Справа № 460/5362/24
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Дорошенко Н.О.

16 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/5362/24 пров. № А/857/26227/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року у справі № 460/5362/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

21.05.2025р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 19.12.2023р. №916 про відмову у призначенні пенсії за віком;

-зобов`язати зарахувати до страхового стажу періоди роботи відповідно до записів №1 - №5 та №6 - №7 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 та призначити пенсію за віком з дати звернення із заявою про призначення, а саме: з 15.12.2023р.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.05.2025р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30.05.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.12.2023р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Вказану заяву відповідно до вимог п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який затверджений Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. №1566/11846, після реєстрації та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності передано для розгляду Головному управлінні ПФУ в Рівненській області.

19.12.2023р. пенсійний орган прийняв рішення №916, яким у призначенні пенсії відмовив з підстав відсутності необхідної кількості страхового стажу від 20 до 30 років. Пенсійний вік визначений ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 59 років. Вік позивача 63 роки 5 місяців 20 днів. Необхідний страховий стаж відповідно до ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 26 років. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018р., страхового стажу, передбаченого ч.1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2023р. - 31.12.2023р. - від 20 до 30 років. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2019р., страхового стажу, передбаченого ч.1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2025р. - 31.12.2025р. - від 15 до 22 років. Страховий стаж позивача становить 2 роки 7 місяців 7 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог п.2.15-п.2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: - не враховано період:15.09.1977р. - 29.07.1994р. (записи №1-5), оскільки відсутня інформація про перейменування організації, підприємства, установи, що суперечить вимогам п.2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Рекомендовано надати історичну довідку про перейменування; - не враховано період: 01.08.1994р. -03.03.1995р. запис №6-7, оскільки відсутня назва підприємства куди прийнято на роботу, що є порушенням вимог п.2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, тому, період потребує додаткового уточнення.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

ст.8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

В ст.45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування видно, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

До досягнення віку, встановленого абз.1 та абз.2 цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.

ч.2, ч.4 ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Із змісту ч.1-ч.3 ст.24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування видно, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Із змісту оскаржуваного рішення від 19.12.2023р. № 16 чітко видно, що пенсійний орган зарахував позивачу страховий стажу 2 роки 7 місяців 7 днів, який з урахуванням ч.1, ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV є недостатнім для призначення пенсії.

При цьому, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період трудової діяльності з 15.09.1977 - 29.07.1994 роки та 01.08.1994 - 03.03.1995 роки.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що до набрання чинності Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-XII), відповідно до ст.56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637, затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

В п.1 Порядку №637 видно, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

п.3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених правових норм слідує, що документами, які підтверджують періоди роботи особи для зарахування до її страхового стажу, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи, а у разі відсутності в трудовій книжці таких відомостей або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи - довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, суд апеляційної інстанції наголошує, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Для визначення страхового стажу, позивач при зверненні до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії від 15.12.2023р. надав трудову книжку серії НОМЕР_1 (дата заповнення 22.09.1977р.), із змісту якої, зокрема, стор.2-7 встановлено наявність записів про роботу:

1) в Проектно-технологічний та конструкторський інститут організації виробництва та економіки монтажних та спеціальних будівельних робіт «УкрПТКІмонтажспецбуд» Міністерства монтажних спеціальних будівельних робіт УРСР:

- 15.09.1977р. прийнята на посаду кресляра-конструктора в Київський відділ технології монтажу. Підстава: наказ №203-к від 20.09.1977р. (запис №1);

- 01.04.1981р. переведена на посаду техніка цього ж відділу. Підстава: наказ №29-к від 03.03.1981р. (запис №2);

- 03.01.1983р. переведена на посаду інженера-технолога ІІІ категорії. Підстава: наказ №189-к від 13.12.1982р. (запис №3);

- Постановою Держбуду СРСР від 28.12.1987р. №306 на базі інституту «УкрПТКІмонтажспецбуд» створено інститут «Укрспецмонтажпроект» в м. Києві та філії в м. м. Донецьку та Дніпропетровську;

- 29.07.1994р. звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Підстава: наказ №112-к від 08.08.1994р. (запис №5);

2) Госпрозрахункове виробниче об`єднання «Експрес» Виробничо-творчого об`єднання кінооператорів України Спілки кінооператорів УРСР:

- 01.08.1994р. прийнята на посаду інженера-технолога ІІІ категорії. Підстава: наказ №71-к від 01.08.1994р. (запис №6);

- 03.03.1995р. звільнена за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Підстава: наказ №53-к від 02.03.1995р. (запис №7).

Будь-яких виправлень чи неточностей такі записи трудової книжки не містять.

Запис трудової книжки №5 (стор.4-5) про звільнення завірено відтиском печатки з текстом: «Закрите акціонерне товариство науково-виробнича фірма «Укрспецмонтажпроект», Україна, свідоцтво №01413336», скріплено підписом посадової особи інженер відділу кадрів, із зазначенням ініціалів та прізвища.

Крім того, запис трудової книжки №7 (стор.6-7) про звільнення завірено відтиском печатки з текстом: «Госпрозрахункове виробниче об`єднання «Експрес» Виробничо-творчого об`єднання кінооператорів України Спілки кінооператорів УРСР (а також текст цього ж змісту російською мовою)», скріплено підписом посадової особи директор, із зазначенням ініціалів та прізвища.

Однак, в супереч наявності записів трудової книжки, пенсійний орган не зарахував весь період роботи:

- 15.09.1977 - 29.07.1994 року до страхового стажу з тієї підстави, що відсутня інформація про перейменування/реорганізацію підприємства, що суперечить вимогам пункту 2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників;

- 01.08.1994 - 03.03.1995 року до страхового стажу з тієї підстави, що відсутня назва підприємства куди прийнято на роботу, що є порушенням вимог п.2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. (далі Інструкція №58), зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. №110, визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

п.2.4 Інструкції №58 встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

В п.2.6 Інструкції №58 видно, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму (п.2.8 Інструкції №58).

п.2.14 Інструкції №58 визначено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства (абз. 1).

Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу (абз. 8).

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Водночас, п.2.15 Інструкції №58 визначено, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Всупереч викладеному, трудова книжка серії НОМЕР_1 (дата заповнення 22.09.1977р.) не містить записів про зміну найменування чи реорганізацію підприємства, установи, організації, на якому позивач працювала у період: 15.09.1977 по 29.07.1994, оскільки прийняття її на роботу здійснював Проектно-технологічний та конструкторський інститут організації виробництва та економіки монтажних та спеціальних будівельних робіт «УкрПТКІмонтажспецбуд» Міністерства монтажних спеціальних будівельних робіт УРСР, на базі якого постановою Держбуду СРСР від 28.12.1987 №306 створено інститут «Укрспецмонтажпроект» в м. Києві та його філії в м. м. Донецьку та Дніпропетровську (про що свідчить запис на стор.4-5 трудової книжки), а звільнення - Закрите акціонерне товариство фірма «Укрспецмонтажпроект».

Разом з тим, зміст записів №1 - №5 трудової книжки свідчить на користь того, що трудова діяльність позивача у період: 15.09.1977 - 29.07.1994 роки не переривалася, а здійснювалося переведення на іншу посаду в межах одного підприємства (установи, організації).

Крім того, трудова книжка серії НОМЕР_1 (дата заповнення 22.09.1977р.) не містить записів про назву підприємства (установи, організації), куди позивача прийнято 01.08.1994р. інженером-технологом ІІІ категорії відповідно до наказу №71-к від 01.08.1994р.

При цьому, зміст записів №6 - №7 трудової книжки свідчить на користь того, що трудова діяльність позивача у період: 01.08.1994-03.03.1994 роки не переривалася та здійснювалася в межах одного підприємства (установи, організації) без розірвання трудового договору, чи будь-яких переведень на іншу посаду та була звільнена з Госпрозрахункового виробничого об`єднання «Експрес» Виробничо-творчого об`єднання кінооператорів України Спілки кінооператорів УРСР.

Колегія суддів зауважує, що приписами Інструкції №58 законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників та внесення в них достовірних відомостей саме на роботодавців, в свою чергу, рядові працівники жодним чином не можуть впливати на ці обставини, тому невиконання роботодавцем наведених обов`язків не повинно позбавляти працівника, у даному випадку позивача, її конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення первинних бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Суд також враховує неможливість отримання ОСОБА_1 самостійно уточнюючих документів для підтвердження трудового стажу в період: 15.09.1977 - 29.07.1994 роки в «УкрПТКІмонтажспецбуд», на базі якого створено інститут «Укрспецмонтажпроект» (Закритому акціонерному товаристві науково-виробничій фірмі «Укрспецмонтажпроект»), яке за змістом інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань знаходилося в м. Старобільськ Луганської області, оскільки така територія відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025р. № 376, є тимчасово окупованою з 28.02.2022р. (без зазначення кінцевої дати) внаслідок збройної агресії рф проти України.

