2021 року по день фактичної виплати заборгованості.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо поновлення на виконання рішення суду від 14 жовтня 2024 року по справі № 360/875/24 нарахування та виплати пенсії ОСОБА_2 з 01 липня 2021 року без проведення її підвищення та перерахунку з урахуванням індексацій, а також застосування до пенсійних виплат особливості - «Не підлягають МП, призначено за рішенням суду в твердому розмірі».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з урахуванням її підвищення та індексацій, без застосування до пенсійних виплат особливості «Не підлягають МП, призначено за рішенням суду в твердому розмірі».

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 липня 2021 року по 31 липня 2021 року в сумі 3085,35 грн, з 01 серпня 2021 року по 31 грудня 2024 року в сумі 126499,35 грн, за весь час затримки виплати по день фактичної виплати.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 липня 2021 року по 31 липня 2021 року в сумі 3085,35 грн, з 01 серпня 2021 року по 31 грудня 2024 року в сумі 126499,35 грн, за весь час затримки виплати по день фактичної виплати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначило, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року по справі № 360/875/24 зобов`язань щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини прибутку на суму пенсії, нараховану та виплачену на виконання рішення суду у справі № 360/875/24, не покладалось.

Розмір пенсії ОСОБА_2 складає 3085,35 грн, а саме: 2753,20 грн розмір пенсії за віком, розрахований згідно зі статтею 27 Закону № 1058-IV (3817,89 грн х 0,72113); 265,72 грн - доплата за 28 років понаднормового стажу (949,00 грн х 28 %); 66,43 грн - підвищення дітям війни.

Обчислення пенсії ОСОБА_3 проведено у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. З 01 липня 2021 року і надалі, відповідно до змін розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом на відповідний рік, розмір пенсії позивача відповідав відповідним прожитковим мінімумам.

Представник відповідача зауважив, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі № 360/875/24 зобов`язання щодо подальших перерахунків пенсії (на майбутнє) ОСОБА_4 на позивача не покладалось.

На думку представника відповідача, оскільки позивач постійно проживає Державі Ізраїль, на нього не розповсюджуються приписи постанов Кабінету Міністрів України стосовно додаткових заходів соціального захисту пенсіонерів в 2021-2024 роках, оскільки вони стосуються постійних мешканців України.

Оскільки в рішенні Луганського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року по справі № 360/875/24 відсутні зобов`язання щодо поновлення нарахування та виплати пенсії з 01 липня 2021 року ОСОБА_4 із застосуванням підвищень та індексацій, в електронній пенсійній справі проставлено особливість «Не підлягають МП, призначено за рішенням суду, у твердому розмірі».

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належних чином.

Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) громадянин України, з 08 вересня 1992 року є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в ГУПФУ в Луганській області, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 .

З 2002 року позивач постійно мешкає в Ізраілі, що визнається сторонами.

Постановою Слов`яносербського районного суду від 01 листопада 2012 року у справі № 2-а-72/12 позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Слов`яносербському районі Луганської області про визнання протиправною бездіяльності відповідача в поновленні виплати пенсії, зобов`язання поновити та виплачувати пенсію за віком задоволено частково; визнано неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Слов`яносербському районі Луганської області в поновленні виплати пенсії ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ; зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Слов`яносербському районі Луганської області нарахувати та виплачувати ОСОБА_5 та ОСОБА_2 пенсію за віком на підставах, визначених пенсійним законодавством, починаючи з 28 лютого 2012 року; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2015 року у справі № 757/8677/15-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2015 року, у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача в особі Управління міжнародного співробітництва у триденний строк витребувати від УПФУ в Слов`яносербському районі Луганської області пенсійні справи позивачів, поставити їх на облік в Управлінні міжнародного співробітництва ПФУ; зобов`язання відповідача нараховувати і переводити пенсії позивачів за рахунок ПФУ на їх особисті рахунки в установі банку за місцем постійного проживання в державі Ізраїль через Державний експортно-імпортний банк України у розмірі, визначеному чинним законодавством України, щоквартально у валюті держави Ізраїль або в доларах США за офіційним курсом обміну гривні до іноземної валюти НБУ з 01.08.2014; зобов`язання відповідача проводити перерахунок та індексацію пенсій позивачів в разі зміни пенсійного законодавства України, відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2017 року у справі № 419/2836/16-а апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на постанову Новоайдарського районного суду Луганської області від 17 листопада 2016 року у справі № 419/2836/16-а задоволено частково; постанову Новоайдарського районного суду Луганської області від 17 листопада 2016 року у справі № 419/2836/16-а скасовано; прийнято нову постанову; позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області поставити ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на пенсійний облік, здійснювати виплату пенсій за віком, з урахуванням доплат та надбавок, починаючи з 29 березня 2016 року; допущено негайне виконання постанови суду в частині призначення та виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць; в решті у задоволенні позовних вимог відмовлено.

На виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2017 року у справі № 419/2836/16-а Управлінням Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області взято ОСОБА_2 на пенсійний облік з 29 березня 2016 року, що визнається відповідачем.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року по справі № 360/875/24, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2024 року, позов представника Райзмана О.Я. в інтересах ОСОБА_3 до ГУПФУ в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо зупинення нарахування та виплати ОСОБА_4 пенсії за віком з 01 липня 2021 року; зобов`язано ГУПФУ в Луганській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_4 пенсії за віком з 01 липня 2021 року на рахунок, відкритий у АТ «Ощадбанк»; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Рішення суду у справі № 360/875/24 звернуто до негайного виконання у межах виплати позивачу пенсії за один місяць 3085,35 грн, тобто у розмірі пенсійної виплати, встановленої станом на місяць припинення виплат липень 2021 року.

Дослідженням з ІКІС ПФУ: «Підсистема призначення та виплати пенсій» по пенсійній справі ОСОБА_2 , а також даними з пенсійної справи ОСОБА_2 станом на 02 травня 2025 року з порталу ПФУ судом встановлено, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року по справі № 360/875/24 позивачу:

у грудні 2024 року нараховано та виплачено пенсію за липень 2021 року в розмірі 3085,35 грн (виконання рішення суду в частині, що звернута до негайного виконання);

у січні 2025 року нараховано та виплачено заборгованість з виплати пенсії за період з серпня 2021 року по 31 грудня 2024 року в загальному розмірі 126499,35 грн;

з січня 2025 року поновлено щомісячне нарахування та виплата пенсії у фіксованому розмірі 3085,00 грн, яка складається з: розміру пенсії за віком (ст. 27) (3817.89 * 0.72113) - 2753,20 грн, доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 28 років) 265,72 грн, підвищення дітям війни Пост. № 112 п.6 66,43 грн.

Згідно з довідкою № 2900 1299 1098 1611 про доходи ОСОБА_2 за період з лютого 2012 року по червень 2021 року, сформованою засобами автоматичних сисетм Пенсійного фонду України 10 червня 2024 року, та довідкою ГУПФУ в Луганській області від 19 травня 2025 року № 5151/04-16 про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_2 за період 01 липня 2021 року по 31 травня 2025 року судом встановлено, що позивачу пенсія у фіксованому розмірі 3085,00 грн виплачується, починаючи з квітня 2016 року.

Дослідженням рішень відповідача про перерахунок пенсії від 30 квітня 2021 року № 09, від 11 травня 2021 року № 09, від 19 липня 2021 року № 09 встановлено, що виплата пенсії позивачу з 01 серпня 2014 року здійснюється із особливостями «Не підлягають МП, призначено за рішенням суду в твердому розмірі».

Позивач, вважаючи, що пенсійним органом порушуються його права при перерахунку пенсії, звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд переглядає судове рішення виключно в межах апеляційної скарги та зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) та Законом України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788-ХІІ)

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 1 Закону № 1788-ХІІ пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Абзацом третім частини другої статті 27 Закону № 1058-IV визначено, що розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Положеннями статті 42 Закону № 1058-IV (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») було визначено, що:

- для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (абзац перший частини другої);

- показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення (абзац другий частини другої);

- розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини (абзац четвертий частини другої);

- з 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність/мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності (абзац другий частини третьої).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII доповнено статтю 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII частиною п`ятою, якою визначено, що індексація пенсій здійснюється шляхом їх підвищення відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Положеннями частини другої статті 42 Закону № 1058-IV (в редакції від 15.02.2022 № 2040-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення пенсійного законодавства») визначено, що:

- для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (абзац перший частини другої);

- показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення (абзац другий частини другої);

- розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини (абзац четвертий частини другої).

