Справа № 640/14721/22
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Карпушової О.В., Ключковича В.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області, Державної судової адміністрації України, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області щодо неприйняття наказу про виплату додаткової винагороди ОСОБА_1 , у відповідності до приписів Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168;

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області прийняти наказ про виплату додаткової винагороди ОСОБА_1 , у відповідності до приписів Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168;

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області провести нарахування ОСОБА_1 додаткової винагороди визначеної постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, починаючи з 24 лютого 2022 року.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що йому з 24.02.2022 і по 31.10.2022 не нараховувалась та не виплачувалась додаткова винагорода відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168.

Вважає, що бездіяльністю вказаних суб`єктів владних повноважень порушується його право на отримання встановленого законом та підзаконним актом грошового забезпечення, внаслідок чого змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у період з 24.02.2022 по 31.08.2022.

Зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з 24.02.2022 по 18.07.2022 у розмірі 30000,00 гривень щомісячно, а починаючи з 19.07.2022 по 31.08.2022 у розмірі до 30000,00 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині обмеження періоду нарахування додаткової грошової винагороди до 31 серпня 2022 року та прийняти нове рішення, яким визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової щомісячної грошової винагороди в розмірі 30 000 гривень на місяць ( тридцять тисяч гривень щомісячно) згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року за період з 24 лютого 2022 року по 20 січня 2023 року та зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову щомісячну грошову винагороду в розмірі 30 000 гривень на місяць ( тридцять тисяч гривень щомісячно) згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року за період з 24 лютого 2022 року по 20 січня 2023 року.

В обґрунтування скарги позивач зазначає, що судом не застосовано до вказаних правовідносин правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи, а саме не застосовано у спірних правовідносинах спосіб захисту порушеного права, який був застосований Верховним Судом у рішенні від 06 квітня 2023 року у зразковій справі №260/3564/22, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2025 та від 04.06.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 18 грудня 2019 року проходить службу в Службі судової охорони, станом на 07.09.2022 (дата звернення до суду) перебував на посаді командира 1 відділення 6 взводу охорони 2 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області, що підтверджується довідкою Служби судової охорони від 02 вересня 2022 року № 742.

Під час проходження служби позивачу за період з 24 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року щомісячна додаткова винагорода, встановлена Постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» не нараховувалась та не виплачувалась. Крім того, накази ТУ ССО у місті Києві та Київській області щодо виплати позивачу у період з 24 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року додаткової винагороди, встановленої Постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» не видавались, що не заперечується відповідачем Територіальним управлінням Служби судової охорони у м. Києві та Київській області.

Довідкою про доходи (грошового забезпечення) позивача № 479 від 01.09.2022 підтверджується, що у період з 01 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року щомісячна додаткова винагорода, встановлена Постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», ТУ ССО у місті Києві та Київській області позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

Позивач вважає, що всупереч вимог чинного законодавства відповідачем допущено протиправні дії, не було нараховано та виплачено йому додаткову винагороду за спірний період у належному розмірі, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Оскільки позивач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог (щодо періоду нарахування додаткової грошової винагороди), то саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 165 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються КМУ на рівні, не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.

Постановою КМУ № 289 затверджено: схему посадових окладів за посадами окремих категорій співробітників Служби судової охорони, які займають керівні посади; тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів співробітників Служби судової охорони; схему тарифних розрядів за основними типовими посадами співробітників Служби судової охорони; схему тарифних коефіцієнтів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони; розміри надбавки за стаж служби співробітників Служби судової охорони. Крі того, установлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується ДСА України.

На виконання статті 165 Закону № 1402-VIII та постанови КМУ № 289 ДСА України наказом від 26 серпня 2020 року затвердила Порядок № 384, згідно з пунктом 1 розділу І якого, цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони.

Згідно пункту 15 розділу І Порядку № 384 грошове забезпечення, що належить до виплати співробітнику і своєчасно не виплачене або виплачене в меншому ніж належало розмірі, виплачується за весь період, протягом якого, співробітник мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Звернення співробітника щодо виплати грошового забезпечення розглядаються Службою судової охорони або відповідним територіальним управлінням Служби судової охорони в установленому законодавством порядку (пункт 16 розділу І Порядку № 384).

На виконання указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» КМУ прийняв постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже КМУ постановою № 168 КМУ встановив співробітникам Служби судової охорони на період дії воєнного стану виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно.

На переконання колегії суддів невиплата Територіальним управлінням позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право особи мирно володіти своїм майном. Доки відповідне положення постанови КМУ № 168 є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України»).

Верховний Суд України у своїх рішеннях також неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі № 21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21-44а10).

Колегія суддів вважає, що не прийняття відповідачем наказу про нарахування позивачу щомісячної додаткової винагороди та невиплата цієї винагороди у період з 24.02.2022 до 31.08.2022, не відповідають критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Щодо доводів апелянта про те, що судом не застосовано до вказаних правовідносин правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи, а саме не застосовано у спірних правовідносинах спосіб захисту порушеного права, який був застосований Верховним Судом у рішенні від 06 квітня 2023 року у зразковій справі №260/3564/22, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року, колегія суддів зазначає наступне.

У постанові від 22.02.2024 (справа № 990/150/23) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, звертаючись до суду, позивач самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Своєю чергою, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Відповідно до п. 4 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів. Зміст позовних вимог - це максимально чітко і зрозуміло сформовані визначення способу захисту порушеного права, свободи чи інтересу у прохальній частині позову.

У п. 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду захистити право позивача в інший спосіб, аніж це передбачено у попередніх пунктах цієї норми, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав.

Також згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом зазначеної норми це право суд може здійснити за результатом розгляду справи за наявності на це підстав. Тобто процесуальний закон надає право (не обов`язок) суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів.

В даному випадку, розглянувши позовні вимоги позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є саме визнання протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у період з 24.02.2022 по 31.08.2022 та зобов`язання Територіальне управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з 24.02.2022 по 18.07.2022 у розмірі 30000,00 гривень щомісячно, а починаючи з 19.07.2022 по 31.08.2022 у розмірі до 30000,00 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що враховуючи рішення Верховного Суду, належним способом захисту для відновлення його порушених прав та інтересів, буде саме зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити відповідну додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ №168 у розмірі 30000 грн на місяць, за період з 24.02.2022 до 20.01.2023, враховуючи постанову від 20 січня 2023 року №43 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168», яка набрала законної сили 21.01.2023.

Проте колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої, п`ятої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

У апеляційній скарзі позивач фактично змінив свої позовні вимоги в частині періоду, за який відповідач повинен нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду, що не передбачено вимогами Кодексу адміністративного судочинства України на стадії апеляційного перегляду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції керуючись частиною п`ятою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України не приймає зазначені доводи ОСОБА_1 .

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог без надання часу для усунення недоліків, колегія суддів оцінює критично, оскільки в матеріалах справи, а також в електронній судовій справі відсутня заява про уточнення чи зміну предмету позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі №640/14721/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді О.В.Карпушова

В.Ю.Ключкович