Справа № 380/3400/25
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 рокусправа № 380/3400/25
м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (далі - відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 31 від 17.12.2024 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу;

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Житомирській області щодо нарахування ОСОБА_1 страхового стажу з 14.07.2004 р. по 11.12.2024 р. у обсязі 10 років 04 місяці 14 днів;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області перерахувати страховий стаж ОСОБА_1 з 14.07.2004 р. по 11.12.2024 р. з урахуванням записів про трудову діяльність ОСОБА_1 , здійснених у трудовій книжці НОМЕР_1 , а саме періодів з 14.07.2004 - 16.08.2004, 04.05.2005 - 10.07.2007, 18.06.2008 - 09.08.2013, 28.10.2013 - 10.03.2015, 11.03.2015 - 30.09.2015, 01.10.2015 - 31.12.2019, 02.01.2020- 11.12.2024;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 12.01.1979 - 07.07.1980, 08.09.1980 - 02.03.1985, 11.03.1985 24.07.1986, 21.11.1986 - 10.10.1989, 05.03.1990 - 03.12.1997 згідно записів про трудову діяльність ОСОБА_1 , здійснених у трудовій книжці НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з 11.12.2024 року.

В обґрунтування позову зазначила, що 15.02.1986 було укладено шлюб між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (після укладення шлюбу прізвище - ОСОБА_1 ) та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Повідомила, що на підставі відомостей про шлюб від 15.02.1986 р. ОСОБА_1 01.10.1986 Франківським РВМ м. Львова видано паспорт НОМЕР_2 . Паспорт зі зміною прізвища з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » видано на підставі паспорта громадянина колишньої СРСР серії НОМЕР_3 , виданого 28.07.1976 р. ВВС Радянського райвиконкому м. Львова та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 . Вказала, що 11.12.2024 ОСОБА_1 звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України, а саме до Залізничного об`єднаного Пенсійного фонду м. Львова із заявою про призначення пенсії за віком. До такої заяви долучено такі документи: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт серії НОМЕР_5 , трудову книжку НОМЕР_1 . Повідомила, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 31 від 17.12.2024 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Вказала, що причиною відмови стала відсутність необхідного стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки пенсійним органом не враховано періоди трудової діяльності позивачки до 14.07.2004. Зазначила, що період роботи позивача із 12.01.1979 до 14.07.2004 підлягають зарахуванню до трудового (страхового) стажу. Таким чином, стаж роботи позивачки на день звернення до органу Пенсійного Фонду становив більше 28 років (36 років 6 місяців 6 днів), що дає право на призначення пенсії позивачці відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тому звернулася до суду із цим позовом.

Ухвалою від 21.02.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Від відповідача-2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 21522 від 13.03.2025) у якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що ОСОБА_1 11.12.2024 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058), яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів. Вказав, що після реєстрації заяви позивачки та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, за принципом екстериторіальності, розглянуто заяву позивачки та за результатами розгляду заяви прийнято рішення №31 від 17.12.2024 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу - 21 рік. Повідомив, що правовідносини у галузі пенсійного забезпечення між Україною та 10 країнами Співдружності Незалежних Держав, в тому числі й з російською федерацією, здійснювалися на підставі Угоди про гарантії прав громадян державучасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. З 01 січня 2023 року з російською федерацією та Республіка Казахстан припинена участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. За доданими документами до страхового стажу позивачки не зараховано періоди трудової діяльності згідно записі трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки запис щодо зміни прізвища не завірений печаткою організації та не містить підпису посадової особи, дата видачі трудової книжки дописана іншим чорнилом. Свідоцтво про шлюб відсутнє. Відповідно до відомостей реєстру застрахованих осіб до страхового стажу враховані всі періоди роботи зокрема з 14.07.2004. До страхового стажу позивача не зараховано, зокрема, періоди трудової діяльності: 08.09.1980 по 02.03.1985, оскільки неможливо ідентифікувати назву підприємства у відбитку печатки при звільненні; з 11.03.1985 по 24.07.1986, оскільки неможливо ідентифікувати назву підприємства у відбитку печатки при звільненні та відсутня інформація про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації; з 05.03.1990 по 31.12.1991, оскільки відсутня інформація про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Республіки Казахстан; з 01.01.1992 по 03.12.1997, оскільки це робота в Республіці Казахстан; з 04.05.2005 по 10.07.2007, з 18.06.2008 по 30.09.2012, з 01.10.2024 по 11.12.2024, оскільки відсутні дані в системі персоніфікованого обліку реєстру застрахованих осіб. До страхового стажу Позивача зараховано періоди трудової діяльності: з 14.07.2004 по 16.08.2004; з 01.10.2012 по 09.08.2013; з 28.10.2013 по 10.03.2015; з 11.03.2015 по 30.09.2015; з 01.10.2015 по 31.12.2019; з 02.01.2020 по 30.09.2024. Інші документи передбачені пунктом 3 Порядку № 637 відсутні. Просив у задоволенні позову відмовити.

Від відповідача-1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 4269ел від 13.03.2025) у якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що статтею 26 Закону № 1058 визначено умови призначення пенсії за віком, а саме передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Повідомив, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років. У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону № 1058, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року включно від 21 до 31 років та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. Зазначив, що вік заявника на дату звернення становить 63 роки 06 місяців 01 день. Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону 1058 становить 60 років. Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону становить 28 років. Страховий стаж позивачки становить: 10 років 04 місяці 14 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки запис щодо зміни прізвища не завірений печаткою організації та не містить підпису посадової особи, дата видачі трудової книжки дописана іншим чорнилом. Свідоцтво про шлюб відсутнє. Відповідно до відомостей реєстру застрахованих осіб до страхового стажу враховані всі періоди роботи, зокрема з 14.07.2004. Інші документи передбачені пунктом 3 Порядку № 637 відсутні. Повідомив, що після реєстрації заяви Позивачки та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивачки та за результатами розгляду вказаної заяви прийнято оскаржуване рішення № 31 від 17.12.2024 про відмову у призначенні пенсії. Просив у задоволенні позову відмовити.

Від представника позивачки на адресу суду надійшли додаткові пояснення (вх. № 27079 від 31.03.2025) в якому навів доводи аналогічні тим, які викладені в позовній заяві. Також просив відзив, поданий ГУ ПФУ в Житомирській області, залишити без розгляду. Повідомив, що 12.03.2025 року відповідачем Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Житомирській області через систему Електронний суд подано відзив на позовну заяву із клопотанням про поновлення строку на подання відзиву у справі. Ухвалою судді від 21.02.2025 року відкрито провадження у справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Стверджує, що оскільки відповідач згідно встановленого обов`язку та вимог КАС України є зареєстрованим в електронному кабінеті ЄСІТС, то отримав копію вказаної ухвали 21.02.2025 року.

Щодо таких доводів, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року затвердженим Законом № 2500-ІХ від 15.08.2022, дію воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. З цього приводу 02.03.2022 Рада суддів України видала Рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, яким, зокрема, судам рекомендовано виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану. У період воєнного стану, згідно частині статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» повноваження судів не можуть бути припинені, а частина друга статті 26 зазначеного Закону передбачає, що скорочення чи прискорення будь яких форм судочинства забороняється. Вказав, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України територія Житомирської області тривалий час була зоною бойових дій, і, за офіційними повідомленнями військового командуванням держави, дотепер зберігається загроза ракетних та авіаційних ударів, а ворог продовжує здійснювати артилерійські обстріли прикордонних районів, в зв`язку з чим працівники, які виконують обов`язки державної служби, періодично змушені переривати свою роботу та покидати робочі місця через оголошення по області повітряних тривог. Сукупність вказаних обставин викликали об`єктивну неможливість подачі відзиву у передбачені КАС України строки, через незалежні від Головного управління причини.

Враховуючи вищевикладене, а також приписи ст. 162 КАС України, суд дійшов висновку про те, що підстави для залишення відзиву без розгляду процесуальним законом не передбачені, а тому суд критично оцінює доводи представника позивачки про необхідність залишення відзиву без розгляду.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 12.01.1979 ОСОБА_1 :

- з 12.01.1979 призначена у відділ № 333 лаборантом;

- з 16.03.1979 призначена на посаду чортниці у відділ № 333;

- з 07.07.1980 звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП УССР;

- з 08.09.1980 прийнята на посаду лаборанта кафедри економіки і організації хімічної промисловості і енергетики;

- з 02.03.1985 звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП УССР;

- з 11.03.1985 зарахована на посаду техніка;

- з 16.01.1986 переведена на посаду техніка у відділ № 234;

- з 24.07.1986 звільнена за ст. 31 КЗпП ФСФСР (за власним бажанням);

- з 21.11.1986 прийнята машиністкою у відділ С/Н Інституту;

- з 22.11.1988 переведена на посаду техніка у відділ еколого-економічних проблем розвитку західного регіону УССР;

- з 03.05.1989 у зв`язку з переходом на нову структуру переведена у відділ еколого-економічних проблем західного регіону УССР;

- з 10.10.1989 звільнена за власним бажанням з виїздом за місцем проживання чоловіка ст. 38 КЗоТ УССР;

- з 05.03.1990 прийнята електромонтажником з обслуговування підстанції по другому розряду ділянка групи підстанцій 110/35/6 кв. на період часу відсутності працівника;

- з 01.09.1990 переведена ел. монтером оперативно-виїзної бригади 3-го розряду тої ж ділянки;

- з 01.03.1991 присвоєно четвертий розряд;

- з 09.09.1993 Джетигаринський азбестовий гірно-збагачувальний комбінат «Кустанайасбест» реорганізований в АО «Кустанайасбест»;

- з 01.05.1994 Енергоуправлінняреорганізовано в цех енергогосподарства);

- з 01.04.1993 переведена старшим диспетчером РЕС і П;

- з 01.09.1996 переведена старшим диспетчером ділянки групи підстанцій і електромереж 110/35/6 кв цеху енергогосподарства;

