Справа № 420/19677/25
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою громадянки ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася громадянка ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №016758 від 24.02.2025 року про заборону їй в`їзду в Україну, зобов`язання відповідача відкликати доручення Державній прикордонній службі України про заборону в`їзду в Україну Ю Тінгтінг зі строком здійснення контролю з 24.02.2025 року по 24.02.2030 року.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у відповідності до ст. 262 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, а позивачу - відповіді на відзив.

Позов обґрунтований тим, що громадянці ОСОБА_1 в порушення процедури протиправно заборонено в`їзд в Україну строком на 5 років з 24.02.2025 року, оскільки рішення про таку заборону не прийнято спільно з рішенням про примусове видворення, початок строку на таку заборону мав складати 5 років з моменту прийняття рішення про примусове видворення та вона не становить небезпеку інтересам України та її громадянам.

Відзив обґрунтований відповідачем тим, що ним правомірно, у відповідності до вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну Ю Тінгтінг, оскільки вона протягом тривалого часу порушувала законодавство України та перебувала на території України незаконно, що стало підставою для прийняття щодо неї рішення про примусове видворення з України. Норми ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є імперативними та передбачають обов`язкову заборону в`їзду в Україну строком на 5 років особам, щодо яких прийнято рішення про примусове видворення, а тому оскаржуване рішення є правомірним та скасуванню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 28.05.2024 року співробітниками УМП ГУ НП в Одеській області на промринку « 7-й кілометр» виявлено громадянку ОСОБА_1 та доставлено до підрозділу ДМС для з`ясування законності її перебування в Україні.

За словами громадянки ОСОБА_1 вона прибула в Україну в 2019 році, однак вона за обліками ГУ ДМС в Одеській області не значиться, посвідками на тимчасове або постійне проживання в Україні, або паспортом громадянина України не документована.

Громадянку ОСОБА_1 затримано 28.05.2024 року відповідно до протоколу про адміністративне затримання відповідно до ч. 2 ст. 263 КУпАП з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.

ГУ ДМС в Одеській області встановлено, що громадянка ОСОБА_1 на території України знаходиться незаконно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має, паспорту громадянина Китаю не має, а тому вона була поміщена до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні».

Відносно громадянки ОСОБА_1 28.05.2024 року складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП за порушення правил перебування іноземців в Україні (перевищення строку перебування в Україні більше як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні), а також постановою про накладення адміністративного стягнення від 28.05.2024 року її притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Оскільки громадянка ОСОБА_1 не мала документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України, у відповідності до положень ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», до неї не застосовувалося примусове повернення, однак щодо неї у відповідності до положень ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» було прийнято рішення №23 від 28.05.2024 року про примусове видворення з України.

Оскільки 30.05.2024 року представником ОСОБА_2 було надано оригінал паспортного документу громадянки Китаю з терміном дії з 06.07.2017 року по 05.07.2027 року, вона була звільнена з Миколаївського ПТПІ.

Крім того, 16.07.2024 року позивачка надала на ім`я начальника ГУ ДМС в Одеській області заяву про те, що вона на даний момент в зв`язку із скрутним матеріальним становищем не може виконати рішення про примусове видворення та зобов`язується в найкоротші терміни виїхати за межи України.

Відповідно до міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи «Аркан» громадянка ОСОБА_1 виїхала з території України 25.12.2024 року через КПП «Маяки-Удобне».

Керуючись положеннями абз. 3 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», враховуючи прийняття щодо позивачки рішення про примусове видворення, ГУ ДМС в Одеській області 24.02.2025 року прийнято рішення №016758 про заборону громадянці ОСОБА_1 в`їзду на територію України терміном на 5 років з 24.02.2025 року по 24.02.2030 року.

Крім того, ГУ ДМС в Одеській області на адресу Державної прикордонної служби України направлено доручення про заборону громадянці Китаю Ю Тінгтінг в`їзду на територію України терміном на 5 років з 24.02.2025 року по 24.02.2030 року.

Позивачка не погодилася з правомірністю рішення ГУ ДМС в Одеській області №016758 від 24.02.2025 року про заборону їй в`їзду в Україну, а тому звернулася до суду з цим позовом про його скасування.

Відповідно до п. 1, 4, 7 «Положення про Державну міграційну службу України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360, Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

ДМС відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, приймає рішення про продовження строку перебування, про відмову в продовженні строку перебування, про скасування продовження строку перебування та про скорочення строку перебування, а також продовжує строк тимчасового проживання іноземців та осіб без громадянства на території України; приймає рішення про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства в країну походження або третю країну, про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства з України, рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, про реадмісію, про заборону в`їзду іноземцям та особам без громадянства в Україну, здійснює заходи, пов`язані з примусовим поверненням/видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Таким чином, територіальні органи Державної міграційної служби України наділені повноваженнями щодо прийняття рішень про заборону в`їзду на територію України.

Відповідно до ст. ст. 19, 26 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються ти ми самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (примусове видворення іноземців та осіб без громадянства) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня прийняття такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього.

Суд вважає, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №016758 від 24.02.2025 року про заборону в`їзду в Україну громадянці ОСОБА_1 прийнято з порушенням вимог законодавства, з огляду на наступне.

Дійсно, відповідно до положень ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідач мав право приймати рішення про примусове видворення з України позивачки та мав заборонити їй подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років при таких обставинах, однак заборона в`їзду в Україну має бути пов`язана з прийняттям рішення про примусове видворення та таке рішення про заборону в`їзду в Україну має бути прийнято одночасно з прийняттям рішення про примусове видворення особи.

З аналізу положень ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вбачається, що строк заборони в`їзду в Україну має рахуватися саме з дати прийняття рішення про примусове видворення, тобто, з 28.05.2024 року, а не з дати прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну.

Таким чином, оскаржуване рішення прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, визначений законодавством України, необґрунтовано, не добросовісно, не розсудливо, несвоєчасно, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, однак відповідач не довів правомірність свого рішення, не довів неможливість вчасного прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну позивачці.

Посилання відповідача в відзиві на позовну заяву на ту обставину, що особа виїхала пізніше та ця обставини перешкоджала відповідачу прийняти рішення про заборони в`їзду в Україну громадянці ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на нормах законодавства, будь-яких обмежень у прийнятті такого рішення під час перебування особи в Україні норми законодавства не містять.

Крім того оскаржуване рішення прийнято через 2 місяці після виїзду громадянки ОСОБА_1 з території України що свідчить про несвоєчасність прийняття цього рішення навіть з моменту її виїзду з України.

Таким чином, рішення ГУ ДМС в Одеській області №016758 про заборону громадянці ОСОБА_1 в`їзду на територію України терміном на 5 років з 24.02.2025 року по 24.02.2030 року є протиправним та підлягає скасуванню судом.

Відповідно до положень п. 3, 5, 6, 16 «Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2013 року №280, уповноважені державні органи можуть надавати доручення Держприкордонслужбі щодо, зокрема, заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства протягом строку, встановленого уповноваженим державним органом. Доручення оформлюється на бланку за формою згідно з додатком за підписом, зокрема, начальників головних управлінь ДМС, або їх заступників.

Доручення достроково знімається з контролю органом Держприкордонслужби у разі надходження повідомлення про його відкликання за підписом посадової особи, яка підписала доручення, або посадової особи вищого рівня, зазначеної у п. 6 і 7 цього Порядку, або коли протягом п`яти діб до органу Держприкордонслужби не надійшов оригінал доручення, поданого згідно з п. 11 цього Порядку.

Враховуючи висновки суду про протиправність рішення ГУ ДМС в Одеській області №016758 про заборону громадянці ОСОБА_1 в`їзду на територію України терміном на 5 років з 24.02.2025 року по 24.02.2030 року, з метою повного захисту прав позивача, у суду є всі підстави для зобов`язання відповідача відкликати доручення Державній прикордонній службі України про заборону в`їзду в Україну громадянці ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги громадянки ОСОБА_1 обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву громадянки ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014, ) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №016758 від 24.02.2025 року про заборону їй в`їзду в Україну, зобов`язання відповідача відкликати доручення Державній прикордонній службі України про заборону в`їзду в Україну Ю Тінгтінг зі строком здійснення контролю з 24.02.2025 року по 24.02.2030 року задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС в Одеській області №016758 про заборону громадянці ОСОБА_1 в`їзду на територію України терміном на 5 років з 24.02.2025 року по 24.02.2030 року.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області відкликати доручення Державній прикордонній службі України про заборону в`їзду в Україну громадянці ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Леонід СВИДА