Справа № 140/12932/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/12932/24 пров. № А/857/10439/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І.М., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу заступника керівника Волинської обласної прокуратури на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року (головуючий суддя Денисюк Р.С., м. Луцьк) у справі № 140/12932/24 за адміністративним позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури до Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області про визнання протиправними дій, скасування рішення,

в с т а н о в и в :

Заступник керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області про визнання протиправною бездіяльності Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області щодо невжиття заходів із зміни угідь земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:2353, площею 7,1321 га на угіддя самозаліснених земель; просив зобов`язати Торчинську селищну раду Луцького району Волинської області вчинити вичерпних заходів щодо зміни угідь земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:2353, площею 7,1321 га на угіддя самозаліснених земель.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, заступник керівника Волинської обласної прокуратури оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також не досліджено обставини, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішенням Торчинської селищної ради від 08.10.2024 №45/54 «Про віднесення земель сільськогосподарського призначення до самозаліснених земельних ділянок на території Торчинської селищної ради» в задоволенні подання Північно-західного УЛМГ відмовлено, при цьому не обґрунтовано причини відмови у віднесенні земельних ділянок до самозаліснених земель, зокрема земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:2353. Вважає, що наявні підстави для визнання протиправною бездіяльності Торчинської селищної ради, що полягає у незміні угідь земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:2353 площею 7,1321 га на угіддя самозаліснених земель. Наголошує, що Торчинська селищна рада, маючи можливість вчинення необхідних та законодавчо визначених дій з метою віднесення вищевказаної земельної ділянки до самозаліснених, свідомо уникає вирішення вказаного питання, допускаючи протиправну бездіяльність.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач письмовий відзив на апеляційну скаргу не подав.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що комісією в складі головного лісничого філії Ківерцівське лісове господарство ДП Ліси України О.Морозом, начальником відділу лісового та мисливського господарства С.Савчука, та провідного інженера лісового господарства В.Пилипчук проведено ідентифікацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності Торчинської ОТГ, які зайняті дерево-чагарниковою рослинністю та можуть бути віднесені до самозаліснених. За результатами даної ідентифікації 14.05.2024 складено Акт віднесення земельних ділянок до категорії самозаліснені на території Торчинської ОТГ . Відповідно до даного акту до самозаліснених можна віднести 346,79 га по 74 ділянках. Даний акт складено в м.Ківерці (а.с.16-17).

28.06.2024 за вих №02-877 Північно Західним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства до Торчинської ТГ направлено подання щодо винесення рішення про віднесення земельних ділянок загальною площею 346,79 га (74 земельних ділянки) до самозаліснених. До вказаного подання долучено акт віднесення від 14.05.2024 (а.с.14-15).

Листом від 09.08.2024 № 667/03-06-02/24 Торчинська селищна рада (а.с. 19) повідомила Луцьку окружну прокуратуру про те, що клопотання Північно-Західного управління на сесію внесено не було у зв`язку тим, що даний перелік ділянок був наданий з зазначенням географічних координат, що передбачає додаткове вивчення даного питання, щоб внести його на розгляд сесії.

У відповідь на лист Луцької окружної прокуратури від 10.10.2024 №53-8733 вих-24 Торчинська селищна рада від 18.10.2024 № 838/01-01/2-24 надала позивачу рішення Торчинської селищної ради №45/54 від 08.10.2024 Про віднесення земель сільськогосподарського призначення до самозаліснених земельних ділянок на території Торчинської селищної ради, витяг з протоколу сесії (а.с.30).

Керівник Луцької окружної прокуратури, вважаючи, що селищна рада зобов`язана вчинити відповідні дії щодо зміни угідь земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:2353, площею 7,1321 га на угіддя самозаліснених земель, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту прийняття Торчинською селищною радою рішення від 08.10.2024 №45/54 «Про віднесення земельних ділянок сілськогосподарського призначення до самозаліснених земельних ділянок на території Торчинської селищної ради», яким було відмовлено у віднесенні земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:2353 до самозаліснених земель пройшов незначний проміжок часу, а тому виключається протиправна бездіяльність Торчинської селищної ради.

Суд зазначив, що наявність майже дворічної законодавчо закріпленої процедури віднесення земель до самозаліснених, не свідчить про допущену бездіяльність органом місцевого самоврядування, враховуючи те, що Акт віднесення земельних ділянок до категорії самозаліснені на території Торчинської ОТГ, який обов`язково мав передувати рішенню, був складений відповідною комісією лише 14.05.24.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 10 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР Про місцеве самоврядування в Україні (далі - Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до Закону України від 20.06.2022 №2321-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів» Земельний кодекс України доповнено статтею 57-1 «Самозаліснені землі», якою визначено порядок віднесення земельних ділянок до самозаліснених.

Згідно ч. 2 ст. 57-1 Земельного кодексу України віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісненої ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності - органом, який здійснює розпорядження нею.

Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісненої ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Відповідно до частини 3 статті 57-1 ЗК України віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність всіх її угідь до угідь самозалісненої ділянки. Земельна ділянка вважається самозалісненою ділянкою з дня внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру.