Крім того, відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що Закрите акціонерне товариство науково-виробнича фірма «Укрспецмонтажпроект» (м. Старобільськ Луганської області; ) ліквідоване з 13.03.2013р. на підставі ухвали Господарського суду Луганської області від 05.03.2013р. у справі №21б/5014/2812/2012.

ч.3 ст. 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

В пп.2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014р. №28-2, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.0.12015р. №40/26485, видно, що Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, який затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. №1566/11846, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію, у необхідних випадках посадовими особами територіальних органів Пенсійного фонду України надається допомога щодо одержання відсутніх у особи документів для призначення пенсії (п.4.7 розділу VI, п.3.2 розділу ІІІ).

Таким чином, законодавець не тільки наділив пенсійні органи правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.

Всупереч наведеному, апелянт не надав суду доказів щодо здійснення своїх повноважень в частині отримання додаткових документів/надання заявнику допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу.

Крім того, орган Пенсійного фонду, відмовляючи у зарахуванні стажу з підстав відсутності додаткових довідок на його підтвердження, жодних дій по самостійному отриманню додаткових документів та перевірки достовірності поданих документів не вчиняв.

Верховним Судом у постановах від 21.11.2018р. у справі №672/914/16-а та від 11.07.2019р. у справі №127/1849/17 дійшов висновків, що перевірка достовірності виданих документів покладається на Пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні чи перерахунку пенсії.

Враховуючи, що позивач вчинила всі залежні від неї дії для отримання відповідних первинних документів та у неї відсутня будь-яка можливість в інший спосіб їх отримати з незалежних від неї причин, а пенсійний орган не вжив заходів для всебічного, повного і об`єктивного розгляду заяви, тому поведінка відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів її роботи: 15.09.1977 - 29.07.1994 роки та 01.08.1994 - 03.03.1995 роки є непропорційною заявленій легітимній меті, тому її не можна вважати такою, яка вчинена обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Спірні періоди роботи ОСОБА_1 відображені в трудовій книжці, яка в силу приписів чинного законодавства України є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Доказів визнання недостовірними записів №1 - №7 у трудовій книжці відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком.

п.20 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» №637 від 12.08.1993р. визначено, що уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників приймаються для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємством, установою або організацією необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.02.2018р. у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018р. у справі №233/2084/17, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

З урахуванням викладеного, вірними є висновки суду першої інстанції про визнання протиправним не зарахування періодів роботи позивача: 15.09.1977 - 29.07.1994 року (16 років 10 місяців 15 днів) та 01.08.1994 - 03.03.1995 роки (7 місяців 3 дні) до страхового стажу, що в сукупності складає 17 років 5 місяців 18 днів.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , Тобто, на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (15.12.2023р.) вона досягла віку 63 роки 5 місяців 21 день та має загальний страховий стаж 20 років 0 місяців 25 днів.

Отже, дотримано умови, необхідні для призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV.

Стосовно зобов`язальної частини рішення, колегія суддів зазначає про таке.

30.03.2021р. набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020р. "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", якою передбачено, зокрема, застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення / перерахунок пенсії, починаючи з 01.04.2021р.

Зазначена технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів ПФУ в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця прийняття заяви до розгляду та місця проживання пенсіонера.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

В силу приписів Постанови правління Пенсійного фонду «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005р. №22-1 (у редакції згаданих вище змін):

- п.1.1. розділу І заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію);

- п.4.1. розділу IV заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію;

- п.4.2. розділу IV після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Зі змісту викладених положень слід дійти висновку про те, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок), незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території.

У справі, що розглядається, видно, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви про призначення пенсії за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління ПФУ в Рівненській області, рішенням якого позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно.

Таким чином, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, який протиправно прийняв рішення про відмову у призначенні такої пенсії, яким, у даному випадку, є Головне управління ПФУ в Рівненській області.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.02.2024р. у справі №500/1216/23.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненський області діяв не у спосіб визначений законом та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року у справі № 460/5362/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель