Справа № 160/25393/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

09 вересня 2025 року Справа 160/25393/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до відповідача-1: Державної міграційної служби України, відповідача-2: Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, відповідача-3: Відділу №1 в місті Дніпрі (Амур-Нижньодніпровський) Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

04.09.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до відповідача-1: Державної міграційної служби України, відповідача-2: Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, відповідача-3: Відділу №1 в місті Дніпрі (Амур-Нижньодніпровський) Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Відділу №1 у місті Дніпрі (Амур-Нижньодніпровський) Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо збирання, обробки та внесення до Єдиного державного демографічного реєстру персональних даних та присвоєння унікального номеру запису у реєстрі №515 (скорочено - УНЗР), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправними дії Відділу №1 у місті Дніпрі (Амур- Нижньодніпровський) Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (відповідь №1210-2569/1210-24 від 25.10.2024) щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з внесеними даними суто державною (Українською) мовою без застосування російської мови та з заповненням Прізвища, Імені та по Батькові з великої заглавної літери, а не капслоком;

- визнати протиправними дії Державної міграційної служби України (відповідь №КО-11465-24/6.1/7394-24 від 06.11.2024) щодо відмови знищити (видалити, анулювати) присвоєний унікальний номер запису у реєстрі №515 (скорочено - УНЗР) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Державну міграційну службу України знищити (видалити, анулювати) присвоєний унікальний номер запису у реєстрі №515 (скорочено - УНЗР) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач, ОСОБА_1 , є матір`ю та законним представником неповнолітньої дитини ОСОБА_2 . У зв`язку з необхідністю отримання паспорта громадянина України зразка 1994 року, а також знищення унікального номеру запису у реєстрі (далі - УНЗР), позивач із сином зверталися у жовтні 2024 року до Відділу №1 у м. Дніпрі (Амур-Нижньодніпровський) Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та до Державної міграційної служби України. Відділом №1 у м. Дніпрі (Амур-Нижньодніпровський) ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, надано відповідь, з якою позивач та її син не згодні. ДМС України належним чином заяву позивача щодо знищення УНЗР не розглянуло, проігнорувало її прохання щодо цього, надало відповідь про відмову в знищенні УНЗР. Відповідь з ГУ ДМС України в Дніпропетровській області не надана. Однак у видачі паспорта громадянина України дитині позивача було відмовлено, про що свідчать відповіді №1210-2569/1210-24 від 25.10.2024, № КО-11465-24/6.1/7394-24 від 06.11.2024, незважаючи на те, що дитина має законне право на отримання паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки. Позитивної відповіді по суті поставлених питань позивач із сином так і не отримали, лист містив перелік нормативно-правових актів та цитував окремі їх норми, що не вирішує проблеми з отримання на законних підставах паспорта громадянина України у формі книжечки. Безпідставним є посилання органу ДМС України щодо для отримання паспорта зразка 1994 року необхідне надання позивачем та її дитиною рішення суду, оскільки Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ передбачає оформлення та видачу паспорта без будь-яких судових тяганин (відповідний перелік документів, який визначений цим Положенням, позивачем та дитиною надано), а наказ МВС України №456 від 06.06.2019, який прийнятий на виконання постанови КМУ України №398 від 03.04.2019, передбачає процедуру оформлення та видачі паспорта зразка 1994 року при наявності рішення суду, якого у позивача на час звернення не може та не могло бути. Таке рішення може бути подано лише при наявності оскарження протиправних дій органів ДМС України. Безпідставним є посилання органів ДМС України щодо того, що оскільки позивачем надано згоду на збір та обробку персональних даних дитини та їй присвоєно номер (УНЗР №5151 за результатами оформлення та отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дитина не має, начебто, право на оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року. Разом з тим, Верховним Судом по справі №380/5977/21 висловлено правову позицію, за якою підтверджується відсутність порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. щодо права на паспорт громадянина України зразка 1994 року, оскільки особою надано згоду на збір та обробку персональних даних та присвоєно УНЗР. Однак, органи міграційної служби не врахували, що порушується також ст. 9 цієї Конвенції. Про релігійні переконання та порушення свободи совісті позивач зазначала у заяві від 12.10.2024, надала її до територіального підрозділу та інших органів міграційної служби, а також надала відповідні документи щодо того, що дитина хрестилася в православній церкві, а також зазначила, що позивач та її дитина мають відповідні релігійні переконання щодо відмови в цифровій ідентифікації, присвоєнні персональних номерів. Саме в цьому позові позивач оскаржує разом з дитиною такі дії, які свідчать, що органи ДМС України вважають, що дитина взагалі не має право на паспорт громадянина України зразка 1994 року.

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2025 року, зазначена вище справа була розподілена та 05.09.2025 року передана судді Пруднику С.В.

Одночасно із позовною заявою позивачем до суду подано заяву про звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до п. п. 3 та 6 ч. 1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України, та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Позовна заява подана до суду з порушенням норм ст. ст. 160, 161 КАС України та підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Так, згідно з частиною третьою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначає Закон України від 08.07.2011 № 3674-VІ Про судовий збір.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про судовий збір з 01.01.2024 за подання до суду фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211,20 грн).

Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлено з 01.01.2025 прожитковий мінімум для працездатних осіб на рівні 3028,00 грн.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Відділу №1 у місті Дніпрі (Амур- Нижньодніпровський) Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (відповідь №1210-2569/1210-24 від 25.10.2024) щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправними дії Державної міграційної служби України (відповідь №КО-11465-24/6.1/7394-24 від 06.11.2024) щодо відмови знищити (видалити, анулювати) присвоєний унікальний номер запису у реєстрі №515 (скорочено - УНЗР) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, позивачем заявлені дві позовні вимоги немайнового характеру (відповідь №КО-11465-24/6.1/7394-24 від 06.11.2024 та відповідь №1210-2569/1210-24 від 25.10.2024).

Проте, позивачем не надано суду належного доказу, який свідчив би про сплату ним судового збору у вказаному розмірі.

Відтак, позивачу необхідно надати до суду докази сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. (1211,20 х 2) за від позовні вимоги немайнового характеру сплаченого на наступні реквізити:

отримувач коштів: ГУК у Дн-кій обл./Чечел.р/22030101

код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37988155

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП

код банку отримувача (МФО): 899998

рахунок отримувача (IBAN): UA4004632

код класифікації доходів бюджету: 22030101

Призначення платежу:

*;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________(ПІБ чи назва установи, організації позивача), Дніпропетровський окружний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа).

Водночас, судовий збір позивачем не сплачено, при цьому, позивачем у позовній заяві завлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, в якій остання посилається на приписи п. 7 ч. 1 ст. 5, п. 14 ч. 2 ст. 3, 8 Закону України «Про судовий збір».

Розглянувши вказане клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про судовий збір" платники судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Частина 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" містить перелік об`єктів, за які не справляється судовий збір, а ст. 5 цього ж Закону - перелік суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг, а також підстави звільнення від сплати судового збору осіб, які звертаються із заявами про захист не власних прав, а охоронюваних законом прав та інтересів інших осіб.

Відповідно до ч. 7 ст. 160 КАС України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Зазначені норми необхідно враховувати в системному зв`язку зі ст. 53 КАС України, яка визначає участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Нормами ст. 53 КАС України встановлюються правила участі у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Так, відповідно до ч.1 зазначеної статті Кодексу у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, державні органи, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із позовними заявами в інтересах інших осіб і брати участь у цих справах. При цьому Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, державні органи, органи місцевого самоврядування повинні надати адміністративному суду документи та інші докази, які підтверджують наявність визначених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з нормами ч.1 ст.56 КАС України права, свободи та інтереси малолітніх та неповнолітніх осіб, які не досягли віку, з якого настає адміністративна процесуальна дієздатність, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді їхні законні представники - батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Таким чином, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , діє як законний представник неповнолітнього в розумінні ч.1 ст.56 КАС України, а не як фізична особа, якій законом надане право звертатися до суду в інтересах інших осіб відповідно до ч.1 ст.53 КАС України.

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.

Разом з цим, представництво інтересів іншої особи у суді відповідно до ст.56 КАС України не є абсолютною підставою для звільнення від сплати судового збору відповідно до п.7 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", оскільки закон не звільняє батьків, які звертаються в інтересах неповнолітньої дитини від сплати судового збору при зверненні до суду, за виключенням батьків дітей, пільги для яких встановлені п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" (особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю).

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку про те, що Закон не відносить неповнолітніх дітей та батьків, які звертаються в їх інтересах щодо отримання паспорта громадянина України, до категорії громадян, які безумовно звільняються від сплати судового збору.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верхового Суду від 15.01.2018 у справі №607/1046/17, постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №367/5983/16-ц, ухвалі Верховного Суду від 22.11.2018 у справі №754/16008/17, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 16.04.2020 року у справі №640/109/19.

Суддя також вважає необґрунтованими доводи позивача щодо наявності підстав для звільнення від сплати судового збору відповідно до пункту 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Зі змісту наведеної статті 3 вищевказаного закону вбачається, що законодавець розрізняє позовні заяви та інші заяви, які можуть бути об`єктом сплати судового збору.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно з п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Однак, вказана норма не передбачає звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви до адміністративного суду в інтересах зазначених осіб.

При цьому, пункт 14 вказаної норми звільняє від сплати судового збору осіб, які в інтересах малолітніх подають саме заяви, а не позовної заяви.

Також вказана норма передбачає звільнення від сплати судового збору за подачу заяви про захист прав дітей, а не звільнення від сплати судового збору за подачу позовної заяви в інтересах дітей.

З огляду на викладене, суддя не вбачає підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, а тому клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору не належить задоволенню.

Також, відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У частині 2 цієї статті зазначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, у поданій до суду позовній заяві позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Відділу №1 у місті Дніпрі (Амур- Нижньодніпровський) Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (відповідь №1210-2569/1210-24 від 25.10.2024) щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправними дії Державної міграційної служби України (відповідь №КО-11465-24/6.1/7394-24 від 06.11.2024) щодо відмови знищити (видалити, анулювати) присвоєний унікальний номер запису у реєстрі №515 (скорочено - УНЗР) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В той же час, до суду позивач звернувся 04.09.2025 року, тобто з пропущенням шестимісячного строку звернення до суду (відповідь №КО-11465-24/6.1/7394-24 та відповідь №1210-2569/1210-24 від 25.10.2024).

При цьому, коли саме отримано відповідь №КО-11465-24/6.1/7394-24 від 06.11.2024 та відповідь №1210-2569/1210-24 від 25.10.2024, позивач не зазначає, відповідні докази до суду не надає.

Суд зазначає, що згідно з частиною 2 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до пункту 6 частини 5 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження рішень відповідача, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Тож, з ч. 1, 3 ст.45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.8 КАС України, однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 травня 2008 року "Надточій проти України" принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Слід зазначити, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року по справі №706/1272/14-ц висловлена позиція щодо необхідності доведення учасниками справи обставин пропуску строку звернення до суду.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини."

Верховний Суд у постанові від 20.11.2018 р. у справі № 907/50/16, зокрема вказав, що позовна давність не є інститутом процесуального права і не може бути відновлена. Позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

За висновком ЄСПЛ, викладеним в його рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі МШ Голуб проти України, право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2019 року по справі №9901/82/19.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно з частиною першою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Так само у силу частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, позовну заяву слід залишити без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду вмотивованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду вказавши обґрунтовані підстави для поновлення такого строку, якщо вони є, та надати суду докази поважності причин його пропуску (а також докази отримання відповідей №КО-11465-24/6.1/7394-24 від 06.11.2024 та №1210-2569/1210-24 від 25.10.2024).

Вищенаведені обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам встановленим КАС України, а тому вона підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних недоліків.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 160, 161, 169, 171, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до відповідача-1: Державної міграційної служби України, відповідача-2: Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області, відповідача-3: Відділу №1 в місті Дніпрі (Амур-Нижньодніпровський) Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Позивачу надати строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду:

- оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. сплаченого на наступні реквізити:

отримувач коштів: ГУК у Дн-кій обл./Чечел.р/22030101

код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37988155

банк отримувача: Казначейство України (ЕАП

код банку отримувача (МФО): 899998

рахунок отримувача (IBAN): UA4004632

код класифікації доходів бюджету: 22030101

Призначення платежу:

*;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________(ПІБ чи назва установи, організації позивача), Дніпропетровський окружний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа;

- вмотивованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду вказавши обґрунтовані підстави для поновлення такого строку, якщо вони є, та надати суду докази поважності причин його пропуску (а також докази отримання відповідей №КО-11465-24/6.1/7394-24 від 06.11.2024 та №1210-2569/1210-24 від 25.10.2024).

Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали про залишення позовної заяви з руху невідкладно надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С. В. Прудник