Віднесення земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється без розроблення документації із землеустрою (частина 4 статті 57-1 ЗК України).

Віднесення земельної ділянки, несформованої як об`єкт цивільних прав, а також земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, але відомості про яку не внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісненої ділянки здійснюється відповідно до документації із землеустрою, на підставі якої відомості про земельну ділянку вносяться до Державного земельного кадастру (частина 4 статті 57-1 ЗК України).

Також внесено відповідні доповнення і до статті 184 ЗК України, за змістом яких визначення самозаліснених ділянок віднесено до змісту землеустрою.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України Про землеустрій №858-IV від 22.05.2003 ґрунтові, геоботанічні та інші обстеження земель при здійсненні землеустрою проводяться з метою отримання інформації про якісний стан земель, а також для виявлення самозаліснених ділянок, земель, що зазнають впливу водної та вітрової ерозії, підтоплення, радіоактивного та хімічного забруднення, інших негативних явищ.

Пунктом ґ частини 2 статті 36 даного Закону визначено, що отримана в процесі обстежень інформація використовується для: прийняття органами виконавчої влади і органами місцевого самоврядування рішень про рекультивацію та консервацію земель, введення обмежень у використанні земель, відновлення, збереження та підвищення родючості ґрунтів, покращення природних ландшафтів, передачу в постійне користування державним та комунальним лісогосподарським підприємствам самозаліснених ділянок тощо;

Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів №2321-IX від 20.06.2022 набрав чинності 10.07.2022.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу II Прикінцеві положення Закону №2321-IX, Кабінет Міністрів України зобов`язано у шестимісячний строк з дня набрання чинності цим Законом забезпечити проведення інвентаризації самозаліснених ділянок та вжити заходів із забезпечення ведення лісового господарства на таких ділянках.

Кабінетом Міністрів України на реалізацію зазначеної функції окремого нормативно-правового акту не приймалось.

Відповідно, єдиним нормативним актом, який регулює дане питання є Порядок інвентаризації земель, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №476 від 05.06.2019, пунктом 2 якого визначено, що інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення Державного земельного кадастру, виявлення та виправлення помилок у відомостях Державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що не є спірним той факт, що до повноважень Торчинської селищної ради, як органу місцевого самоврядування, входить віднесення земельних ділянок до самозаліснених.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:2353 площею 7,1321 га сформована як об`єкт цивільних прав, код цільового призначення 17.00 землі сільськогосподарського призначення, право комунальної власності зареєстровано 15.11.2021.

Колегія суддів зазначає, що визначальним у спірних правовідносинах є встановлення наявності або відсутності бездіяльності органу місцевого самоврядування.

Зі змісту позову встановлено, що прокурор просить визнати протиправною бездіяльність селищної ради щодо невжиття заходів із зміни угідь земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:2353, площею 7,1321 га на угіддя самозаліснених земель.

Апеляційний суд зауважує, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень має місце у тому випадку, коли в межах повноважень суб`єкта владних повноважень існує обов`язок вчинити конкретні дії, але він не виконаний.

Колегія суддів наголошує, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише у випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість і межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2021 у справі № 9901/345/20 зазначила, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

З матеріалів справи вбачається, що 28.06.2024 Північно-Західним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України №02-877 на адресу Торчинської селищної ради Луцького району скеровано подання про віднесення земельних ділянок площею 346,79 га до самозаліснених земельних ділянок.

В додаток до вказаного клопотання на адресу Торчинської селищної ради Північно- західним УЛМГ скеровано також акт віднесення земельних ділянок до самозаліснених від 14.05.2024, серед яких зазначалося про необхідність віднесення до самозаліснених угідь земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:2353.

Земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:2353 площею 7,1321 га також була включена до даного списку.

У серпні 2024 селищна рада повідомила, що вказане подання не розглянуто, позаяк потребує додаткового вивчення.

Рішенням Торчинської селищної ради №45/54 від 08.10.2024 Про віднесення земель сільськогосподарського призначення до самозаліснених земельних ділянок на території Торчинської селищної ради, яке було прийнято за наслідками звернення Північно Західним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства від 28.06.2024, було відмовлено у віднесенні земель сільськогосподарського призначення до самозалісених земельних ділянок площею 346,79 га, що розташовані в адміністративних межах Торчинської селищної ради (а.с.32,32 зворот-33).

Тобто, наведене свідчить про те, що селищною радою в межах покладених на неї обов`язків, після надходження подання Північно Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 28.06.2024, воно було розглянуто та за наслідками його розгляду прийнято відповідне рішення.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що прийняття селищною радою рішення №45/54 від 08.10.2024 з приводу порушеного питання виключає протиправну бездіяльність.

Натомість, доводи апелянта свідчать про його незгоду з рішенням Торчинської селищної ради №45/54 від 08.10.2024 Про віднесення земель сільськогосподарського призначення до самозаліснених земельних ділянок на території Торчинської селищної ради, що не є предметом даного спору.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про недопущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо невжиття заходів із зміни угідь земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:000:2353, площею 7,1321 га.

Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Волинської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року у справі № 140/12932/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Н. М. Судова-Хомюк