Справа № 640/12083/19
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про закриття провадження у справі
м. Івано-Франківськ
В С Т А Н О В И В:
Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулося до суду з даним позовом, в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність Овруцької міської ради в частині не передбачення коштів на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян при розробці місцевого бюджету на 2018 рік;
визнати протиправною бездіяльність Овруцької міської ради щодо нездійснення реєстрації за період з 0.01.2018 по 31.12.2018 додаткових зобов`язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремим категоріям громадян у приміському сполученні зі станції та зупиночним пунктам, розташованих в межах території Овруцької міської ради (Овруцької міської об`єднаної територіальної громади);
стягнути з Овруцької міської ради на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 421 465,81 грн. - шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю у сумі витрат, які понесла залізниця за перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.01.2018 по 31.12.2018.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.09.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (а.с.1).
На виконання Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення", Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, судові справи передано Івано-Франківському окружному адміністративному суду.
31.03.2025 дана справа надійшла до Івано-Франківського окружного адміністративного суду та здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2018 році позивачем надавались послуги по пільговому перевезенню окремих категорій громадян у приміському сполученні зі станції та зупиночним пунктам, розташованих в межах території Овруцької міської ради Житомирської області. Пунктами 2, 3, 5-8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 передбачено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення проводиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік у межах обсягів затверджених у місцевих бюджетах на зазначені цілі. Зазначає, що згідно діючого законодавства щодо пільг, компенсацій і гарантій ПАТ «Українська залізниця» протягом 2018 року надавала послуги по пільговому перевезенню на загальну суму 421465,81 грн. Однак, відповідач безпідставно не відшкодував витрати залізниці, оскільки всупереч чинній державній програмі уповноважений державою головний розпорядник коштів ухиляється від виконання відповідної частини своїх зобов`язань, визначених цією програмою, відмовляючи в компенсації залізниці витрат за пільговий проїзд окремих категорій громадян та відмовляється від укладання договору про порядок відшкодування витрат від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, залізничним транспортом в приміському сполучені за рахунок коштів місцевого бюджету, посилаючись на відсутність відповідних видатків у вигляді субвенцій у Державному бюджеті на 2018 рік.
В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позовні вимоги не визнав та зазначив, що між позивачем та відповідачем не укладено жодного договору про відшкодування компенсації за перевезення окремих категорій пільгових громадян, в зв`язку з чим посилання відповідача на висновки Верховного Суду у подібних справах є неприйнятними.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.
Протягом 2018 року ПАТ «Українська залізниця» в межах Овруцької міської ради Житомирської області здійснювала перевезення залізничним транспортом пільгових категорій громадян. Витрати на перевезення таких пасажирів позивач зазначав у облікових формах у розрізі категорій пільговиків (пенсіонери за віком, ліквідатори наслідків аварії на ЧАЕС, інваліди загального захворювання) і щомісячних рахунках, які він надсилав відповідачу.
Копії облікових форм і розрахунків за 2018 рік та поштових повідомлень про вручення їх відповідачу наявні у матеріалах справи. Згідно з розрахунками позивача сума витрат на перевезення ним пільгової категорії громадян склала 421465,81 грн (а.с. 18-58).
Договір про перевезення пільгової категорії громадян залізничним транспортом у 2018 між сторонами не укладався.
Овруцька міська рада листами повідомила позивача що міським бюджетом на 2018 рік не передбачено коштів на відшкодування залізниці пільгового перевезення окремих пільгових категорій громадян, а також те, що в зв`язку з недостатністю коштів на утримання бюджетних закладів в галузі освіти та медицини Овруцька міська рада не може взяти на себе додаткові фінансові зобов`язання (а.с. 86, 88, 90).
З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду із цим позовом.
У відповідності до норм частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, юрисдикція адміністративних судів відповідно до положень статті 19 КАС України поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Юрисдикцію спорів у подібних правовідносинах визначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.03.2020 у справі № 904/94/19.
У цій постанові Велика Палата дійшла висновку, що спір про стягнення збитків за пільгове перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, коли між сторонами не укладено договір, не є публічно-правовим, а тому має розглядатися за правилами господарського судочинства.
Визначаючи юрисдикцію цієї категорії спорів Велика Палата виходила із того, що у відносинах щодо розрахунку із залізницею за пільгове перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, головні розпорядники державних коштів на фінансування соціальних програм у цьому випадку виступають не як суб`єкти владних повноважень, а як боржники у зобов`язальних господарських правовідносинах.
Так, відповідно до частини шостої статті 9 Закону України від 04.07.1996 № 273/96-ВР «Про залізничний транспорт» для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.
Пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено низкою законодавчих актів України. Так, соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12.03.1993, законами України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про охорону дитинства», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Велика Палата підкреслила, що норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.
Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тож, за висновком Великої Палати забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом, а позивач, своєю чергою, не має права відмовити таким громадянам в обслуговуванні з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізниці таких витрат.
За змістом статей 89, 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки відповідно до приписів статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, а тому відсутність у спірному випадку договору про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні не звільняє сторони від виконання господарського зобов`язання, адже зобов`язання сторін у цій справі виникає безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін.
Підсумовуючи наведене Велика Палата зазначила, що у справі № 904/94/19 вимоги про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів заявлені залізницею не на підставі договору, який між сторонами укладено не було, а в силу прямої норми закону, а отже, з урахуванням положень статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 20 ГПК України, розгляд такого спору відноситься до юрисдикції господарського суду.
Поряд із цим, вирішуючи у справі № 904/94/19 подання Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про відступ від висновків, викладених Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 № у справі № 804/7864/15, Велика Палата наголосила на тому, що висловлюючи намір відступити від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в означеній постанові, Касаційний господарський суд помилково не врахував того, що на відміну від розглядуваної справи, правовідносини у справі № 804/7864/15 виникли на підставі укладеного між сторонами справи договору від 30.01.2014 № 3/14 на виплату компенсаційних виплат за пільгове перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, який за оцінкою судів у цій справі є адміністративним. А тому, як зазначила Велика Палата, підстав для відступу від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.03.2019 у справі № 804/7864/15, не вбачається.
У цьому аспекті необхідно зазначити, що спеціальним органом, уповноваженим визначати критерії розмежування судової юрисдикції спорів, вивчаючи суб`єктний склад відносин, їх об`єкт та правову природу, є Велика Палата Верховного Суду.
Виходячи із обставин справ № 804/7864/15 та № 904/94/19 Велика Палата сформулювала підхід до визначення критеріїв юрисдикційності цієї категорії спорів в залежності від наявності укладеного між сторонами договору про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні чи його відсутності.
У справі, що розглядається виникнення спірних правовідносин обумовлено невиконанням відповідачами обов`язку щодо відшкодування витрат, понесених позивачем у зв`язку із наданням послуг по пільговому перевезенню окремих категорій громадян у приміському сполученні зі станцій та зупиночним пунктам, що розташовані у межах міської ради.
Однак, між сторонами не було укладено договору на відшкодування вартості пільгового перевезення залізничним транспортом за 2018 рік на спірну суму.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За наведеного правового регулювання та обставин справи провадження в адміністративній справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 238, 239 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В:
Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Григорук О.Б.