Справа № 560/627/24
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/627/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

15 вересня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивований тим, що пенсійний орган безпідставно не зарахував позивачці до страхового стажу періоди роботи, зазначені у архівній довідці від 22.06.2023 №84/13-08/2023, у зв`язку з чим порушив її право на пенсійне забезпечення.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у призначення пенсії від 18.08.2023 №07;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди її роботи відповідно до архівної довідки від 22.06.2023 №84/13-08/2023, виданої Сатанівською селищною радою Хмельницького району Хмельницької області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.08.2023 позивачка - ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про призначення пенсії по інвалідності 2 групи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням від 18.08.2023 №07 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області відмовило позивачці у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. За результатами розгляду заяви до страхового стажу позивачки не зараховані періоди роботи, зазначені у архівній довідці від 22.06.2023 №84/13-08/2023.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, вважаючи їх протиправними, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Положеннями частин 1 та 2 ст. 30 Закону № 1058-IV вказано, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Статтею 32 Закону України № 1058-IV, передбачено, що особам, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ груп, від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.

Згідно з частинами 1, 2 та 4 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII), яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п. 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи згідно з архівною довідкою від 22.06.2023 №84/13-08/2023, виданою Сатанівською селищною радою Хмельницького району Хмельницької області, а саме: у колгоспі ім. Щорса з травня 1988 року по березень 1989 року та грудень 1989 року; у санаторії Товтри з травня 1989 року по липень 1991 року, з вересня по грудень 1991 року; у КСП Колос з серпня 1993 року по липень 1995 року, з січня 1996 року по лютий 1996 року та з квітня 1996 року по грудень 1996 року; у СС Клинівське з січня 1997 року по грудень 1998 року, оскільки в довідці міститься інформація про нарахування заробітної плати, відсутня інформація про періоди роботи та не зазначені накази про прийняття на роботу та звільнення з роботи, а також за період роботи з травня 1988 року по березень 1989 року та грудень 1989 року у колгоспі імені Щорса відсутня інформація про трудову участь в господарстві, що передбачено статтею 56 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Також, в архівній довідці від 22.06.2023 №84/13-08/2023 про нарахування заробітної плати не повністю зазначено ім`я та по батькові заявниці.

Як зазначено у самій довідці, вказана архівна довідка сформована на підставі книг обліку розрахунків по оплаті праці, а також зазначено номера фондів.

Прізвище, ім`я та по батькові позивача у вказаній довідці вказано таким чином, як було зазначено в оригінальних документах, про що зазначено у самій довідці.

Довідка підписана секретарем селищної ради та спеціалістом з архівної справи та діловодства.

Колегія суддів зазначає, що пенсійний орган не може нівелювати відомості довідок про заробітну плату, оформлених належним чином та позбавляти права позивача на належне пенсійне забезпечення з урахування набутого трудового стажу та одержаної заробітної плати. Крім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи у первинних документах.

Таким чином, позивач не несе відповідальність за правильність складання відповідних довідок про заробітну плату для обчислення пенсії. Зазначені обставини є такими, що позивач не може їх самостійно усунути, виправити, вплинути на їх зміст чи в інший спосіб підтвердити періоди роботи, за які нараховувалась заробітна плата, а отже, такі обставини не можуть впливати на реалізацію права позивача на зарахування періодів роботи до страхового стажу.

Відповідачем при обчисленні страхового стажу ОСОБА_1 не було враховано період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 10.10.1991 по 09.10.1994 згідно свідоцтво від 11.08.2023 серії НОМЕР_1 про народження дитини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у зв`язку з відсутністю інформації що заявниця здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Для підтвердження надала паспорт дитини на прізвище ОСОБА_2 та не надала свідоцтво про шлюб.

Колегія суддів зазначає, що у частині 4 статті 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-XIІ до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Таким чином, до 1 січня 2004 року час догляду за дитиною до трьох років зараховується до страхового стажу матері, яка на час народження дитини не перебувала у трудових відносинах, на підставі свідоцтва про народження дитини.

Враховуючи викладене, достатньою підставою для зарахування спірного періоду з 10.10.1991 по 09.10.1994 є долучення позивачем до заяви про призначення пенсії свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 11.08.2023 (видане повторно).

В апеляційній скарзі апелянт також зазначає, що в наданій довідці довідці міститься інформація про нарахування заробітної плати, відсутня інформація про періоди роботи та не зазначені накази про прийняття на роботу та звільнення з роботи.

Колегія суддів зазначає, що пунктом 20 Порядку №637 не передбачено зазначення вказаної відповідачем інформації.

Крім того, орган Пенсійного фонду зазначає, що за період роботи з травня 1988 по березень 1989 та грудень 1989 у колгоспі імені Щорса відсутня інформація про трудову участь в господарстві, що передбачено статтею 56 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказане формулювання не дає можливості розкрити зміст невідповідності наданої архівної довідки вимогам чинного законодавства.

У свою чергу, колегія суддів зазначає, що згідно з вимогами статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону №1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також у необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до підприємств, у яких працював позивач, або архівних установ для отримання відомостей щодо спірного періоду роботи позивача.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди її роботи відповідно до даних, які зазначені в архівній довідці від 22.06.2023 №84/13-08/2023.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Ватаманюк Р.В.