Справа № 400/11799/24
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/11799/24

Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н.В.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одеса адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просила:

- визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у невиплаті недоотриманої пенсії в сумі 176235,35 гри., яка залишилася після смерті її батька ОСОБА_2 ;

- зобов`язання виплатити недоотриману пенсію в сумі 176235.35 грн, яка залишилася після смерті її батька ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що її батько за життя отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (далі Закон № 2262). Рішеннями суду, які набрали законної сили за життя ОСОБА_2 , відповідача зобов`язано здійснити перерахунок пенсії. На виконання рішень суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області проведений перерахунок пенсії батька Позивача з 01.01.2018 року по 31.12.2019 року в сумі 32494,35 грн. та за період з 01.04.2019 року по 30.11.2021 року в сумі 143741,00 грн., яка обрахована пенсійним фондом і при житті ОСОБА_2 не виплачена, тобто рішення суду в цій частині не виконано. Відповідач відмовив у виплаті вказаних сум позивачу.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недоотриманої пенсії в сумі 176235,35 грн., яка залишилася після смерті її батька ОСОБА_2 , надійшло пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера але під час дії хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2» та військового стану (що діє до теперішнього часу), є обґрунтованим.

Також апелянт наводить витяги з постанов Великої Палати Верховного Суду.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні та отримував пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.

На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 по справі № 400/3002/19, яке набрало законної сили, Головним управлінням проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 1 січня 2018 року, з урахуванням основного розміру пенсії від відповідних сум грошового забезпечення, пенсії виходячи з розрахунку 90% відповідних сум грошового забезпечення із врахуванням раніше виплачених сум. Виплата пенсії в перерахованому розмірі забезпечувалась з 01.01.2020 в розмірі 8750,87 грн.

На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.09.2021 по справі № 400/4630/21, яке набрало законної сили, Головним управлінням проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.04.2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.04.2021 № 9/1/3722 з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення. Виплата пенсії в перерахованому розмірі забезпечувалась з 01.12.2021 в розмірі 15403,75 грн.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як слідує з листа відповідача від 14.05.2024 р., за період з 01.01.2018 року по 31.12.2019 року рахується заборгованість в сумі 32494,35 грн. та за період з 01.04.2019 року по 30.11.2021 року - в сумі 143741.00 грн.

02.05.2024 р. Позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату їй нарахованих, але не отриманих за життя батька, сум пенсії, однак отримала відмову.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач звернулася за недоотриманою пенсією 02.05.2024, тобто пізніше, ніж 6 місяців з дня смерті її батька ОСОБА_2 , відповідач не мав підстав для виплати позивачу недоотриманої пенсії ОСОБА_2 в порядку статті 61 Закону № 2262-ХІІ.

Колегія суддів надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апелянта виходить з наступного.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII.

Статтею 8 Закону №2262-XII передбачено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до статті 10 Закону №2262-XII призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Згідно з частинами 2, 3 статті 51 Закону №2262-XII перерахунок пенсій, призначених особам, які мають право на пенсію за цим Законом, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії.

Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Статтею 61 Закону №2262-XII передбачено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6-ти місяців після смерті пенсіонера.

Таким чином, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, після сплину 6-ти місячного стоку зі смерті пенсіонера, будуть входити до складу спадщини, тому ці суми спадкоємці отримають в разі прийняття спадщини.

Згідно з пунктом 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі №200/10269/19-а сформульований висновок про те, що у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права.

У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад.

Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 у справі № 200/12094/18-а, такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсія у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону № 1058-IV та ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Отже, визначальним у даному випадку, є строк звернення члена сім`ї із заявою до ГУ ПФУ про виплату нарахованої але не виплаченої за життя померлого пенсіонера пенсії.

При цьому, такий строк законодавцем визначається як "не пізніше 6-ти місяців" з моменту смерті пенсіонера.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Разом з цим, матеріалами справи підтверджується, що протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_2 , позивачка із відповідною заявою та пакетом документів для отримання недоотриманої пенсії до ГУ ПФУ в Миколаївській області не зверталась.

Позивачка звернулась до пенсійного органу з такою заявою 02.05.2024 року, тобто з пропуском 6-ти місячного строку. Як наслідок, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, після сплину 6-ти місячного стоку зі смерті пенсіонера, увійшли до складу спадщини, тому ці суми спадкоємці зможуть отримати як спадкове майно в разі прийняття ними спадщини.

Апелянт в апеляційній скарзі погоджується з тим, що звернення до ГУ ПФУ в Миколаївській області про виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недоотриманої пенсії в сумі 176235,35 грн., яка залишилася після смерті її батька ОСОБА_2 , надійшло пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

В обґрунтування пропуску строку посилається на висновок Верховного Суду, відповідно до якого вказано, що під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Крім того, законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022. затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХнабрав чинності 30 січня 2024 року.

Вказує, що таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.

З цього приходи колегія суддів зазначає наступне.

Так, пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним владних управлінських функцій, при цьому ці функції суб`єкт повинен здійснювати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта (інших суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі № 914/2006/17 (провадження № 12-58гс18).

Спір, що виник у даній справі стосується оскарження позивачкою рішення та дій УПФУ, як суб`єкта владних повноважень, що наділений владними управлінськими функціями щодо члена сім`ї померлого, якому нарахована, але не виплачена пенсійним органом пенсія і щодо виплати саме цих сум було прийнято акт індивідуальної дії, який має обов`язковий характер його виконання.

З урахуванням наведеного, спір у цій справі є спором між учасниками публічно-правових відносин, стосується публічно-правових відносин саме з позивачем.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.01.2025 р. у справі 200/10269/19-а.

Отже, законодавство про позовну давність, яке регулюється Цивільним кодексом України не застосовується до адміністративних спорів. Строки звернення до суду в даному випадку встановлені Кодексом адміністративного судочинства України та іншими спеціальними законами.

З цих же підстав колегія суддів не може прийняти посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 06.09.2023 р. у справі 910/18489/20.

Крім того, колегія суддів зазначає, що пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, відповідно до якого воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022. затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, було виключено відповідно до Закону України від 14 травня 2025 року № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності»

Інші доводи апеляційної скарги не впливають при вирішення справи у суді апеляційної інстанції.

Отже, з урахуванням викладеного, вказані в апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ґрунтуються на помилковому та довільному тлумаченні скаржником норм процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 16 вересня 2025 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова