Справа № 580/1677/25
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1677/25 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Штульман І.В.,

суддів: Кобаля М.І.,

Оксененка О.М., -

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з позовом до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (далі - відповідач) про:

- визнання протиправним рішення, яке оформлене довідкою без номера і дати, про невизнання його інвалідом;

- зобов`язання поновити йому у встановленому законодавством порядку статус особи з інвалідністю, про що повідомити органи Пенсійного фонду України.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Відмова мотивована тим, що на дату складання акту огляду Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) та встановлення позивачу ОСОБА_1 інвалідності діяв Перелік анатомічних дефектів, інших необоротних порушень функцій органів і систем організму, станів та захворювань, за яких відповідна група інвалідності встановлювалася без зазначення строку повторного огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року №10 (далі - Порядок №10). Суд першої інстанції дійшов висновку, що до матеріалів справи не надано доказів підтвердження наявності будь-якого із захворювань і станів у позивача, передбачених Порядком №10.

Не погоджуючись з рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року, ОСОБА_1 (далі - апелянт) звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Апелянт вказує, що зазначені у судовому рішенні закони та інші нормативно-правові акти в тому числі і абзац четвертий пункту 13 Положення про медико-соціальну експертизу від 03 грудня 2009 року №1317 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2024 року №1276 (далі - Постанова №1276) не мають зворотної дії в часі і їх дія не поширюється на правовідносини, які виникли між державою та ОСОБА_1 в лютому 2020 року з приводу встановлення йому інвалідності, оскільки дії відповідача призвели до погіршення його життєвого становища, у зв`язку з припиненням виплати пенсії. На думку ОСОБА_1 , жодні державні органи не вправі позбавити його статусу особи з інвалідністю на підставі зазначених у судовому рішенні законів та інших нормативно-правових актів.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надав.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження згідно пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , мотивуючи це наступним.

Довідкою Черкаської обласної прокуратури від 17 лютого 2025 року (вих. №07-213 вих-25) підтверджується, що позивач ОСОБА_1 дійсно з 26 жовтня 2005 року до 30 грудня 2020 року працював в органах прокуратури Черкаської області на прокурорських посадах.

З довідки Обласної МСЕК №2 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №767568 вбачається, що позивач 25 лютого 2020 року пройшов медичний огляд та ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново. Причиною інвалідності вказано загальне захворювання, без зазначення конкретного захворювання або анатомічного дефекту (а.с.35).

Судом першої інстанції встановлено, що листом від 17 лютого 2025 року №338/01-19 державна установа «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», на запит ОСОБА_1 від 17 лютого 2025 року, повідомила, що до ЦМСЕК МОЗ України надійшли листи Служби безпеки України від 04 листопада 2024 року №14/1-6971 та ДБР від 06 листопада 2024 року №10-2-02-01-27449, згідно з якими установу зобов`язано провести перевірку обґрунтованості рішення про встановлення позивачу відповідної групи інвалідності, шляхом проведення медико-соціальної експертизи згідно з нормами Положення №1317 в редакції Постанови №1276. На думку суду першої інстанції, відповідач провів ретельний аналіз документів медико-експертної справи ОСОБА_1 на підтвердження законних підстав експертного рішення МСЕК щодо встановлення позивачу групи інвалідності. За результатами проведеного аналізу ступеня функціональних порушень органів та систем, вказаних у діагнозі, що зазначений у відповідному пункті медико-експертної справи та ступеня обмеження життєдіяльності, до яких вони призвели, і дійшов висновку, що такі не відповідають критеріям встановлення другої групи інвалідності. 13 грудня 2024 року на засіданні Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ України затверджено рішення про невизнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю, що зафіксовано у документах, які регламентовані наказом Міністерства охорони здоров`я України від з30 липня 2012 року №577 «Про затвердження форм первинної облікової документації, що використовується в медико-соціальних експертних комісіях», а саме: Акті огляду МСЕК (форма первинної медичної документації 157/о, Журналі протоколів засідань Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ України (форма первинної медичної документації 157-5/о). Акт огляду на МСЕК та відповідний протокол у Журналі засідань Центральної медико-соціальної експертної комісії підписані власноручно вісьмома членами Центральної медико-експертної комісії МОЗ України (склад затверджений МОЗ України), довідка про невизнання особою з інвалідністю підписана власноручним підписом голови Центральної медико-соціальної експертної комісії та завірена відповідною печаткою, як того вимагають нормативно-правові документи, які регламентують проведення медико-соціальної експертизи в Україні.

Відповідно до довідки відповідача про невизнання позивача інвалідом, завіреної штампом Центральної МСЕК МОЗ України, ОСОБА_1 13 грудня 2024 року оглядався заочно вказаною комісією та за її результатами не визнаний інвалідом.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішенням по втрату ним групи інвалідності, звернувся в суд з позовом за захистом своїх прав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 22 жовтня 2024 року №732/2024 введено в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 22 жовтня 2024 року "Щодо протидії корупційним та іншим правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів" (далі - Рішення РНБО від 22 жовтня 2024 року), яким рекомендовано Офісу Генерального прокурора, Службі безпеки України, Державному бюро розслідувань, Національній поліції України, Національному антикорупційному бюро України прозвітувати у місячний строк про вжиті заходи реагування щодо виявлення, розслідування та протидії корупційним й іншим кримінальним правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів, за результатами проведеної роботи запропонувати відповідні кадрові та організаційні рішення.

Підпунктом "б" пункту 2 Рішення РНБО від 22 жовтня 2024 року делеговано Кабінету Міністрів України право забезпечити утворення Міністерством охорони здоров`я України разом з Державним бюро розслідування, Службою безпеки України, Національною поліцією України, обласними, Київською міською військовими адміністраціями у тижневий строк робочих груп із перевірки рішень медико-соціальних експертних комісій щодо встановлення інвалідності посадовим особам відповідних державних органів. Вказане рішення ухвалене в умовах воєнного стану України з метою захисту національної безпеки.

На виконання Рішення РНБО від 22 жовтня 2024 року Кабінет Міністрів України прийняв постанови від 25 жовтня 2024 року №1207 "Про внесення зміни до пункту 4 Положення про медико-соціальну експертизу" та від 08 листопада 2024 року №1276 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317", якими вніс зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 "Питання медико-соціальної експертизи". Згідно з пунктом 4 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317, з урахуванням змін, внесених вказаними вище постановами Уряду України, МОЗ утворює Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, визначає її голову та заступника голови. За рішенням МОЗ права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ можуть бути покладені на підприємство, установу або організацію, що належить до сфери управління МОЗ та має ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики. Документи, оформлені Центральною медико-соціальною експертною комісією МОЗ, підписуються її головою або заступником голови (у разі відсутності голови) та засвідчуються штампом Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ.

На виконання Рішення РНБО від 22 жовтня 2024 року, наказом МОЗ України від 26 жовтня 2024 року №1809 "Про покладання прав та обов`язків Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ" права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ покладено на державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» з дати підписання наказу. Затверджено Положення про Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ (далі - Положення №1809).

Зазначено, що на виконуючу обов`язки керівника державного закладу "Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України" (Валентину Зражевську) покладено обов`язок протягом двох робочих днів з дати підписання цього наказу забезпечити передачу медико-експертних справ, скарг та документів, які пов`язані з виконанням повноважень Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ, до державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" згідно з актом приймання-передачі. В процесі передачі медико-експертних справ та скарг відображати їх черговість для подальшого розгляду з урахування реєстрації в державному закладі "Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України".

Відповідно до пунктів 1, 2 Положення №1809 Центральна медико-соціальна експертна комісію МОЗ (далі - Комісія) утворюється Міністерством охорони здоров`я України. За рішенням МОЗ права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ можуть бути покладені на підприємство, установу або організацію, що належить до сфери управління МОЗ та має ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики.

Згідно пункту 11 Положення №1809 Комісія: здійснює організаційно-методичне керівництво обласними, Київським та Севастопольським міськими центрами (бюро) медико-соціальної експертизи; розробляє комплексні заходи щодо профілактики і зниження рівня інвалідності, а також удосконалення порядку проведення реабілітації осіб з інвалідністю; проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, центральними міськими, міськими, міжрайонними, районними медико-соціальними експертними комісіями і в разі потреби скасовує їх; узагальнює та аналізує випадки необґрунтованого прийняття рішень обласними, центральними міськими, міськими, міжрайонними, районними комісіями та направлення осіб лікарсько-консультативними комісіями на огляд до комісій для встановлення інвалідності; повторно оглядає осіб, які оскаржили рішення обласних, Київської та Севастопольської центральних міських комісій, перевіряє якість розроблених ними індивідуальних програм реабілітації, здійснює контроль за повнотою і якістю виконання програми; проводить у складних випадках огляд хворих та осіб з інвалідністю за направленнями обласних, Київського та Севастопольського міських центрів (бюро) медико-соціальної експертизи; надає консультаційну допомогу фахівцям з питань проведення медико-соціальної експертизи та обласним, Київській та Севастопольській центральним міським комісіям; направляє в особливо складних випадках осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова; на виконання постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді або за запитом правоохоронних органів/органів спеціального призначення з правоохоронними функціями відповідно до абзацу четвертого пункту 13 цього Положення проводить перевірку обґрунтованості рішень та/або переогляд шляхом проведення медико-соціальної експертизи стосовно відповідної особи, зазначеної у запиті, постанові слідчого, прокурора, ухвалі слідчого судді, і приймає відповідні рішення. Медико-соціальна експертиза проводиться на підставі медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження та проведених необхідних досліджень на базі державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова. За результатом переогляду Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ приймає рішення щодо скасування, підтвердження, зміни попереднього висновку або формування нового висновку. У разі відмови особи, зазначеної у запиті, постанові слідчого, прокурора, ухвалі слідчого судді, від повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень та/або неприбуття такої особи, крім випадків наявності виключних підстав, до державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова приймається рішення про скасування попереднього рішення комісії. Виключними підставами для перенесення строку проведення повного медичного обстеження є відрядження, тимчасова непрацездатність або мобілізація до Збройних Сил; забезпечує здійснення обміну інформацією з питань, пов`язаних з організацією проведення медико-соціальної експертизи, відповідно до наказу МОЗ про покладення обов`язків Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ на підприємство, установу або організацію, що належить до сфери управління МОЗ; впроваджує у практику роботи комісій наукові принципи і методи, розроблені науково-дослідними інститутами, готує пропозиції щодо вдосконалення медико-соціальної експертизи, узагальнює і поширює передовий досвід роботи; бере участь в акредитації обласних, Київського та Севастопольського міських центрів (бюро) медико-соціальної експертизи та атестації лікарів, які входять до складу комісій, вживає заходів до підвищення їх кваліфікації; проводить разом з профспілковими та громадськими організаціями осіб з інвалідністю конференції, наради, семінари з питань профілактики інвалідності, реабілітації та адаптації осіб з інвалідністю; бере участь у здійсненні заходів щодо профілактики інвалідності.

Відповідно до пункту 12 Положення №1809 Комісія має право: одержувати від державних органів, закладів охорони здоров`я, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і виду їх діяльності відомості, необхідні для роботи комісій; направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, до лікувально-профілактичних закладів для проведення огляду з метою уточнення діагнозу і призначення відповідного лікування; подавати державним органам необхідні матеріали для вжиття щодо посадових осіб підприємств, установ та організацій, що порушують права осіб з інвалідністю, заходів впливу; допускати за письмовою заявою особи, що звертається для встановлення інвалідності, довірену особу на засідання комісії.

Згідно абзацу четвертого пункту 13 Положення №1317, Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, Київською та Севастопольською центральними міськими комісіями, і в разі необхідності скасовує їх.

Колегією суддів Шостого апеляційного адміністративного суду встановлено, що ОСОБА_1 в 2020 році обіймав посаду прокурора Уманської місцевої прокуратури Черкаської області (https://public.nazk.gov.ua/documents/749c5157-ef1e-4e6f-b5e8-7363f86fe9d0), отже в даному випадку на позивача поширюється дія Указу Президента України від 22 жовтня 2024 року №732/2024 та Рішення РНБО від 22 жовтня 2024 року, оскільки ОСОБА_1 ІІ група інвалідності встановлена в 2020 році під час його роботи на посаді прокурора.

Отже, в даному випадку виконані відповідачем в спірних правовідносинах заходи щодо перевірки обґрунтованості отримання ОСОБА_1 в 2020 році статусу особи з інвалідністю (ІІ група безстроково) є реалізацією покладених на нього норм чинного законодавства України. Оскільки результатом таких дій стало втручання в особисті права позивача ОСОБА_1 , що є сферою приватного права, забезпечення в такий спосіб балансу із публічними інтересами обґрунтовується наступним.

Правові засади організації та діяльності Ради національної безпеки і оборони України, її склад, структуру, компетенцію і функції визначає Закон України від 05 березня 1998 року №183/98-ВР "Про Раду національної безпеки і оборони України" (далі - Закон №183/98-ВР).

Згідно статті 1 Закону №183/98-ВР Рада національної безпеки і оборони України, відповідно до Конституції України, є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України.

Рада національної безпеки і оборони України керується у своїй діяльності Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актами Президента України. Порядок функціонування Ради національної безпеки і оборони України встановлюється цим Законом (стаття 2 Закону №183/98-ВР).

Статтею 10 Закону №183/98-ВР визначено, що рішення Ради національної безпеки і оборони України приймаються не менш як двома третинами голосів її членів.

Голова Верховної Ради України може висловлювати думку щодо прийнятих рішень, яка протоколюється.

Прийняті рішення вводяться в дію указами Президента України.

Рішення Ради національної безпеки і оборони України, введені в дію указами Президента України, є обов`язковими до виконання органами виконавчої влади.

Проаналізувавши норми права, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає правильним висновок суду першої інстанції, що на відповідача покладено обов`язок виконати чинне рішення РНБОУ за повідомленнями правоохоронних органів щодо згаданої перевірки, що саме по собі не є порушенням меж владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, і це правильно встановлено судом першої інстанції, що правові підстави реалізації спірних функцій державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» обґрунтовані виконанням заходів, з приводу яких ним отримані листи Служби безпеки України від 04 листопада 2024 року №14/1-6971 та ДБР від 06 листопада 2024 року №10-2-02-01-27449. За результатами перевірки відповідач затвердив 13 грудня 2024 року на засіданні рішення про невизнання позивача ОСОБА_1 особою з інвалідністю.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21 березня 1991 року №875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон №875-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №875-ХІІ, особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно статті 3 Закону №875-ХІІ, інвалідність визначається шляхом експертного обстеження органами медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

На підставі частини другої статті 6 Закону №875-ХІІ громадянин має право оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його особою з інвалідністю в адміністративному порядку відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру" та/або в судовому порядку.

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України від 06 жовтня 2015 року №2961-IV "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" (далі - Закон №2961-IV).

За визначенням, наведеним в абзацах четвертому, восьмому частини першої статті 1 Закону №2961-IV інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану (за наявності) та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону №2961-IV, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії першого, другого та інших рівнів відповідно до розподілу, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Отже, якщо особа не згодна з діагнозом і висновком, його перегляд відбувається у чітко визначеному порядку шляхом звернення з відповідною скаргою. Встановлення придатності особи до військової служби є дискреційним повноваженням і суд не уповноважений встановлювати такий факт відповідно до меж повноважень, визначених у статтях 2, 5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

На дату складання акту огляду МСЕК та встановлення позивачу ОСОБА_1 інвалідності діяв Перелік анатомічних дефектів, інших необоротних порушень функцій органів і систем організму, станів та захворювань, за яких відповідна група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду, згідно Порядку №10. Для встановлення групи інвалідності II довічно у ньому вказані такі захворювання:

