Справа № 240/12028/25
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Житомир справа № 240/12028/25

категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)", в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Коростенська виправна колонія (№ 71)" щодо не виплати йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 28420,90 грн;

- зобов`язати Державну установу "Коростенська виправна колонія (№ 71)" здійснити йому виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 28420,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що на час видання наказу про його звільнення він мав право на грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, які він не отримав у період проходження служби. Згідно довідки відповідача №7 сума виплати грошової компенсації за належні йому до видачі предмети речового майна складає 28420,90 грн. Відтак, на думку позивача, відповідач допустив протиправну бездіяльність та порушив його право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

26.05.2025 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до змісту якого відповідач заперечує проти заявлених вимог та просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень вказав, що виплата зазначеної грошової компенсації за неотримані предмети речового майна на даний час неможлива у зв`язку з тим, що у відповідача наразі відсутні бюджетні кошти за призначенням для виплати вказаної грошової компенсації. Крім того, у відзиві відповідач виклав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивач дізнався про порушення своїх прав 01.10.2024, однак із цим позовом звернувся у квітні 2025 року, пропустивши місячний строк звернення до суду, передбачений частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

23.05.2025, 29.05.2025 та 13.06.2025 головуюча суддя перебувала на періодичному навчанні, з 07.07.2025 по 25.07.2025, з 05.08.2025 по 25.08.2025 - у відпустці.

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Щодо викладених доводів представника відповідача у відзиві про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд зазначає, що відповідачем, в порушення положень статей 166-167 Кодексу адміністративного судочинства України, клопотання про залишення позовної заяви без розгляду не викладено окремим письмовим документом із дотриманням вимог, визначених статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини 2 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України заява про залишення позову без розгляду може бути подана лише до початку розгляду справи по суті.

Частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Представник відповідача до початку розгляду справи по суті оформленого належним чином та викладеного окремим письмовим документом клопотання про залишення позовної заяви без розгляду не подавав. Із клопотанням в порядку статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України про поновлення процесуального строку для подання клопотання про залишення позовної заяви без розгляду представник відповідача також не звертався.

Викладення у відзиві на адміністративний позов заяв та клопотань не передбачено чинними нормами процесуального законодавства та суперечить статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд встановив, що позивач проходив військову службу у Державній установі "Коростенська виправна колонія (№71)".

Відповідно до наказу начальника Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" від 13.09.2024 №150/ОС-24 "Про звільнення ОСОБА_1 " позивача звільнено зі служби за власним бажанням, відповідно до частини 5 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та пункту 7 частини 1 статті 77 Закону Укрїни "Про Національну поліцію" з 01.10.2024.

01.10.2024 позивач подав заяву про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, однак відповідної виплати не отримав.

Листом від 23.12.2024 №71/15-6324 відповідач повідомив позивача, що адміністрацією Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" розглянуто запит позивача від 10.12.2024 щодо надання довідки про розмір грошової компенсації за неотримане речове майно та зазначено що вказану довідку направлено на перевірку до Державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України".

Через адвоката позивач повторно звернувся до Державної установи "Коростенська виправна колонія (№ 71)" щодо отримання інформації про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, а також отримання відповідних документів.

Листом від 22.04.2025 №2627 відповідач надав копію атестата на предмети речового майна та довідку №7, відповідно до якої належна позивачу до виплати грошова компенсація за неотримане речове майно складає 28420,90 грн, однак не була виплачена.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1-2 статті 23 Закону України від 23.06.2005 №2713-ІV "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (далі - Закон №2713-ІV) держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

Відповідно до ч.5 ст.21 Закону №2713-ІV особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства.

Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами визначає Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 №578 (далі - Порядок №578).

Відповідно до п.22 Порядку №578 особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію.

Під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення (п.27 Порядку №578).

Для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна (п.60 Порядку №578).

Як свідчать матеріали справи, під час проходження служби в Державній установі "Коростенська виправна колонія (№71)", належними до видачі предметами речового майна (форменим одягом), позивач забезпечений не був.

Під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 01 січня року виникнення права на отримання такого майна.

Розмір грошової компенсації за неотримане речове майно визначається пропорційно часу, що минув з моменту виникнення права на отримання речового майна, до дати звільнення із служби (не враховуючи місяць звільнення) (абзаци перший та другий пункту 27 Порядку №578).

З вищенаведених законодавчих приписів суд вбачає, що у разі звільнення зі служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, яке реалізується шляхом подання відповідної заяви (рапорту) за місцем проходження служби.

Отже такі особи після звільнення їх зі служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Вказаний висновок щодо застосування норм права узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.10.2018 у справі №803/756/17 (адміністративне провадження №К/9901/38716/18) та постанові від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18 (адміністративне провадження №К/9901/16211/19).

Зі змісту довідки Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" №7 нарахована позивачу компенсація за неотримані предмети речового майна становить 28420,90 грн.

Проте на момент звільнення позивача зі служби відповідачем не було виплачено позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Отже, станом на момент звільнення позивача зі служби за відповідачем обліковувалася заборгованість перед позивачем в сумі 28420,90 грн, яку відповідачем до цього часу виплачено не було.

Враховуючи зазначене, позивач має законне право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна при звільненні, а тому відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у невиплаті під час звільнення позивача грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Позовні вимоги зобов`язального характеру є похідними від визнання бездіяльності протиправною.

Застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, порушеного суб`єктом владних повноважень, керуючись повноваженнями, наданими ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно на користь позивача в сумі 28420,90 грн.

Згідно з статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1-2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не спростовано факт наявності у позивача права на отримання грошової компенсації вартості неотриманого речового майна та не підтверджено правомірності бездіяльності щодо невиплати такої компенсації, у зв`язку з чим суд задовольняє позов.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" (шосе Білокоровицьке,4, м.Коростень, Коростенський р-н, Житомирська обл., 11500, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 28420,90 грн.

Зобов`язати Державну установу "Коростенська виправна колонія (№71)" здійснити на користь ОСОБА_1 виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 28420,90 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" на користь ОСОБА_1 968,96 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва

16.09.25