Справа № 380/5959/25
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 рокусправа № 380/5959/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 про зобов`язання вчити дії,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6; ) з вимогою:

- зобов`язати уповноважених посадових осіб Міністерства оборони України та безпосередньо уповноважених посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 звільнити позивача з лав ЗСУ в порядку демобілізації, згідно ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», внаслідок виникнення щодо нього обставин визначених абзацом 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - необхідності здійснення постійного догляду за його дідом - ОСОБА_2 , який є інвалідом ІІ-ї групи, на підставі поданого з його боку рапорту від 03.10.2024 та доданих до нього підтверджуючих документів.

Ухвалою суду від 31.01.2025 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення її недоліків. На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто вказані недоліки, подано уточнену позовну заяву, в якій просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби з лав ЗСУ в порядку демобілізації, згідно ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», внаслідок виникнення щодо позивача обставин визначених абзацом 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - необхідності здійснення постійного догляду за дідом позивача - ОСОБА_2 , який є інвалідом ІІ-ї групи, на підставі поданого позивачем рапорту від 03.10.2024 та доданих до нього підтверджуючих документів;

- зобов`язати уповноважених посадових осіб Міністерства оборони України та безпосередньо уповноважених посадових осіб ВЧ НОМЕР_1 звільнити позивача з лав ЗСУ в порядку демобілізації, згідно ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», внаслідок виникнення щодо нього обставин визначених абзацом 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - необхідності здійснення постійного догляду за його дідом - ОСОБА_2 , який є інвалідом ІІ-ї групи, на підставі поданого з його боку рапорту від 03.10.2024 та доданих до нього підтверджуючих документів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач призваний у Збройні Сили України за мобілізацією та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка є структурним підрозділом військової частини вищого рівня - військової частини НОМЕР_1 . Позивач звернувся до відповідача із рапортом та відповідним пакетом документів, про звільнення його з військової служби на підставі пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю І або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. За результатами розгляду вищенаведеного рапорту згідно наданої відповідь відповідачем не встановлено законних підстав для звільнення позивача з військової служби. Однак, на думку позивача, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо неналежного розгляду рапорту від 03.10.2024 та не звільнення з військової служби згідно з пп. "г" п.2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки у нього наявні усі передбачені Законом підстави для звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами. Звернув увагу, що у дідуся є єдина дитина: мати позивача ОСОБА_3 , яка проживає в Іспанії тривалий час, та не має фактичної можливості приїхати в Україну та доглядати батька, що підтверджується відповідною заявою. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 14.04.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.

Відповідач позов не визнав, 28.04.2025 за вх.№35068 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 у званні майора на посаді заступника командира батальйону з артилерії військової частини НОМЕР_2 . Військова частина НОМЕР_2 є підпорядкованою військовій частині НОМЕР_1 та перебуває на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 , однак має статус окремого батальйону. Саме тому, належним відповідачем у даній справі є військова частина НОМЕР_2 , командиром якої було прийнято рішення про відмову у задоволенні рапорту позивача від 03.10.2024 щодо звільнення з військової служби. Звертає увагу також на пропуск строку звернення до суду. Також представник відповідача вважає, що у позивача відсутнє право на звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини як необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю І або ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи, або якщо інші члени сім`ї сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, оскільки додані позивачем протокол засідання ЛКК, виписки з карток стаціонарного хворого та консультаційні висновки не можуть вважатися належними документами на підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , оскільки не відповідають вимогам законодавства. Також зазначив, що у ОСОБА_2 наявна донька ОСОБА_3 . Факт здійснення ОСОБА_3 підприємницької діяльності та проживання у м. Оліва Королівства Іспанії жодним чином не може звільняти останню від покладеного на неї обов`язку по догляду за батьком, а отже ОСОБА_3 не може вважатись такою, що не може здійснювати догляд за своїм батьком. Просить у задоволенні позову відмовити.

21.05.2025 за вх.№42503 від представника Міністерства оборони України надійшли пояснення у справ. Вважає, що відсутні будь-які підстави для зобов`язання Міністерства оборони до вчинення дій, оскільки позивач не проходить військову службу в Міністерстві оборони як центральному органі виконавчої влади чи його апарат. Просить у задоволенні позову відмовити.

26.05.2025 за вх.№43478 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Вважає, що одним із достатніх і допустимих документів у підтвердження підстави для звільнення з військової служби через необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю І або ІІ групи є висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляду.

11.06.2025 за вх.№48358 від представника військової частини НОМЕР_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Ухвалою суду від 11.06.2025 витребувано у позивача додаткові докази.

Ухвалою суду від 13.06.2025 строк розгляду справи продовжено на тридцять днів з метою отримання додаткових доказів.

Ухвалою суду від 24.06.2025 відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог та повернуто її заявнику без розгляду.

Ухвалою суду від 24.06.2025 залучено до участі у справі в якості співвідповідача - військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

11.07.2025 за вх.№57063 від представника військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що згідно з доданими документами, жодним чином не встановлюється така обов`язкова умова як відсутність членів сім`ї ОСОБА_2 як першого так і другого ступеня споріднення або що його інші члени сім`ї як першого так і другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, як і не підтверджено, що сам ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду. Просить у задоволенні позову відмовити.

16.07.2025 за вх.№58315 від позивача надійшло клопотання щодо залучення співвідповідачів у справі №380/5959/25 - військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_3 . Разом із вказаною заявою позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби у лава ЗСУ в порядку демобілізації, згідно ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», внаслідок виникнення щодо позивача обставин визначених абзацом 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - необхідності здійснення постійного догляду за дідом позивача - ОСОБА_2 , який є інвалідом ІІ-ї групи, на підставі поданого позивачем рапорту від 03.10.2024 та доданих до нього підтверджуючих документів;

- зобов`язати уповноважених посадових осіб Міністерства оборони України та безпосередньо уповноважених посадових осіб військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_1 та НОМЕР_3 - Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » звільнити позивача з військової служби у лавах ЗСУ згідно ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», внаслідок виникнення щодо нього обставин визначених абзацом 14 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - необхідності здійснення постійного догляду за його дідом - ОСОБА_2 , який є інвалідом ІІ-ї групи, на підставі поданого з його боку рапорту від 03.10.2024 та доданих до нього підтверджуючих документів.

Ухвалою суду від 21.07.2025 залучено військову частину НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) до участі в справі як співвідповідача.

01.08.2025 за вх.№ 62880 від представника військової частини НОМЕР_3 надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що з позовної заяви вбачається що рапорт на звільнення з доданими документами не надходив до оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та, відповідно, не міг бути ним розглянутий. Непогодження рапорту позивача на звільнення з військової служби було надано листом від 14.10.2024 №1629/1923 військовою частиною НОМЕР_2 , в якій проходить військову службу позивач. В подальшому вказаний рапорт військовою частиною НОМЕР_2 по команді до вищестоящих військових частин не передавався. Вказані обставини викладені в позовній заяві, не заперечуються у відзивах на позов, поданих військовими частинами НОМЕР_2 та НОМЕР_1 , а отже є такими що визнаються сторонами та не є спірними. З огляду на викладене військова частина НОМЕР_3 на момент звернення позивача до суду не порушила та не могла порушити будь-яких прав та законних інтересів позивача. Просить відмовити у задоволенні позову. Додатково повідомлено, що на дату підписання відзиву військові частини НОМЕР_2 , НОМЕР_1 вибули з підпорядкування командування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини п`ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання, за наявними матеріалами) в межах строку, визначеного статтею 258 КАС України.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

03.10.2024 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 із рапортом в якому просив звільнити його з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини) - необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю І або ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

До вказаного рапорту позивачем було долучено: копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 (дідуся позивача); копію РНОКПП ОСОБА_2 , довідку до акту огляду МСЕК, копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 , копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , заяву ОСОБА_2 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копію паспорта громадянина України ОСОБА_3 , копію РНОКПП ОСОБА_3 , копію закордонного паспорта ОСОБА_3 , копію посвідки на тимчасове роживання ОСОБА_3 , нотаріально-завірену заяву ОСОБА_3 , копію свідоцтва про розірвання шлюбу; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 , копію РНОКПП позивача; копію акту про встановлення факту здійснення догляду за ОСОБА_2 , копію протоколу ЛКК ОСОБА_2 , копію виписки із медичної карти ОСОБА_2 .

Листом від 14.10.2024 №1629/1923, військова частина відмовила у задоволенні поданого рапорт у зв`язку з відсутністю підстав для звільнення. Вказано, що позивачем не доведено відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 . Факт проживання дочки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в м. Оліва Королівства Іспанія не може вважатись підставою не здійснювати догляд за батьком.

Вважаючи протиправними дії, щодо відмови у звільненні з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

При вирішенні спору, суд виходить з такого.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, при вирішенні даної справи, керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі по тексту також - Закон №2232-XII).

Статтею 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За змістом частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (надалі по тексту також - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону №2232-XII).

Згідно із частиною 6 статті 2 цього Закону №2232-XII, одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).

Абзацом 4 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 за №3543-XII (надалі по тексту також - Закон №3543-XII) визначено, що мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 проходить військову службу в Збройних Силах України в складі Військової частини НОМЕР_2 , що визнається сторонами.

Звільнення військовослужбовців з військової служби регламентовано статтею 26 Закону №2232-XII.

Підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 коментованого Закону визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), - зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Згідно частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно матеріалів справи, позивач звернувся з рапортом від 03.10.2024 до командира військової частини НОМЕР_2 , в якому просив про звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 12.05.1992 - через сімейні обставини або з інших поважних причин, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю І або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо Інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

У рапорті вказано, що до нього додано належним чином посвідчені копії документів: копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 , копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_2 , довідку до акту огляду МСЕК ОСОБА_2 , копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , заяву ОСОБА_2 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_3 , копію закордонного паспорта ОСОБА_3 , нотаріально завірену заяву ОСОБА_3 , копію свідоцтва про розірвання шлюбу, копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копію паспорта громадянина України ОСОБА_1 , копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 , копію акту про встановлення факту здійснення догляду за ОСОБА_2 , копію висновку про наявність порушення функцій організму ОСОБА_2 , копію протоколу засідання ЛКК ОСОБА_2., копію виписки із медичної карти ОСОБА_2 .

Відповідачем не заперечується обставина подання позивачем рапорту та долучених до нього документів.

Однак, відповідно до листа №1629/1923 від 14.10.2024 військовою частиною надано відповідь на рапорт від 03.10.2024 та зазначено що факт проживання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка проживає та займається підприємницькою діяльністю у м. Оліва Королівства Іспанія, не можна вважати підставо не здійснювати догляд за батьком.

Надаючи оцінку наявності підстави для звільнення позивача з військової служби під час дії воєнного стану, як необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, на підставі положень підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, слід зазначити наступне.

Обов`язковими умовами для отримання права на звільнення з військової служби за сімейними обставинами у цьому випадку є:

- наявність члена сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи;

- необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи;

- відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Зазначені обставини мають існувати в сукупності та бути підтвердженими доданими до рапорту доказами.

Як встановлено судом зі змісту листа відповідача, надано відповідь на рапорт від 03.10.2024 та зазначено що надані докази, зокрема рапорт та додатки до нього не підтверджують право останнього на звільнення з військової служби відповідно до вимог абз. 14 п. 3 ч.12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ, а саме останній не надав до рапорту документи, що підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, оскільки згідно поданих документів у дідуся позивача ОСОБА_2 є донька ОСОБА_3 яка проживає в Королівстві Іспанія та яку не звільнено від обов`язку утримувати батька.

Так, надаючи оцінку аргументам відповідача в частині залишення рапорту військовослужбовця без реалізації у зв`язку з тим, що згідно поданих документів у дідуся позивача - ОСОБА_2 є донька ОСОБА_3 яка проживає в Королівстві Іспанія та яку не звільнено від обов`язку утримувати батька, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що за змістом положень підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ умовою для звільнення з військової служби по мобілізації на період дії воєнного стану через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, є відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

При цьому, визначення інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення у Законі №2232-XII не міститься.

Відповідно до частини 6 статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Водночас, при повній або частковій відсутності норм, які регулюють певні суспільні відносини, можливо застосувати аналогію закону, тобто, вирішення справи або окремого юридичного питання на основі правової норми, розрахованої на схожі випадки.

Абзацами 1, 3 частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Приписами абзацу 2 частини 1 статті 1265 Цивільного кодексу України унормовано, що ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Статтею 1261 Цивільного кодексу України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Підпунктом 14.1.263 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.

Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.

Згідно матеріалів справи, судом встановлено, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_2 та останні є особами першого ступеня спорідненості.

Основним доводом позивача про те, що ОСОБА_3 не може здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , є обставина постійного проживання закордоном та фактичної не можливості приїхати в Україну та доглядати батька.

Однак суд звертає увагу, що відповідно до частини 1 статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Таке піклування, турбота може знаходити свій вияв у особистому догляді, наданні матеріальної допомоги, представництві, захисті прав та інтересів батьків у різних установах тощо.

Згідно зі статтею 47 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.

Обов`язок дітей утримувати батьків в першу чергу виникає на підставі кровного споріднення.

Відповідно до статті 204 Сімейного кодексу України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

Однак, таких доказів як судового рішення позивачем, ані до суду, ані до відповідача не надано.

Відтак, долучена позивачем до рапорту від 03.10.2024 заява ОСОБА_3 від 02.09.2024 (з апостилем) та перекладом не передбачена чинним законодавством України як підтвердження факту звільнення ОСОБА_3 від обов`язку піклуватися про свого батька ОСОБА_2 , адже відповідно до статті 204 Сімейного Кодексу України звільнення від обов`язку утримувати батька засвідчується рішенням суду.

Таким чином, суд вважає, що при розгляді рапорту позивача відповідачем обґрунтовано зроблено висновок про те, що наявність у ОСОБА_2 дорослої доньки ОСОБА_3 , та перебування останньої за кордоном не є підставою для звільнення з військової служби позивача згідно з вимогами підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Відтак, суд погоджується з аргументами відповідача про те, що звертаючись 03.10.2024 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" п.2 ч. 4 ст. 26 Закону України №2232 позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

З огляду на викладене, суд вважає, що відмовляючи у погодженні рапорту позивача про його звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" п.2 ч. 4 ст. 26 Закону України №2232, за відсутності доказів того, що інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, відповідача діяв у відповідності до статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України.

Разом із тим, суд зазначає, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби за "г" п.2 ч. 4 ст. 26 Закону України №2232 із наданням належних доказів на підтвердження факту необхідності постійного догляду за дідусем, людиною з інвалідністю ІІ групи, який потребує постійного стороннього догляду, додавши всі необхідні документи, передбачені Законом.

Суд зауважує, що в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Щодо належного відповідача у справі, суд зазначає, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина 7 статті 26 Закону № 2232-XII).

Відповідно до Закону № 2232-XII Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Положення №1153).

Пунктом 7 Положення встановлено, що військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Відповідно до пункту 12 Положення №1153 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 233 Положення №1153 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 225 Положення передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, - у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170 затверджена Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція №170).

Відповідно до пункту 14.10 Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абз.13 пункту 14.10 Інструкції №170).

Додатком 19 до Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зокрема відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорта військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Отже, звільнення з військової служби через сімейні обставини відбувається шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорта до безпосереднього начальника з долученням належних документів на підтвердження наявності таких обставин.

Як встановлено судом, позивач звертався до відповідача - військової частини НОМЕР_2 із рапортом поданим «по команді» до командира в/ч НОМЕР_2 про звільнення з лав ЗСУ за сімейними обставинами.

Суд зауважує, що розгляд рапорта військовослужбовця про звільнення зі служби повинен відбуватися за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, які підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проведення розрахунку вислуги років військової служби.

Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Наслідком подання та розгляду рапорта військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорта.

Враховуючи, що позивач перебуває на військовій службі у складі в/ч НОМЕР_2 , суд доходить висновку, що саме військова частини НОМЕР_2 є суб`єктом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо звільнення позивача з військової служби за наслідком розгляду рапорту про звільнення останнього з військової служби або надання мотивованої відмови в такому. Суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

З огляду на наведене, позовні вимоги, які заявлені до військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_3 є безпідставними.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд дійшов висновку, що поведінка відповідача у спірних правовідносинах відповідає визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, тому у задоволенні позовних вимог потрібно відмовити.

Інші позовні вимоги, є похідними, тому також не підлягають до задоволення.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову, а також ураховуючи положення ст. 139 КАС України, судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідачів не підлягають.

Керуючись ст.ст. 14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна