Справа № 120/15841/24
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 вересня 2025 р. Справа № 120/15841/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що рішенням МСЕК від 25.10.2024 визнано позивача таким, що втратив 10% професійної працездатні. З даним висновком позивач не погоджується тому подав даний позов до суду.

Ухвалою від 02.12.2024 відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву та витребувано у останнього додаткові докази, необхідні для розгляду справи.

Згідно з частиною 1 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Копію ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі від 02.12.2024 доставлено відповідачу в його електронний кабінет 02.12.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи.

Однак відповідач у встановлений судом строк не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Крім того, вимоги ухвали від 02.12.2024 відповідачем не виконані та жодних пояснень з цього приводу останнім надано не було.

Як зазначено у частині 9 статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Враховуючи вищевикладені обставини, неподання відповідачем відзиву на позовну заяву як і витребуваних доказів згідно ч. 9 ст. 80 та ч. 6 ст. 162 КАС України не перешкоджають суду вирішувати справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 25.02.2022 року призваний до Збройних Сил України під час воєнного стану в рамках загальної мобілізації на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року та відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 наразі проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді стрілець-помічник гранатометника.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 №735 від 01.02.2024 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, позивач в період з 21.05.2023 по 26.07.2023, з 20.10.2023 по 30.10.2023 та з 05.11.2023 по 23.12.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Під час виконання бойових завдань, а саме 27.06.2023 позивач отримав вибухове поранення, що підтверджується первинними медичними картами від 27.06.2023.

Згідно виписки №2980 від 10.07.2023 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого позивач з 27.06.2023 по 10.07.2023 перебував у стаціонарі в КП Близнюківська ЦРЛ БСР у Харківській області.

Відповідно до Довідки військово-лікарської комісії від 27.07.2023 №9002, 27.07.2023 військово-лікарською комісією в/ч НОМЕР_3 проведено медичний огляд позивача. Діагноз та постановка ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): стан після вибухового поранення (27.06.2023), вогнепальні осколкові сліпі поранення м`яких тканин правої сідничної ділянки, лівої кисті, у вигляді незміцнілих післяопераціних рубців з тимчасовим порушенням функції правої нижньої кінцівки. Згідно наказу МОЗ України від 04.07.2007 №370 поранення легкого ступеню. Поранення, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі ст. 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Згідно виписки №3149 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, з 25.08.2023 по 19.09.2023 позивач перебував у стаціонарі в КНП "ВОКМРЦВВРЗН ВОР".

Довідкою від 19.09.2023 №199, виданою військово-лікарською комісією КНП "ВОКМРЦВВРЗН ВОР" встановлено, що стан позивача після вибухового поранення (27.06.23) вогнепальні осколкові поранення м`яких тканин правої сідничної ділянки з наявністю сторонніх тіл в м`яких тканинах малого тазу, у вигляді невропатії правого сідничного нерву з больовим синдромом та тимчасовим порушенням функції правої нижньої кінцівки.

Згідно Довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії 12ААА №120963 від 02.02.2024, виданою Вінницьким обласним центром медико-соціальної експертизи, визначено ступінь втрати професійної працездатності позивача у відсотках: 20% (табл. 9 наказ №420 від 05.06.2012).

В подальшому позивач перебував на стаціонарі:

- у КНП "ВОКМРЦВВРЗН ВОР", що підтверджується випискою № 2531 (період з 10.06.2024 по 28.06.2024);

- у КНП "Іллінецька міська лікарня", що підтверджується випискою № 2127 (період з 28.06.2024 по 06.07.2024);

- у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону, що підтверджується випискою № 4747 (період з 06.08.2024 по 10.07.2024);

- у КНП "ВОКМРЦВВРЗН ВОР", що підтверджується випискою № 2983 (період з 10.07.2024 по 25.07.2024);

- у КНП "ВОКМРЦВВРЗН ВОР", що підтверджується випискою № 3213 (період з 26.07.2024 по 14.08.2024).

Додатково проходив обстеження 18.06.2024 та 12.07.2024 у медичному центрі "Нейромед".

Відповідно до Повідомлення закладу охорони здоров`я про рішення МСЕК від 25.10.2025 позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності: 10%.

Не погоджуючись із даним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та статті 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" Кабінетом Міністрів України 03 грудня 2009 року затверджено Положення про медико-соціальну експертизу № 1317, яким врегульовано процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого - педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації (далі - Положення про медико-соціальну експертизу; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (пункт 3 Положення про медико-соціальну експертизу).

Відповідно до пункту 4 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з які утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Приписами пункту 10 вказаного Положення визначено, що залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються комісії загального та спеціалізованого профілів. До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар - психолог або психолог.

Згідно з пунктами 11, 12, 15, 17 Положення про медико-соціальну експертизу міські, міжрайонні, районні комісії, серед іншого визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання.

Комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою (пункт 19 Положення про медико-соціальну експертизу).

Разом із тим постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 затверджено Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності (далі - Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 3 цього Положення медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Згідно з пунктом 4 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, лікарсько - консультативна комісія лікувального профілактичного закладу охорони здоров`я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії за формою, затвердженою МОЗ.

Комісія приймає документи осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за наявності у них стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у разі безперервної тимчасової непрацездатності не пізніше ніж через чотири місяці з дня її настання чи у зв`язку з одним і тим самим захворюванням протягом п`яти місяців з перервою за останніх 12 місяців, а у разі захворювання на туберкульоз протягом 10 місяців з дня настання непрацездатності.

Пунктом 7 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності встановлено, що комісія проводить огляд тимчасово непрацездатної особи, що звернулася для проведення медико-соціальної експертизи, протягом п`яти робочих днів з дня надходження направлення лікарсько-консультативної комісії та приймає рішення про наявність чи відсутність інвалідності.

Комісія під час заповнення форми первинної облікової документації керується Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації № 157-5/о "Журнал протоколів засідань медико-соціальної експертної комісії", затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30 липня 2012 року № 577, у якій вказано, що дана форма має бути завірена головою МСЕК та печаткою закладу охорони здоров`я.

Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України (пункт 20 Положення про медико - соціальну експертизу).

Так, згідно з пунктом 1.10 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561 (далі - Інструкція; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Отже, рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації, яка обов`язково включає направлення на МСЕК, та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

Водночас механізм встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності під час проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, що здійснюється в закладах охорони здоров`я експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи визначає Порядок встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності в рамках проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України 05 червня 2012 року № 420 (далі - Порядок № 420; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 420 ступінь стійкої втрати професійної працездатності встановлюється у відсотках.

За приписами пункту 4 розділу І Порядку № 420 оцінювання проводиться експертними командами відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 року № 1338 (далі Порядок оцінювання функціонування).

Як унормовано пунктом 5 розділу І Порядку № 420, визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності здійснюється відповідно до Порядку оцінювання функціонування та за наявності доданих до електронного направлення сканованих копій таких документів:

1) для осіб з числа військовослужбовців або військовозобов`язаних, яким часткова втрата працездатності встановлюється без встановлення інвалідності:

постанови військово-лікарської комісії, оформленої як довідка військово-лікарської комісії, свідоцтво про хворобу або витяг з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії за формою, затвердженою Міноборони;

направлення командира військової частини чи територіального центру комплектування та соціальної підтримки на встановлення ступеня стійкої втрати працездатності;

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 420 основним принципом встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності особа є сукупний аналіз таких критеріїв:

1) клініко-функціональних критеріїв;

2) характеру професійної діяльності (кваліфікації, якості і обсягу праці, здатності до його виконання);

3) виду і ступеня обмеження життєдіяльності.

Клініко-функціональні критерії включають:

характер і важкість травми, професійного захворювання;

особливості перебігу патологічного процесу, зумовленого травмою або професійним захворюванням (регресуючий, прогресуючий, стабільний);

характер (вид) порушень функцій організму; ступінь порушень функцій організму (значно виражений, виражений, помірний, легкий);

клінічний і реабілітаційний прогнози;

професійні здібності;

клініко-трудовий прогноз.

Як визначено пунктом 12 Порядку № 420, встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках здійснюється відповідно до принципів, наведених у пункті 2 цього розділу.

При повній втраті здатності особи до самообслуговування та потреби у постійному догляді чи допомозі (I група інвалідності) встановлюються 85 100 відсотків втрати професійної працездатності.

При виражених порушеннях функцій організму, що призводять до значного обмеження життєдіяльності за умови збереження здатності до самообслуговування, та відсутності потреби в постійному догляді чи допомозі (II група інвалідності) і можливості виконання професійної діяльності лише у спеціально створених виробничих умовах ступінь стійкої втрати професійної працездатності встановлюється в межах 65 80 відсотків.

При помірно виражених порушеннях функцій організму (III група інвалідності), якщо особа може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з вираженим зниженням кваліфікації або із зменшенням обсягу виконуваної роботи або якщо він втратив здатність продовжувати професійну діяльність внаслідок помірного порушення функцій організму, але може у звичайних виробничих умовах продовжувати професійну діяльність нижчої кваліфікації, ступінь стійкої втрати професійної працездатності встановлюється в межах 30 60 відсотків.

У разі невстановлення інвалідності особі, якщо вона може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з помірним або незначним зниженням складності робіт, або із зменшенням обсягу виконуваної роботи, або при зміні умов праці, що призводять до зниження заробітку, або якщо виконання її професійної діяльності вимагає більшого навантаження, ніж раніше, відсотки втрати професійної працездатності не повинні перевищувати 25 відсотків, а при поєднанні декількох випадків 40 відсотків.

Відтак для встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності особи є проведення відповідною медико-соціальною експертною комісією сукупного аналізу згадуваних вище критеріїв. При цьому встановлення особі інвалідності перебуває у взаємозв`язку із визначеним комісією відсотка втрати працездатності.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зауважує, що під час обстеження позивача в розпорядженні відповідача була наявна вся медична документація, якою діагностовано ряд хвороб ОСОБА_1 , що не заперечується останнім.

За результатами огляду позивача Вінницьким обласним центром медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у 10%.

При цьому, як стверджує представник позивача, Вінницьким обласним центром медико-соціальної експертизи при огляді позивача необ`єктивно враховані медичні документи.

Водночас доказів того, що відповідачем не були взяті до уваги всі в сукупності документи не надано, як і не доведено факту того, що відповідачем було здійснено неповне дослідження таких документів.

Крім того, при розгляді цієї справи, суд також враховує висновки Верховного Суду, що викладені у постановах від 29 грудня 2021 року у справі № 638/2723/16-а та від 12 жовтня 2021 року у справі № 280/4820/19, в яких спір виник у зв`язку з незгодою позивачів із висновками МСЕК щодо встановлення групи інвалідності. Так, суд касаційної інстанції вказав на те, що рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.

У вказаних постановах Верховний Суд виснував, що при розгляді по суті спору у справах, в яких оспорюються рішення МСЕК, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки не є спеціалізованою установою в медичній сфері, а тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Тобто суд не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь - якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Сьомого апеляційного адміністративного суду у справах № 560/17004/21 від 14 липня 2022 року, № 560/4782/22 від 05 вересня 2022 року, № 120/674/22-а від 05 вересня 2022 року.

Водночас суд установив, що позовні вимоги не обґрунтовуються недотримання (порушенням) процедури формування висновку про встановлення/невстановлення групи інвалідності. Зміст позовних вимог свідчить про те, що фактично позивач не погоджується з рішенням МСЕК щодо визначення ступеня втрати працездатності у 10%, вказуючи на необ`єктивне дослідження медичної документації, що виходить за межі питань права і не може оцінюватись судом.

Інших будь-яких доводів, які б свідчили про незаконність рішення або дій (бездіяльності) відповідача у спірних правовідносинах, які б могли бути оцінені судом, представником позивача не наведено.

Разом з тим, чинним законодавством передбачена можливість проведення переогляду особи медико-соціальною комісією вищого рівня та прийняття нею остаточного рішення.

Так, пунктом 24 Положення №1317 було передбачено, що рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.

МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

Пунктом 25 цього Положення передбачено, що рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку.

За приписами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Правові підстави для відшкодування судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: Вінницький обласний центр медико-соціальної експертизи (вул. Театральна, 14, м. Вінниця, 21050, )

Суддя Віятик Наталія Володимирівна