- з 03.12.1997 звільнена за власним бажанням ст. 32 КЗпП Республіки Казахстан у зв`язку із зміною місця проживання;

- з 14.07.2004 прийнята прибиральницею сміттєпроводу;

- з 16.08.2004 звільнена з роботи за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України;

- з 04.05.2005 прийнято прибиральницею виробничих приміщень;

- з 10.07.2007 звільнена за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України;

- з 18.06.2008 прийнята на посаду прибиральниці службових приміщень;

- з 07.10.2010 відповідно до вимог Закону України від 17 вересня 2007 року № 514-VI «Про акціонерні товариства» найменування ВАТ «Видавництво «Вільна Україна» змінено на ПрАТ «Видавництво «Вільна Україна»;

- з 09.08.2013 звільнена з роботи за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України;

- з 28.10.2013 прийнята на роботу двірником;

- з 10.03.2015 звільнена з роботи за власним бажанням згідно з ст. 38 КЗпП України;

- з 11.03.2015 прийнята на роботу двірником;

- з 30.09.2015 звільнена з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України;

- з 01.10.2015 прийнята на роботу двірником;

- з 31.12.2019 звільнена за переведенням в ЛКП «Житловик-С» п. 5 ст. 36 КЗпП України;

- з 02.01.2020 прийнята на посаду двірника в порядку переведення з ЛКП «Бондарівка».

На останній сторінці трудової книжки зазначено, що трудова книжка належить ОСОБА_1 , відповідно до паспорта НОМЕР_5 виданого Франківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 07.08.2001 року, підпис Диретора ЛКП «Житловик» О.Скаб.

ОСОБА_1 11.12.2024 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, за принципом екстериторіальності, розглянуто заяву позивачки та за результатами розгляду заяви прийнято рішення № 31 від 17.12.2024 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу.

Рішенням мотивоване тим, що за доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди трудової діяльності згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки запис щодо зміни прізвища не завірений печаткою організації та не містить підпису посадової особи, дата видачі трудової книжки дописана іншим чорнилом. Свідоцтво про шлюб відсутнє. Згідно з відомостями реєстру застрахованих осіб до страхового стажу враховані всі періоди роботи, зокрема з 14.07.2004.

Позивачка вважає таке рішення відповідача-2 протиправним і таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення, тому звернулася до суду із цим позовом.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV з наступними змінами та доповненнями, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених зазначеним Законом.

Згідно з частиною 1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

Станом на день звернення позивачки до територіального органу Пенсійного фонду України, позивачка досягла 63-річного віку, що підтверджується копією паспорта громадянина України, яку додано позивачкою до позовної заяви, а також копією оскарженого рішення.

Зі спірного рішення слідує, що необхідний стаж роботи позивачки для призначення пенсії становить 21 рік.

Разом з цим, позивачці не зараховано періоди трудової діяльності згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки запис щодо зміни прізвища не завірений печаткою організації та не містить підпису посадової особи, дата видачі трудової книжки дописана іншим чорнилом.

З цього приводу суд зазначає таке.

Правовідносини подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регулюються Порядком, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок № 22-1).

Згідно з пп. 2 п. 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком, разом з іншими, додаються документи: про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктом 3 якого визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У відповідності до п. 2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Таким чином, доводи відповідача, щодо не зарахування до загального трудового стажу позивача спірного періоду роботи є безпідставними, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.

Крім того, згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства, не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що висновки відповідача-2, викладені в оскарженому рішенні про не зарахування періодів трудової діяльності згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 є безпідставними, оскільки обов`язок ведення трудової книжки працівника покладено на роботодавця. У зв`язку з зазначеним, таке рішення є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

За вказаних обставин, суд не оцінює інші доводи сторін, оскільки спірне рішення мотивоване виключно не врахуванням трудової книжки позивачки.

Отже, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення шляхом визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії № 31 від 17.12.2024.

Визначаючись із способом захисту порушеного права позивачки, суд враховує таке.

Вирішуючи даний спір по суті, суд звертає увагу на тому, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону № 1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Крім того, відповідно до пункту 4.3 Порядку № 22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Суд враховує, що у справі, яка розглядається, для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав заяву позивачки про призначення їй пенсії за віком, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів враховуються судом при вирішенні спірних правовідносин.

Тому у задоволенні позовних вимог позивачки в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити певні дії слід відмовити.

Отже, у сукупності наведених вище обставин, на переконання суду, у спірному випадку належним способом захисту порушеного права позивачки є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу роботи позивачки періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 12.01.1979 та повторно розглянути заяву позивачки від 11.12.2024 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, з метою повного та ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому, з огляду на те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги немайнового характеру, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 на користь позивачки слід стягнути сплачений нею при зверненні до суду із цим позовом судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016 м. Львів вул. Митрополита Андрея 10; код за ), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003 м. Житомир вул. О. Ольжича 7; ) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17.12.2024 року № 31 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 12.01.1979 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.12.2024 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.П. Качур