Справа № 128/1417/24
Суддя: Саєнко О. Б.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/1417/24
РІШЕННЯ

Іменем України

16 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі :

головуючого судді Саєнко О.Б., при секретарі Савченко Я.С.,

без участі сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Одеській області в особі лейтенанта поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області Георгієва Євгена Олеговича «про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області із адміністративним позовом до відповідача, який ним обґрунтований тим, що 26.03.2024 лейтенантом поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області Георгієвим Є.О. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1752591, відповідно до якої ОСОБА_1 26.03.2024 о 17:32год. в м. Білгород-Дністровський по вул. Гетьманська керував автомобілем Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 з причепом д.н.з. НОМЕР_2 категорії ВЕ, та не отримував вказаної категорії в ТСЦ, чим порушив п.2.1. ПДР та вчинив порушення ч.2 ст. 126 КУпАП, накладено штраф в сумі 3400 грн., однак позивач вважає, що вищевказана постанова винесена відповідачем з порушенням вимог ст.ст.245,247, 251. 268. 280, 283-285 КУпАП та підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Вказує, що оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить доказів вчинення ним адміністративного правопорушення та інформації про будь-яку фіксацію правопорушення. Таким чином, в порушення вимог статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення, та фактично не наведено доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Так, позивач посилається на те, що в його діях, які кваліфікуються за ч. 2 ст. 126 КУпАП, відсутній склад правопорушення, адже відсутня суб`єктивна сторона вищевказаного адміністративного правопорушення. Винних дій він не вчиняв.

Тому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову лейтенанта поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області Георгієвим Є.О. від 26.03.2024, серії ЕНА №1752591 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

25.06.2025 на адресу Вінницького районного суду Вінницької області за допомогою системи «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнає, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Вказує, що підставою для зупинення позивача, який керував автомобілем марки Mercedes Benz (Sprinter) державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом державний номерний знак НОМЕР_3 26.03.2024 о 17:32 в м. Білгород-Дністровському по вул. Гетьманської, слугувало те, що останній не мав необхідної категорії «ВЕ» у водійському посвідчені на право керування зазначеним транспортним засобами. Під час зупинки ОСОБА_1 та перевірки документів інспектором ВРПП Білгород-Дністровського РВП Георгієвим Є.О. було встановлено, що у посвідчені водія серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_1 відсутня категорія «ВЕ», яка дає право водити легкові авто з причепом, чия маса більше 750 кг. Є обмеження: загальна маса (авто + причіп) повинна бути не більше 3500 кг.

Таким чином позивач керував транспортним засобом без відповідної категорії посвідчення водія та порушив п. 2.1 (а) ПДР України, тому відносно нього було складено постанову серії ЕНА № 1752591 за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Окрім цього зазначає, що з копії посвідчення ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 вбачається, що категорія водійських прав категорії - «В1», «В», «С1», «С», «D1», «D», «C1E» отже категорія «ВЕ» відсутня.

Вказує, що пунктами 3, 5 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340 передбачено, що транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії:

А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт;

А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. сантиметрів і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;

В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;

В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми;

С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів);

С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів);

D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16;

D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, в яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16;

ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D, яким водій має право керувати, але який не належить до зазначених категорій составів транспортних засобів;

Т - трамваї та тролейбуси.

Отже, керування транспортним засобом автомобілем марки Mercedes Benz (Sprinter) державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом державний номерний знак НОМЕР_3 передбачало відкриту категорію «ВЕ», а тому просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

09.09.2025 у судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився; при цьому попередньо у своїй позовній заяві просив розгляд даної справи проводити у його відсутності, позов підтримує у повному обсязі тп просив його задовольнити.

Представник відповідача Головного управління національної поліції в Одеській області до судового засідання також не з`явився; при цьому представник у відзиві на позов просив розгляд справи проводити у відсутності представника відповідача, враховуючи відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, суд, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності не з`явившихся осіб та постановити процесуальне рішення на підставі наданих сторонами письмових доказів у справі.

Вивчивши позов, відзив на позов, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає адміністративний позов є необґрунтованим та таким, що підлягає відмові у задоволенні, виходячи з такого.

З наявної в матеріалах справи копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №1752591 від 26.03.2024, судом установлено, що 26.03.2024 о 17:32 год. в м. Білгород-Дністровський по вул. Гетьманська ОСОБА_1 керував автомобілем Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 з причепом д.н.з. НОМЕР_2 категорії ВЕ, та не отримував вказаної категорії в ТСЦ, чим порушив п.2.1. ПДР та вчинив порушення ч.2 ст. 126 КУпАП, накладено штраф в сумі 3400 грн. (а.с.4).

Згідно копію посвідчення водія серії НОМЕР_4 , виданого 16.02.2023 ТСЦ 6541, позивач ОСОБА_1 водійські права за категоріями - «В1», «В», «С1», «С», «D1», «D», «C1E», при цьому категорія «ВЕ» відсутня (а.с.6).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд прийшов до наступного висновку.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, у пп."а", "б" п.2.1 Правил дорожнього руху зазначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно із п.2.4 "а" Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідно до п. 2.13 вказаного Розділу «Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів» Правил дорожнього руху України, транспортні засоби належать до таких категорій:

А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт;

А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;

В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;

В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів;

Т - трамваї та тролейбуси.

Аналогічні положення містяться у п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року № 340, якою затверджено Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами.

Згідно з ч.1 ст.75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно п. 10 розділу ІІІ вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як зазначалося судом вище, 26.03.2024 о 17:32 год. в м. Білгород-Дністровський по вул. Гетьманська ОСОБА_1 керував автомобілем Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 з причепом «A9-8521 BRIDGE» д.н.з. НОМЕР_2 , повна маса якого - 3500 кг.

Згідно копії посвідчення водія ОСОБА_1 , серії НОМЕР_4 , виданого 16.02.2023 ТСЦ 6541, у нього наявні такі категорії для керування транспортними засобами: «В1», «В», «С1», «С», «D1», «D», «C1E» (а.с.6).

Таким чином, 26.03.2024 ОСОБА_1 мав посвідчення водія серії НОМЕР_4 , яке не дозволяє йому керувати транспортним засобом з причепом «A9-8521 BRIDGE» номерний знак НОМЕР_2 , повна маса якого - 3500 кг.

Водночас, позивачем не наведено обґрунтувань на спростування вказаного порушення вимог Правил дорожнього руху України, зазначених в постанові, а його не згода із оскаржуваною постановою зводиться до того, що постанова не містить доказів вчинення ним адміністративного правопорушення та інформації про будь яку фіксацію правопорушення.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статті 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Положеннями частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Судом установлено, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується доказами наявними в матеріалах справи, а поліцейським при складанні постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача були з`ясовані всі обставини справи, які мають істотне значення для вирішення справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З урахуванням наведеного суд дійшов до висновку про те, що постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1752591 від 26.03.2024 є законною та правомірною, винесеною уповноваженою на те посадовою особою в межах та у спосіб визначених Конституцією та законами України, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справ, положення ч.ч.4, 2 ст. 250 КАС України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.241-246, 286 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Одеській області в особі лейтенанта поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області Георгієва Євгена Олеговича «про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі», - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Вінницький районний суд Вінницької області, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Олена САЄНКО