"Цироз печінки з гепатоспленомегалією і портальною гіпертензією III ступеня за неефективності реабілітаційних заходів

Відсутність однієї легені та хронічна легенева недостатність II ступеня внаслідок патологічних змін другої легені

Стійкий повний птоз на обох очах після всіх видів відновного лікування та необоротні зміни органу зору з гостротою зору з переносною корекцією 0,05 - 0,08 або концентричним звуженням поля зору до 20 градусів від точки фіксації на обидва ока або на око, що краще бачить

Параліч нижньої кінцівки, виражені тетрапарез, трипарез, верхній або нижній парапарез, геміпарез за неефективності заходів фізичної реабілітації

Паркінсонівський синдром внаслідок хвороби Паркінсона або вторинного паркінсонізму з вираженими акінетико-ригідним, дискінетичним та постуральним синдромами

Дефекти черепа (60 кв. сантиметрів і більше), не заміщені аутокісткою

Екзартикуляція верхньої кінцівки в плечовому суглобі, екзартикуляція стегна

Коротка кукса стегна у разі неможливості протезування

Кукса обох гомілок

Хибна кукса нижньої кінцівки або обох стоп на рівні суглоба Шопара у разі неможливості реабілітації і протезування

Анкілоз або різко виражена контрактура кульшового суглоба (порушення функції суглоба III ступеня) з вираженою контрактурою, анкілозом колінного суглоба, ампутаційною куксою ступні на рівні суглоба Лісфранка та вищому рівні за неефективності та безперспективності реабілітаційних заходів

Кукса стегна чи гомілки в поєднанні з іншою незворотною патологією у разі неможливості реабілітації, що призводить у сукупності до обмеження життєдіяльності II ступеня

Деформація грудної клітини внаслідок резекції п`яти та більше ребер за наявності легеневої недостатності II ступеня

Кукса верхньої або нижньої кінцівки, поєднана з глухотою на обидва вуха або відсутністю зору на одне око, або помірною афазією

Параліч або виражений парез однієї кінцівки, поєднаний з глухотою на обидва вуха або відсутністю зору на одне око, або помірною афазією, або помірними розладами функції тазових органів

Цукровий діабет (середнього або тяжкого перебігу) в поєднанні з ампутацією нижньої кінцівки на рівні верхньої третини гомілки та вище

Калова (сечова) нориця, неприродний задній прохід за неефективності або наявності протипоказань до оперативного втручання

Кукса стегна за помірного порушення рухових чи статичних функцій іншої нижньої кінцівки (деформуючий артроз кульшового суглоба I-II ступенів, неправильно зрослий злам стегнової кістки із скривленням осі, вкорочення кінцівки на 2-3 сантиметри, фіброзний анкілоз колінного суглоба, помірна контрактура колінного суглоба, помірна контрактура скокового суглоба, порушення функції суглоба II ступеня)

Стан після трансплантації внутрішніх органів за умови сприятливого перебігу післяопераційного періоду

Стан після ендопротезування двох суглобів (кульшових, колінних) у різних поєднаннях

Психічне захворювання, інвалідність внаслідок якого триває більше десяти років

Єдина функціонуюча нирка за наявності хронічної ниркової недостатності III ступеня".

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду звертає увагу, що під час розгляду цієї справи позивач ОСОБА_1 не надав документів на підставі яких йому у 2020 році було встановлено ІІ групу інвалідності (медичні виписки, заключення і так далі), а довідка МСЕК від 25 лютого 2020 року не містить вказівки про захворювання, яке стало підставою для встановлення інвалідності.

Позивачем ОСОБА_1 не доведено наявність у нього будь-якого зі вказаних захворювань і станів, зазначених у Порядку №10, а отже доводи про порушення його прав у спірних правовідносинах не є переконливими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 обґрунтованими, а апеляційна скарга позивача не спростовує висновків суду першої інстанції, а тому не підлягає задоволенню.

Судовою колегією враховується, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року у справі №580/1677/25, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: М.І. Кобаль

О.М. Оксененко