Справа № 640/10406/22
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 року Справа№640/10406/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії.

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не формування та неподання до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 16 530,00 грн, сплаченого згідно квитанції від 04 червня 2021 року № ПН323;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 16 530,00 грн, сплаченого згідно квитанції від 04 червня 2021 року № ПН323.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.06.2021 року він придбав квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. і зареєстрованого в реєстрі за № 23747, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 червня 2021 року № 259953046. Позивач зауважив, що під час нотаріального посвідчення вищезазначеного Договору купівлі-продажу квартири ним було сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1% від вартості об`єкту нерухомості в сумі 16 530 грн 00 коп. на рахунок отримувача ГУК у м. Києві, що підтверджується квитанцією від 04 червня 2021 року № ПН323 та дана квартира є першою квартирою яку придбав позивач. Позивач закцентував свою увагу на тому, що 20 січня 2022 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач) із заявою, в якій просив, зокрема, повернути йому помилково сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1% від вартості об`єкту нерухомості в сумі 16 530.00 грн. та сформувати й подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - третя особа) подання про повернення йому збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна. Позивач зазначив, що своїм листом від 04.02.2022 року відповідач роз`яснив йому Порядок сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року № 1740 з посиланням на зміни, які були внесені Постановою КМУ від 23 вересня 2020 року № 866, яка набрала чинності 26 вересня 2020 року, та залишило його заяву без задоволення. Позивач вважає такі дії відповідача щодо відмови у формуванні та не поданні до ГУ ДКСУ у м. Києві подання про повернення йому збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна протиправними.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідачем) було надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що звільнення покупця від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування на підставі підпунктів «в» або «г» пункту 15-2 Порядку №1740 можливе за умови наявності зазначених у цих підпунктах інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. При цьому обов`язок надання нотаріусу необхідних відомостей та документів (інформації, відомостей, довідок тощо), що необхідні для звільнення від сплати збору, покладається на покупця. З цього випливає, що позивач, сплативши збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, не скористався правом, яке дозволяє звільнення від сплати останнього на підставі Порядку. Таким чином, у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 року № 866, нотаріус при посвідченні договору купівлі-продажу нерухомого майна встановлює факт придбання його вперше (чи не вперше). Отже, проведена позивачем сплата збору у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, свідчить про те, що майно придбавалося позивачем не вперше, що встановив нотаріус. Відповідач зазначив, що в додатках до позовної заяви відсутні документи, що підтверджують право позивача на звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі- продажу нерухомого майна. Відповідач зауважив, що позивачем при реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна нотаріусу було надано квитанцію про сплату суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. Отже, добровільна сплата позивачем збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна свідчить про те, що майно придбавалося не вперше, що встановив нотаріус. Щодо правничої допомоги, відповідач зазначив наступне, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідач закцентував свою увагу на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з двох критеріїв: реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їх розміру, ураховуючи конкретні обставини справи, а також належні та допустимі докази надання таких послуг. З урахуванням вищезазначеного відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Позивач надав відповідь на відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти зазначеного відповідачем та зазначив наступне, що вважає посилання відповідача на зміни до Порядку № 1740, які були внесені Постановою КМУ від 23 вересня 2020 року № 866 безпідставними, оскільки він був звільнений від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування на підставі закону, а саме, абз. 1 п, 9 ч, 1 ст. 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», в якому відсутні спеціальні умови (подання якихось особливих документів) для отримання такої пільги, та відсутні посилання на передбачений Кабінетом Міністрів України особливий порядок для отримання такої пільги. Позивач зауважив, що єдиним за своєю суттю способом відновлення порушених його прав, ефективним механізмом захисту таких прав, який відповідатиме принципу верховенства права є зобов`язання відповідача сформувати та подати до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів подання про повернення йому безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу житлової нерухомості у розмірі 16 530,00 грн. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу позивач зазначив, що ним було надано суду копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 20 січня 2022 року № 20/01/22; копію прайсу Адвокатського Бюро «Войнов ПРО»; копію акту приймання-передачі наданих послуг правової (правничої) допомоги № 1 від 30 травня 2022 року, що підтверджує обсяг наданих послуг та їх вартість. Позивач додатково зазначив, що враховуючи необхідність складення та подання до суду цієї відповіді на відзив відповідача, та з урахування попереднього розрахунку суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, 11 серпня 2022 року між Адвокатським Бюро «Войнов ПРО» та ним був підписаний проміжний акт приймання-передачі наданих послуг правової (правничої) допомоги № 2 (додаток 1), відповідно до якого послуги виконані повністю та задовольняють умови Договору, вартість наданих послуг за підготовку відповіді на відзив склала додатково 500 грн. 00 коп., без ПДВ із зазначенням обсягу наданих послуг. Отже, він зобов`язаний буде сплатити гонорар у розмірі 3 000 грн. (на підставі Договору та актів приймання-передачі наданих послуг правової (правничої) допомоги, акт № 1 доданий до позовної заяви та міститься в матеріалах справи, а акт № 2 додається до цієї відповіді на відзив), а саме не раніше дня набрання рішення суду з цього питання законної сили. Позивач повністю підтримав свої позовні вимоги та просив стягнути на свою користь з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі. Ухвалено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.08.2022 року в задоволенні клопотання про виклик представника позивача Войнова Євгена Анатолійовича у справі № 640/10406/22 для надання пояснень відмовлено.

На підставі п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825 (в редакції Закону № 3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399.

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, справа № 640/10406/22 передана на розгляд та вирішення Донецькому окружному адміністративному суду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену справу було передано на розгляд судді Донецького окружного адміністративного суду Голошивець І.О.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03.04.2025 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії прийнято до свого провадження. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позивач, його представник адвокат Войнов Є.А., відповідач та третя особа про прийняття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, про що свідчить наявність у них реєстрації кабінету електронного суду та відповідної відмітки в графі «доставлено» та графі «дата встановлення статусу» зазначено 03.04.2025 року.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, , в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві ().

04.06.2021 позивачем придбано нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 1 653 000,00 грн, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 04.06.2021 зареєстрованим в реєстрі за №23747.

Пункт 5.1 даного договору визначає, що право власності на квартиру у покупця виникає з моменту державної реєстрації цього права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до ст.334 Цивільного кодексу України.

Право власності на вищезазначену квартиру було зареєстровано за позивачем 04.06.2021 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №259953046 сформованим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Чигрін А.О., реєстраційним номер нерухомого майна 000.

Суд встановив, що позивачем сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу, що підтверджується квитанцією №ПН 323 від 04.06.2021, в сумі 16 530,00 грн. де в графі «призначення платежу» зазначено збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна, платник ОСОБА_1 .

Позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна. У своїй заяві позивач просив відповідача: повернути йому помилково сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1% від вартості об`єкту нерухомості в сумі 16 530 грн., сплаченого згідно квитанції від 04 червня 2021 року № ПН323 при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу квартири 04 червня 2021 року, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві подання про повернення позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 16 530 грн., сплаченого згідно квитанції від 04 червня 2021 року № ПН323 та грошові кошти перерахувати зазначені ним банківські реквізити.

До своєї заяви позивач в якості доказів надав: копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.06.2021 року №259953046; інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 19.01.2022 року №295386822 та копію квитанції від 04.06.2021 року №ПН323.

Суд вже розглянув наявні докази в матеріалах справи, а саме копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.06.2021 року №259953046 та копію квитанції від 04.06.2021 року №ПН323, тому дублювати ці докази немає сенсу.

В той же час, з наявної в матеріалах справи копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 19.01.2022 року №295386822 щодо суб`єкта фізичної особи за РНОКПП: НОМЕР_1 (тобто позивача по справі), судом встановлено, що відповідно до актуальної інформації про об`єкт нерухомого майна, на праві приватної власності розмір частки 1, за позивачем зареєстровано право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04.06.2021 року №23747, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигрін А.О. оскільки дана квартира частково була придбана за власні кошти та частково за кредитним договором АТ «Кредобанк» в графі «Актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки» міститься відповідна інформація по цієї ж квартири та враховуючи, що це не є спірним питанням між учасниками справи, суд не зазначає цю інформацію.

Отже, з урахуванням вищезазначеної інформації судом встановлено, що у позивача окрім придбаної ним квартири 04.06.2021 року іншої нерухомості не зареєстровано та судом не встановлено.

Відповідач надав відповідь від 04.02.2022 року, в якій зазначив наступне: - «Згідно з п. 9 ст. 1 Закону України від 26.06.1997 №400/97-ВР «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком громадян, які придбавають житло вперше. Зокрема, 23.09.2020 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №866 «Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740, Пункт 15-2 Порядку №1740 доповнено підпунктом "в" такого змісту: "в" - особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в т.ч. не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Враховуючи зазначене, внесені Постановою Кабінету Міністрів № 866 зміни до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій № 1740, чітко визначають, які повинні надаватися особою-покупцем документи, що підтверджують придбання житла вперше. Проте, відповідно до пункту 15-3 Порядку, нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах в і г пункту 15-2 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Тобто, придбання житла вперше підтверджується шляхом подання необхідної заяви до нотаріуса, який посвідчує відповідний договір, та перевіркою інформації відповідно до Пункту 15-2. При цьому обов`язок надання нотаріусу необхідних відомостей та документів, що необхідні для звільнення від сплати збору покладається на покупця. Отже, проведена сплата збору у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, свідчить про те, що майно придбавалося ним не вперше, що встановив нотаріус. Водночас повідомляємо, що Вами до звернення подано не повний пакет документів. Враховуючи вищезазначене, підстави для складання подання на повернення збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна відсутні.».

Тобто, відповідач своєю відповіддю та за своєю суттю відмовив позивачу.

Позивач надав до суду також власне письмове підтвердження від 30.05.2022 року, що ним вищезазначена квартира була придбана вперше та жодна інша житлова нерухомість ним ніколи не купувалась.

Не погоджуючись з наведеним позивач звернувся до суду з цим позовом.

Змістом спірних правовідносин є питання повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1 % від його вартості.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» № 400/97-ВР від 26.06.1997 (далі - Закон № 400/97).

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону № 400/97, платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 2 Закону № 400/97 передбачено, що об`єктом оподаткування для платників збору, визначених п. 9 ст. 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Згідно з п. 10 ст. 4 Закону № 400/97, на обов`язкове державне пенсійне страхування встановлюються ставки збору в таких розмірах: для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - 1 відсоток від об`єкта оподаткування, визначеного пунктом 8 статті 2 цього Закону.

Крім цього, питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом № 400/97 врегульовано Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1740 від 03.11.1998 (далі - Порядок № 1740).

Згідно з абз. 1 п. 15-1 Порядку № 1740, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

26.09.2020 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №866 «Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій» (далі - Постанова №866).

Відповідно до пункту 15-2 Порядку № 1740 (в редакції Постанови №866) збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо:

б) право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;

в) особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року);

г) особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Пункт 15-3 Порядку № 1740, з урахуванням доповнень, внесених Постановою №866, передбачає, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір.

Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками, зазначеними у пункті 15-1 цього Порядку, за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах в і г пункту 15-2 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

З наведених вище положень Закону № 400/97 та Порядку №1740 вбачається, що з 19.08.1999 фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Об`єктом оподаткування цим збором є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу, а ставка збору становить один відсоток від вартості майна.

Законодавець встановив виняток з цього правила для фізичних осіб, які придбавають житло вперше, виключивши їх з переліку платників збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Суд зазначає, що від часу набрання цією нормою чинності в 1999 році до 25.09.2020 включно, механізм її реалізації фізичними особами, що придбавають житло вперше, не функціонував.

З 26.09.2020 визначено механізм, за умови дотримання якого фізична особа, що придбаває житло вперше та, відповідно, не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна (житла), не сплачує збір при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу.

Крім того, у наведених положеннях пункту 15-2 Порядку №1740, з урахуванням змін і доповнень, внесених Постановою №866, деталізовано зміст поняття «придбаває житло вперше», яке необхідно розуміти так, що фізична особа не має та не набувала права власності на житло, в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя. Тобто, виходячи з норм Порядку №1740 при вирішенні питання чи є операція купівлі-продажу житла об`єктом сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, термін «придбавання майна» треба використовувати як такий, що охоплює (включає) не лише оплатне набуття права власності на певний об`єкт, а і його приватизацію, успадкування, дарування та набуття частки в спільному майні подружжі. Лише у разі відсутності наведених способів придбавання нерухомого майна, особа відповідно до пункту 15-2 Порядку №1740 не сплачує збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна.

Зі змісту Порядку №1740 вбачається, що з 26.09.2020 особа звільняється від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, якщо фізична особа подає нотаріусу:

- заяву про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя);

- відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло;

- дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року).

За умови отримання від фізичної особи таких документів нотаріус на підставі абзацу четвертого пункту 15-3 Порядку №1740 здійснює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Якщо ж особа не скористалася цим механізмом на стадії посвідчення договору в нотаріуса та помилково сплатила збір, то вона вправі скористатися ним вже після посвідчення нотаріусом договору, подавши відповідному територіальному органу Пенсійного фонду визначені підпунктом «в» пункту 15-2 Порядку № 1740 інформацію та пакет документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, для формування відповідного подання про повернення безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. У разі отримання відмови - відповідно оскаржити таке рішення до суду.

Зазначений висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 25.11.2021 у справі № 280/9714/20, який суд враховує в силу вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

У цій справі позивач при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу не скористався механізмом, визначеним Порядком №1740, та звернувся до відповідача із заявою про повернення помилково сплачених коштів збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна в сумі 16 530,00 грн., відповідно до квитанції №ПН323 від 04.06.2021.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 дата формування довідки 19.01.2022, з якої судом встановлено, що на праві власності за позивачем не зареєстровано будь-яких операцій з придбання об`єкта житлової нерухомості, окрім придбання квартири на підставі договору купівлі - продажу квартири від 04.06.2021.

Отже, суд встановив, що позивач 04.06.2021 вперше придбав нерухоме майно (квартиру) за договором купівлі-продажу, і при його нотаріальному посвідченні сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1% від його вартості в сумі 16 530,00 грн.

Станом на час придбання позивачем нерухомості, як і станом на час розгляду справи, відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміну «придбавають житло вперше», що міститься у пункті 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень можливості встановити придбання квартир конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення прав громадян, які наділені такими правами.

Зазначена правова позиція також викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 16.04.2015 року у справі №К/9991/37325/11.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд наголошує, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за ним будь-якого іншого нерухомого майна та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано.

Пунктом 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 за №787 визначено, що повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд дійшов висновку, що поведінка відповідача у спірних правовідносинах не відповідає визначеним п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям законності та обґрунтованості, та порушує право позивача на повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна (квартири).

За таких обставин, дії відповідача щодо відмови у формуванні подання про повернення позивачу безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є протиправними, як наслідок обґрунтованою є вимога про зобов`язання вчинити певні дії, тому суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у сформуванні та подачі до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання про повернення позивачу 16 530,00 грн. помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна згідно з квитанцією №ПН323 від 04.06.2021, та як похідна вимога, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві подання про повернення позивачу 16 530,00 грн. сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна згідно з квитанцією №ПН323 від 04.06.2021 року.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується: дублікатом квитанції від 30.05.2022 року позивач за подання адміністративного позову сплатив 992,40 грн. судового збору.

Суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у розмірі 992,40 грн.

У позовній заяві позивач просив також стягнути понесені ним судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. з урахуванням наданої відповіді на відзив.

При вирішенні питання щодо стягнення з бюджетних асигнувань витрат позивача на правову допомогу, суд виходить із наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 132 цього Кодексу, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 цього Кодексу визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 вказаного Кодексу, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 134 вказаного Кодексу, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що Кодекс адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15.12.2017 року, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

При цьому відповідно до ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.ч. 6 та 7 ст. 134 Кодексу у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Європейський суд з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 року в справі №280/2635/20 зазначив наступні висновки: - «20. Суд першої інстанції відмовив позивачу у відшкодуванні витрат на правову допомогу, мотивуючи це тим, що відсутні докази на підтвердження фактичного отримання коштів за вказаним договором.

[…].

22. Клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу було викладено у позовній заяві, докази (крім доказів оплати послуг адвоката) для вирішення цього клопотання були додані до позовної заяви. У цій справі було надано докази щодо обсягу наданих послуг, а саме акти №1 і №2.

23. Верховний Суд неодноразово викладав позицію про те, що можуть бути відшкодовані судові витрати на професійну правову допомогу після розгляду справи судом та подання відповідних доказів у строки, встановлені процесуальним законодавством.

24. У постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №813/481/18 зроблено такий висновок: "Зважаючи на положення частини сьомої статті 139 КАС України, суд касаційної інстанції констатує помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року № 01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті."

25. Судова колегія зазначає, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

26. На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

27. Отже, висновки судів попередніх інстанцій про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та вищенаведеними висновками Верховного Суду.

[…].

36. Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у КАС, колегія суддів враховує таке.

37. Предметом спору у цій справі є повернення позивачу сплаченого збору за придбання нерухомого майна у розмірі 12169,50 грн., в той час як правничу допомогу адвокатом визначено у розмірі 9500 грн. до суду першої інстанції та 10000 грн. до суду апеляційної інстанції.

38. Суд апеляційної інстанції вірно врахував те, що значне перевищення розміру адвокатських вимог над сумою позовних вимог свідчить про відсутність будь-якої співмірності заявлених позовних вимог та розміру правничої допомоги, визначеної адвокатським бюро.

39. Також суд апеляційної інстанції вірно зауважив про те, що акт №2 складений формально, без урахування послуг, які могли бути надані фактично, оскільки він містить узгоджену суму щодо відшкодування представництва інтересів клієнта у суді в одному судовому засіданні - 3000 грн. в той час як справа №280/2635/20 є справою незначної складності та розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

40. Суд апеляційної інстанції зробив вірний висновок про неспівмірність заявлених вимог по відшкодуванню 5000,00 грн. - складання позову (6 годин) та 5000,00 грн. - складання апеляційної скарги (5 годин), оскільки ця категорія справ є справами незначної складності та по ним є стала судова практика, а тому написання позовної заяви не потребувало додаткових зусиль та знання як наслідок сума витрат на її написання є завищеною, як і сума витрат на написання апеляційної скарги.

41. Водночас, суд апеляційної інстанції помилково повністю відмовив у відшкодуванні адвокатських витрат.

42. Верховний Суд враховує заперечення відповідача щодо неспівмірності розміру судових витрат на правничу допомогу заявленим позовним вимогам, складність справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, і робить висновок про те, що слід відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції, у розмірі 3000 грн., так як саме такий розмір правової допомоги буде співмірним заявленим позовним вимогам на думку колегії суддів.

43. Стосовно витрат на правничу допомогу, наданих у суді апеляційної інстанції, колегія суддів також враховує те, що в цій справі надання правничої допомоги з приводу вирішення питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з позовом, яка є більш складною, об`ємною і потребувала більшого аналізу обставин справи та нормативно-правової бази.

44. Таким чином, враховуючи наведені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, розмір відшкодування, отриманий за аналогічні послуги в суді першої інстанцій, колегія суддів вважає заявлений представником позивача до відшкодування розмір правової допомоги за складання та подання апеляційної скарги явно завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

45. Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, колегія судів касаційної інстанції вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача за апеляційний перегляд судового рішення у розмірі 2000 грн.».

При цьому згідно з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 28 грудня 2020 року в справі №640/18402/19 розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Позивачем до суду були подані: договір про надання правничої (правової) допомоги №20/01/2022 від 20 січня 2022 року, в якому гонорар адвоката визначений у вигляді суми 3000 грн. (п.3.1 договору); п. 3.2 визначає, що клієнт здійснює виплату гонорару в розмірі 100 % від загального розміру гонорару протягом 3-х днів з дня виставлення рахунку Клієнту, але не раніше дня повернення Клієнту сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 16 530 грн. 00 коп. при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу квартири 04 червня 2021 року, яка знаходиться за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, буд. 5, кв. 243, або не раніше дня набрання рішення суду з цього питання законної сили (в залежності що наступить раніше), крім випадків дострокового розірвання або припинення цього Договору; п.3.9 Договору визначає, що за результатами надання правничої (правової) допомоги, Сторони цього Договору або їх представники складають та підписують акт приймання-передачі. Також, Сторони можуть складати проміжні акти не рідше, ніж один раз на місяць, або на вимогу однієї із Сторін цього Договору; п.3.10 Договору - Бюро надає Клієнту акт приймання-передачі наданої правової допомоги, в якому зазначається зміст наданої правової допомоги, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов Договору, додаткові витрати, пов`язані з виконанням доручення, які були понесені Бюро понад узгоджену суму гонорару (якщо такі мали місце); вказаний договір підписаний як позивачем так і адвокатом; ордер серії АІ №1222214 від 30.05.2022; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №8689/10 виданим від 07.02.2020 року на ОСОБА_2 ; посвідчення адвоката Войнова Є.А. дата видачі 07.02.2020 року; акт №2 приймання передачі наданих послуг правової (правничої) допомоги від 11.08.2022 року щодо підготовки відповіді на відзив, вартість наданих послуг складає 500 грн.

Варто зауважити, що у своїй відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначив наступне, що: - «Натомість, представником позивача адвокатом Войновим Євгеном Анатолійовичем, надано суду копія договору про надання правничої (правової) допомоги від 20 січня 2022 року № 20/01/22; копію прайсу Адвокатського Бюро «Войнов ПРО»; копію акту приймання-передачі наданих послуг правової (правничої) допомоги № 1 від 30 травня 2022 року, що підтверджує обсяг наданих послуг та їх вартість. […]. Також, враховуючи необхідність складення та подання до суду цієї відповіді на відзив відповідача, та з урахування попереднього розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, 11 серпня 2022 року між Адвокатським Бюро «Войнов ПРО» та ОСОБА_1 був підписаний проміжний акт приймання-передачі наданих послуг правової (правничої) допомоги № 2 (додаток 1), відповідно до якого послуги виконані повністю та задовольняють умови Договору, вартість наданих послуг за підготовку відповіді на відзив склала додатково 500 грн 00 коп, без ПДВ із зазначенням обсягу наданих послуг. Отже ОСОБА_1 зобов`язаний буде сплатити гонорар у розмірі 3 000 грн (на підставі Договору та актів приймання-передачі наданих послуг правової (правничої) допомоги, акт № 1 доданий до позовної заяви та міститься в матеріалах справи, а акт № 2 додається до цієї відповіді на відзив), а саме не раніше дня набрання рішення суду з цього питання законної сили.».

Суд зауважує, позивача, що у суду немає сумніву щодо загальної вартості наданої правничої допомоги, але у відповідності до:

- п.3.9 Договору, який визначає, що за результатами надання правничої (правової) допомоги, Сторони цього Договору або їх представники складають та підписують акт приймання-передачі. Також, Сторони можуть складати проміжні акти не рідше, ніж один раз на місяць, або на вимогу однієї із Сторін цього Договору.

- п.3.10 Договору, який визначає, що Бюро надає Клієнту акт приймання-передачі наданої правової допомоги, в якому зазначається зміст наданої правової допомоги, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов Договору, додаткові витрати, пов`язані з виконанням доручення, які були понесені Бюро понад узгоджену суму гонорару (якщо такі мали місце).

В даному випадку в матеріалах справи в наявності лише копія акту №2 приймання передачі наданих послуг правової (правничої) допомоги від 11.08.2022 року, яким підтверджується вартість наданих послуг у розмірі 500,00 грн., в свою чергу матеріали справи не містять копії акту №1 приймання передачі наданих послуг правової (правничої допомоги) від 30.05.2022 року, що в даному випадку унеможливлює встановити первинно надану таку правову допомогу, а саме обсяг такої допомоги еквівалентно вартісним показникам послуг адвоката.

З урахуванням наведеного, а також наявних доказів витрат за надану професійну правничу допомогу в сумі 500,00 грн. та з урахуванням висновків Верховного Суду наведених вище у рішенні, суд не вправі надавати оцінку умовам договору (зокрема вартості наданих адвокатом послуг), що погоджені сторонами договору.

Оскільки, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджено належними та допустимими доказами, такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір визначений у договорі разом із підтвердженням відповідно до акту приймання передачі наданих послуг №2, тому на них поширюється правило щодо розподілу судових витрат.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що судові витрати за правничу допомогу у розмірі 500,00 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 500,00 грн.

Щодо іншої частини витрат на правничу допомогу суд зауважує позивача, що у відповідності до приписів п.3 ч.1 ст.252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо зокрема судом не вирішено питання про судові витрати.

У відповідності до ч.3 ст.252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

З урахуванням наведеного, а також не повністю вирішеним питанням в даному рішенні щодо судових витрат на правничу допомогу, суд розгляне дане питання після надання позивачем відповідних доказів, а саме - копії акту №1 приймання передачі наданих послуг правової (правничої допомоги) від 30.05.2022 року до договору №20/01/22 про надання правничої (правової) допомоги від 20.01.2022 року та відповідної заяви визначеної ст.252 Кодексу адміністративного судочинства України.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідача: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (адреса: 01601, м. Київ, вул. Терещенківська, 11-А, ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () щодо відмови у сформуванні та подачі до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві () подання про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) 16 530,00 грн. помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна згідно з квитанцією №ПН323 від 04.06.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві () подання про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) 16530,00 грн. сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна згідно з квитанцією №ПН323 від 04.06.2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд.16, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд.16, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) понесені судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16 вересня 2025 року.

Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець