Справа № 160/26021/25
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 , заявник) до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №007895 від 20 серпня 2025 року, прийняту в.о. начальника відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті Дмитром Дяденчуком, якою стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) адміністративно-господарський штраф в сумі 17 000 грн.
Разом із позовною заявою ФОП ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить забезпечити позов, а саме:
- зупинити дію Постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті № 007895 від 20 серпня 2025 року про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду по суті спору;
- заборонити Державній службі України з безпеки на транспорті вчиняти дії щодо звернення до державної виконавчої служби (приватного виконавця) щодо примусового виконання рощення на підставі виконавчого документа Постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу транспорті № 007895 від 20 серпня 2025 року про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 виданої Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Держаної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000 грн. до набрання законної сили рішенням по суті спору у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування зазначеної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник ФОП ОСОБА_1 зазначив, що зa результатами розгляду цієї справи оскаржувану позивачем постанову може бути скасовано то наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у формі зупинення дії вищезазначеної постанови, та заборони Державній службі України з безпеки на транспорті вчиняти дії щодо звернення до державної виконавчої служби (приватного виконавця) щодо примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа - постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу транспорті №007895 від 20.08.2025 р. нa період розгляду цієї справи судом Так, згідно з текстом вищезазначеної постанови, дата набрання вказаною постановою законної сили з дня доведення її копії до автомобільного перевізника або уповноважено ним особи. Отже, вказана постанова може бути пред`явлена до виконання до моменту набрання законної сили остаточним рішенням суду по цій справі, та відповідно на її підставі може бути відкрите виконавче провадження, і стягнуто з позивача грошові кошти, або може бути вжито щодо нього інші засоби примусового виконання рішень (накладення арешту на рахунки, майно, зокрема i на належний позивачу автомобіль, який є джерелом її доходів, оскільки вона здає його в оренду). Водночас, як зауважив представник позивача, у разі якщо штраф буде стягнуто за постановою, яка після такого стягнення буде скасована - то задля повернення такого безпідставно стягнутого штрафу необхідно звертатися з окремим позовом про стягнення безпідставно збережених коштів. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 р. по справі №910/5880/21. Тобто, у разі стягнення суми штрафу до моменту скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу позивачу доведеться докладати зусиль для доведення сплаченої ним суми штрафу (звертатися з позовною заявою про стягнення грошових коштів збережених без достатньої правової підстави, тобто вживати численних, складних та довготривалих заходів задля повернення коштів, та при цьому оплачувати послуги з правової допомоги адвоката в частині повернення стягнутих державним виконавцем суми тощо). Крім цього, в разі примусового стягнення суми штрафу державним виконавцем, ним будуть стягуватися суми виконавчого збору, а також витрат виконавчого провадження, що призведе до додаткових майнових втрат позивача, та необхідності (y разі скасування постанови) окремого звернення до суду з метою оскарження відповідних постанов державного виконавця. В такому разі, захист прав позивача буде недостатньо ефективним, оскільки навіть після скасування постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу їй доведеться вживати ряд заходів для повернення стягнутих коштів, зокрема повторно звертатися до суду для повернення коптів сплачених в якості адміністративно-господарського штрафу, при цьому протягом певного часу позивач не зможе володіти та розпоряджатися грошовими коштами, що становлять суму штрафу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. З огляду на викладене, з метою ефективного захисту прав ФОП ОСОБА_1 , запобігання можливим складнощам, пов`язаним із поверненням грошових коштів, що можуть бути стягнуті на виконання оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №007895 від 20.08.2025 р. представника заявника зважає на необхідність вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії відказаної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, а також у формі заборони відповідачу вчиняти дії щодо примусового виконання вищезазначеної постанови.
Надаючи оцінку доводам заявника та вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.
Частинами 1 та 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо :
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з положеннями частини 1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина 2 статті 151 КАС України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно Рекомендації №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989 р. рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.
Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими (репутаційними, службовими, іншими) наслідками.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 21.09.2023 р. у справі №580/244/23.
Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
Суд, проаналізувавши мотиви, якими заявник обґрунтовує подану заяву про забезпечення позову, дійшов висновку, що доводи й аргументи заявника не є достатніми та переконливими для висновку про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 КАС України, адже мотиви заяви про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях заявника про те, що відповідачем можуть здійснюватися заходи щодо пред`явлення оскаржуваної постанови до органів Державної виконавчої служби України на примусове виконання, відкриття виконавчого провадження з виконання спірної постанови та накладення на позивача додаткових обтяжень у вигляді стягнення виконавчого збору, ймовірне накладення арешту на належний позивачу транспортний засіб тощо.
Отже, на переконання суду ймовірна можливість настання негативних наслідків чи порушення прав позивача в майбутньому не може визнаватись достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
Суд також зазначає, що лише незгода позивача із діями/бездіяльністю (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними не є достатньою підставою для підтвердження існування очевидних ознак протиправності в діях або бездіяльності відповідача та не є підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.
Незгода з рішенням суб`єкта владних повноважень про накладення штрафу, небажання сплачувати штраф та оскарження рішення до суду не є підставою для застосування заходів забезпечення позову відповідно до статті 150 КАС України. Заява не містить обґрунтувань очевидної протиправності оскаржуваного рішення. Щодо необхідності докласти зусилля для виконання рішення суду в разі задоволення позову, то суд зазначає, що кошти стягуються до Державного бюджету України та в разі задоволення позову за заявою позивача будуть повернуті органом Державної казначейської служби України.
Правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду від 20.08.2019 р. в справі №200/3887/19-а.
Отже, заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної та реальної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в даній справі, а викладені в заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Крім того, заявником не було надано доказів того, що його майновий та фінансовий стан не дозволяє в повному обсязі сплатити застосовані відповідачем штрафні санкції із витратами виконавчого провадження, або що арешт грошових коштів та їх подальше стягнення призведе до незворотних наслідків або неможливості подальшого виконання судового рішення чи необхідності докладання значних зусиль для відновлення прав та інтересів позивача.
До заяви про забезпечення позову ФОП ОСОБА_1 не додано документів, які б містили відомості щодо його поточних фінансових показників, обсягу оборотних коштів (активів), розміру грошових коштів, розміщених, в тому числі на банківських рахунках, інформацію про наявність або відсутність інших активів тощо.
Матеріали справи також не містять доказів неможливості позивачем, з урахуванням розміру накладеного штрафу, продовжувати здійснювати господарську діяльність.
Крім того, щодо посилання позивача на ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення порушених прав та інтересів без вжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову, Верховний Суд звертає увагу, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше. Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте Суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є беззаперечними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19.06.2025 р. по справі №260/976/25, від 22.09.2022 у справі №160/1609/22 та від 29.09.2022 у справі №380/3826/21.
Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 Кодекс адміністративного судочинства України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про очевидність порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 11.10.2023 р. у справі №300/5005/22.
Зазначені позивачем обставини не дають підстави для висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки ризик настання для позивача негативних наслідків при невжитті заходів забезпечення позову не підтверджено.
Отже, відсутні станом на день постановлення цієї ухвали підстави для висновку, що існуватиме неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття заходів забезпечення позову, а також що існуватиме необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому, оскільки позивачем не обґрунтовано невідворотність настання стверджуваних наслідків без застосування заходів забезпечення позову.
Крім того, суд зазначає, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.
Суд зазначає, що необґрунтоване вжиття заходів забезпечення позову може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.
Крім того, суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб фактично вирішило б спір по суті, що суперечить меті застосування статті 150 КАС України.
Підсумовуючи наведене, суд вважає, що позивачем не надано до суду обґрунтованих доводів та доказів необхідності вжиття заходів забезпечення позову, що не дає можливості встановити існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
З огляду на вищевикладене, враховуючи обсяг заявлених позовних вимог, виходячи з принципу співмірного вжиття заходів забезпечення позову, та з огляду на приписи статті 150 КАС України, за відсутності обґрунтованих підстав та доказів на підтвердження доводів, викладених у заяві про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 150, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 256 та 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст ухвали складено та підписано 15.09.2025 р.

Суддя О.М. Неклеса