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення пенсійного законодавства» від 15.02.2022 № 2040-IX викладено у новій редакції частину п`яту статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та установлено, що індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 4-3 розділу XV Закону № 1058-ІV пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» установлено, що у 2019 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-ІV, затвердженим цією постановою, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-ІV (далі - Порядок № 124), яким визначено механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-ІV.

Хоча вказаний Порядок і затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», проте, враховуючи пункт 1 Порядку № 124, його дія поширюється не лише на проведення індексації пенсій у 2019 році, а й на її проведення в наступні роки.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 01.04.2020 № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році», згідно з підпунктом 1 пункту 2 якої у 2020 році перерахунок пенсій згідно з Порядком № 124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11.

Також, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 22.02.2021№ 127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році», якою установлено, що у 2021 році перерахунок пенсій згідно з Порядком № 124 проводиться з 1 березня із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11.

У 2022 році відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» перерахунок пенсій згідно з Порядком № 124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,14.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», пунктом першим якої установлено, що з 01.03.2023 перерахунок пенсій згідно з Порядком № 124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» установлено, що з 1 березня 2024 року перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та яких враховується для обчислення пенсії у розмірі (7405,03*1,0796=7994,47).

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» від 25.02.2025 № 209 , з 1 березня 2025 року перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,115.

Пунктом 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-IV установлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-IV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону № 1058-IV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-IV, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 цього Закону.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що ОСОБА_2 як громадянин України незалежно від країни свого проживання вправі користуватися конституційними правами, в тому числі й правом на належне пенсійне забезпечення.

З вищеописаних доказів судами установлено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року по справі № 360/875/24 зобов`язано ГУПФУ в Луганській області поновити нарахування та виплату позивачу пенсії за віком з 01 липня 2021 року на рахунок, відкритий у АТ «Ощадбанк».

Відповідачем рішення суду від 14 жовтня 2024 року по справі № 360/875/24 виконано, поновлено нарахування та виплату позивачу пенсії з 01 липня 2021 року: у грудні 2024 року позивачу виплачено пенсію за липень 2021 року в розмірі 3085,35 грн, у січні 2025 року виплачено пенсію за період з 01 серпня 2021 року по 31 грудня 2024 року в загальному розмірі 126499,35 грн, з січня 2025 року поновлено щомісячну виплату пенсії в розмірі 3085,35 грн.

При цьому судом установлено, що позивачу виплата пенсії у розмірі 3085,35 грн здійснюється з квітня 2016 року.

Вказані обставини свідчать, що відповідачем всупереч положень Закону № 1058-IV не здійснено перерахунок пенсії позивача з 01 жовтня 2017 року із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %, а також не проводиться індексація пенсії із застосуванням установлених постановами Кабінету Міністрів України коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Як стверджує відповідач, що підтверджено матеріалами з макетної пенсійної справи позивача, перерахунок пенсії позивача не відбувається у зв`язку з тим, що з серпня 2014 року позивачу встановлено особливість «Не підлягають МП, призначено за рішенням суду в твердому розмірі».

Проте, з огляду на вище наведені положення Закону № 1058-IV та постанов Кабінету Міністрів України, суд вважає протиправними дії відповідача щодо встановлення для позивача такої особливості у виплаті пенсії, оскільки її встановлення чинним законодавством, яким врегульовано спірні правовідносини, не передбачено.

Також суд зауважує, що зміст вище вказаних судових рішень не містить жодних застережень щодо встановлення пенсійної виплати позивачеві у фіксованому розмірі та заборони її подальшого перерахунку.

Навпаки положення Закону № 1058-IV вказують на те, що здійснення осучаснення пенсії позивача з 01 жовтня 2017 року та її перерахунок у зв`язку із проведенням індексації, є обов`язком відповідача, що покладений на нього законом та не потребує додаткового зобов`язання за судовим рішенням.

Тому твердження відповідача про протилежне, які не обґрунтовані положеннями чинного законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, відхиляються судом як безпідставні.

Відтак, відповідач, здійснивши на виконання рішення суду від 14 жовтня 2024 року по справі № 360/875/24 поновлення позивачу виплати пенсії з 01 липня 2021 року, мав автоматично розрахувати пенсію позивача за матеріалами пенсійної справи, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму у відповідному році, з урахуванням масових перерахунків згідно з постановами Кабінету Міністрів України, прийнятими відповідно до Порядку № 124 на виконання частини другої статті 42 Закону № 1058-ІV.

При цьому, з дня поновлення виплати пенсії на підставі рішення суду, позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно з вимогами Закону № 1058-IV, а будь-яких обмежень його прав, як пенсіонера, якому призначено виплату пенсії за рішенням суду, наведеним Законом не встановлено.

Щодо позовних вимог про компенсацію втрати частини доходів за затримку виплати пенсії у встановленому законом розмірі за період з 01 липня 2021 року по день фактичної виплати заборгованості, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

У відповідності до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 даного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159), відтворює положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизує підстави та механізм виплати компенсацій.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Пунктом 4 Порядку № 159 передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

З аналізу норм Закону № 2050-III та Порядку № 159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії; 2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата); 3) наявні порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 4) відбулася затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченої Законом № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Компенсація за порушення строків виплати такого доходу, який не має разовий характер, проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Таким чином, за змістом наведених норм обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

При цьому, використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 19 грудня 2011 року (справа № 6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа № 21-2003а16). Такий підхід підтримано і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 3 липня 2017 року (справа № 521/940/17).

Також суд враховує, що Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02 квітня 2024 року у справі № 560/8194/20 вважав за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року, 17 листопада 2021 року, 27 липня 2022 року, 11 травня 2023 року (справи №№ 240/186/20, 460/4188/20, 460/783/20, 460/786/20, відповідно) про застосування строків звернення до суду з адміністративним позовом у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати відповідно до Закону № 2050-ІІІ та сформулювати такі висновки:

а) у спорах цієї категорії справ суди повинні застосовувати шестимісячний строк звернення до суду з позовом, визначений частиною першою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;

б) нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати зокрема і пенсії, проводиться у чітко визначений Законом № 2050-ІІІ строк у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Тому особі, права якої порушені невиконанням обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, достовірно відомо про час та розмір виплаченої заборгованості. При цьому така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про розмір належної до виплати компенсації, порядок її нарахування і підстави виплати/невиплати;

в) з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості з виплати пенсії за попередні періоди особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів і з цього дня починається перебіг шестимісячного строку звернення з позовом до суду. Звернення до суду з позовом про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів після закінчення цього строку є підставою, передбаченою пунктом 8 частини першої статті 240, для залишення позовної заяви без розгляду;

г) отримання листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на заяву не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права на отримання компенсації у позасудовому чи судовому порядку. Відповідно з вказаної дати не може розпочинатись відлік строку звернення з позовом до суду.

З вищеописаних доказів та заяв по суті справи судом встановлено, що позивачу відповідачем на виконання рішення суду від 14 жовтня 2024 року по справі № 360/875/24 у грудні 2024 року виплачено пенсію за липень 2021 року в сумі 3085,35 грн, у січні 2025 року за період з серпня 2021 року по грудень 2024 року в сумі 126499,35 грн.

Проте, всупереч вище вказаних положень Закону № 2050-ІІІ, Порядку № 159 відповідачем у грудні 2024 року та січні 2025 року (місяці виплати) не проведено позивачу компенсацію цих несвоєчасно виплачених сум пенсії.

Відповідачем не заперечується, що ним не здійснено нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Оскільки відповідачем проведено виплату нарахованої пенсії позивача за період з 01 по 31 липня 2021 року в сумі 3085,35 грн (негайне виконання судового рішення), за період з 01 серпня 2021 року по 31 грудня 2024 року у сумі 126499,35 грн, позивач має право на отримання компенсації втрати частини грошових доходів за весь період затримки по день фактичної виплати.

У наведеній постанові Верховного Суду від 02 квітня 2024 року (пункти 31-34) зазначено, що аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у цьому випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.

За наведених обставин, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року по справі № 360/924/25 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 червня 2025 року по справі № 360/924/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2025 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць