Справа № 826/24439/15
Суддя: Оксана ТИХОНЕНКО
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 року Чернігів Справа № 826/24439/15

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Тихоненко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Дакота до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Дакота звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 24.09.2015 №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивача зазначає, що висновок акту від 08.09.2015 №4388/26-58-22-0-17/36509625 Про результати планової виїзної перевірки ТОВ Торговий дім Дакота з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами справи.

Постановою Окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року адміністративний позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення від 24 вересня 2015 року № та №.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року, апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві задоволено, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.07.2016 скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 27 березня 2020 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року та постанову Окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року скасовано, а справу №826/24439/15 направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Скасовуючи вказані вище постанови Верховний Суд, зокрема, зазначив «При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, (тут і далі у редакції чинній на час вирішення спору), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між позивачем (Постачальник) та ТОВ «КК ДС» укладено договір поставки від 14.02.2013 №Т34/13, за умовами якого постачальник зобов`язується передати (поставити) Покупцеві автомобільні товари, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар. Відповідно до умов договору доставка товару здійснюється транспортом покупця (п. 4.6 Договору).

Також, що позивач мав господарські відносини з ТОВ «Таєрс Асістанс» щодо поставки шин.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій з вказаними вище контрагентами, позивач надав суду копії податкових накладних, видаткових накладних, довіреності, додатків до сертифікатів відповідності.

Разом з цим, Товариством під час розгляду справи не надано, а судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не витребувано доказів здійснення позивачем оплати за вказаними вище договорами, зокрема, платіжних доручень, банківських виписок, тощо. Також, судами попередніх інстанцій не встановлено яким чином здійснювалось транспортування товару та чи наявні у Товариства власні транспортні засоби для здійснення поставки власними силами. Крім того, судам попередніх інстанцій під час нового розгляду справи необхідно врахувати та надати правову оцінку ухвалам Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2015 у справі №204/3406/15-к, від 22.05.2015 у справі №201/8197/15-к, від 22.05.2015 у справі №201/8198/15-к, тощо на які посилається контролюючий орган.

Також, судам попередніх інстанцій необхідно належним чином дослідити акт перевірки та встановити реальність виконання яких саме господарських операцій ставиться під сумнів контролюючим органом та з якими контрагентами.».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2020 прийнято справу №826/24439/15 до провадження судді Федорчука А.Б., в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Законом України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Разом з цим, на виконання вимог Закону України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ (далі - Закон) та визначає порядок передачі нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративних судових справ іншим окружним адміністративним судам України - наказом ДСА України від 16.09.2024 № 399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі - Порядок №399).

Пунктами 4-7 Порядку № 399 визначено, що на розгляд та вирішення судам підлягають передачі судові справи, які нерозглянуті ОАСК та передані до КОАС, але до набрання чинності Законом, не розподілені між суддями. Матеріали щодо розгляду та вирішення окремих процесуальних питань у межах нерозглянутих судових справ підлягають передачі до судів, визначених у результаті автоматизованого розподілу судових справ між судами, проведеного відповідно до правил, установлених цим Порядком. Судові справи, вказані у переліку, які підлягають передачі судам, мають бути зареєстровані в базі даних. Перелік складається відповідальною особою протягом семи робочих днів після опублікування цього Порядку за формою, визначеною у додатку 1 до Порядку, та формується в електронній формі із застосуванням КЕП.

На виконання положень Закону № 2825-IX та відповідно до Порядку № 399 справу передано на розгляд до Чернігівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 прийнято справу до провадження судді Тихоненко О.М. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Так, відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовної заяви відмовити повністю та зазначає про відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, складених за результатами планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2013 по 31.12.2014.

Ухвалою суду від 25.07.2025 з урахуванням обставин, викладених в постанові Верховного Суду від 27.03.2020 та з метою правильного вирішення спірних правовідносин витребувано у позивача належним чином завірені копії наступних доказів: щодо здійснення позивачем оплати за договорами з ТОВ КК ДС та ТОВ Таєрс Асістанс, зокрема, платіжних доручень, банківських виписок, тощо; щодо транспортування товару та чи наявні у позивача власні транспортні засоби для здійснення поставки власними силами.

Ухвала суду від 25.07.2025 отримана позивачем 01.08.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак вимоги ухвали суду позивач не виконав, витребувані документи не надав.

Ухвалами суду від 15.09.2025 замінено Державну податкову інспекцію у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві її правонаступником Головним управлінням ДПС у м. Києві та поновлено відповідачу строк для подачі відзиву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Посадовими особами відповідача проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Торговий дім «Дакота» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено акт від 08.09.2015 № 4388/26-58-22-0-17/36509625 (далі - Акт перевірки, том. 1 а.с. 32-73).

Згідно відомостей Акта перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про порушення Товариством вимог:

- пп. 14.1.27, пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14, п. 135.1, п. 135.2 ст. 135, п. 137.10 ст. 137, пп. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 19.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 87 553 грн, а тому числі по періодах: за 2013 рік на суму 51 688 грн та за 2014 рік на суму 35 865 грн;

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 209 485 грн. у тому числі по періодах: за лютий 2013 року в сумі 900 грн, за квітень 2013 року в сумі 2 962 грн, за травень 2013 року в сумі 270 грн, за червень 2013 року в сумі 1 456 грн, за листопад 2013 року в сумі 188 грн, за березень 2014 року в сумі 30 900 грн, за травень 2014 року в сумі 2 369 грн, за липень 2014 року на суму 115 438 грн, за серпень 2014 року на суму 2 255 грн, за вересень 2014 року на суму 727 грн, за жовтень 2014 року в сумі 45 160 грн, за листопад 2014 року на суму 6 860 грн.

- п. 2.8 гл. 2, п. 3.5 гл. 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637.

На підставі акту перевірки Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 24.09.2015:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання ТОВ «Торговий дім «Дакота» з податку на прибуток на загальну суму 131 313 грн. (за основним платежем 87 553 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 43 777 грн.) (том 1 а.с.83).

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 314 228 грн. (за основним платежем 209 485 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 104 743 грн.) (том 1 а.с.84).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями п. 1.1 ст. 1 ПК України передбачено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, позивачем на підставі видаткових накладних продано ТОВ «Альфатрейд Україна» товар (цукор білий кристалічний та шини), що підтверджується копіями видаткових, товарно-транспортних та податкових накладних, копії яких містяться в матеріалах справи (т. 1 а.с. 87-91).

Між позивачем та ТОВ «Керуюча компанія ДС» укладено договір поставки від 14.02.2013 № Т34/13 (т. 1 а.с. 129-131), предметом якого є поставка автомобільного товару.

Відповідно до умов договору доставка товару здійснюється транспортом покупця (п. 4.6 Договору).

На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем надано суду копії видаткових та податкових накладних, довіреностей на отримання товару (т. 1 а.с. 134-169, т. 2 а.с. 141-142).Також, позивачем надано суду копії подорожніх листів про доставку товару, копії яких долучено до матеріалів справи.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Таєрс Асістанс» існували господарські відносини з поставки товару (шин), на підтвердження реальності яких позивачем надано суду копії видаткових та податкових накладних (т. 1 а.с. 170-220), сертифікатів відповідності та довідок до сертифікатів відповідності (т. 2 а.с. 148-158).

Також, між позивачем та ТОВ «АЛЬФАТЕК», ТОВ «ОМЕГА-АВТОПОСТАВКА», ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» існували господарські відносини з поставки товару (шин), на підтвердження реальності яких позивачем надано суду копії видаткових та податкових накладних.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з до п. 199.1 ст.199 ПК України у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, до сум податку, які платник має право віднести до податкового кредиту, включається та частка сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг в оподатковуваних операціях.

Суд зазначає, що відповідно до п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Закон України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Суд зазначає, що наявні у матеріалах справи податкові накладні та акти надання послуг містять лише загальну назву послуг, без деталізації змісту та обсягу таких послуг; не містять інформації про посаду, прізвище та ініціали особи, яка їх підписала, або іншої інформації, що дала б змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарських операції та наявність у неї відповідних повноважень, тобто такі документи не є належно оформленими первинними документами для підтвердження факту правомірності формування податкового кредиту з ПДВ.

Також, позивачем не надано будь-яку інформацію про форму та зміст послуг, які придбано позивачем у його контрагентів. При цьому, враховуючи навіть отримання вищезазначених послуг, не вбачається можливим встановити, яким чином дані послуги використовувались позивачем у власній господарській діяльності.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що виписані вказаними контрагентами позивача первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум до податкового кредиту та валових витрат є безпідставним.

Щодо документального оформлення господарської операції суд зазначає, що за умовами договору та за звичаями ділового обороту сам факт поставки розпочинається із складення заявки та її підтвердження, однак у позивача такі заявки відсутні, що свідчить про порушення п.2.2, п.4.1, п.4.3, п.4.5, п.5.1 Договору та обставин за якими поставка не відбувалась.

Також, кожна поставка товару повинна підтверджуватись документами про фізичне його переміщення, в т.ч. товарно-транспортними накладними.

Як вбачається з п. 4.6 вказаного вище договору доставка товару зі складу постачальника виконується транспортом покупця.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні (затвердженого постановою КМ України від 25.02.2009 року № 207), документами на перевезення вантажів автомобільним транспортом є дорожній лист або товарно-транспортна накладна.

Підпунктом 11.1 п.п. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568) (далі - Правила № 363) визначено, що товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів.

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Звідси, суд зазначає, що оприбуткування товарів без наявності товарно-транспортної накладної, в разі фізичного переміщення товарів в просторі за допомогою автомобільного транспорту, нормами чинного законодавства не передбачено.

Відповідно до абз. 2 пп. 11.1 п. 11 Правил № 363, залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів. Колегія суддів зазначає, що позивачем до перевірки таких документів не надано.

В свою чергу, суд звертає увагу на Інструкцію про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99 (далі - Інструкція № 99), в якій передбачено, що сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Інструкція № 99 поширюється на підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії, інші відособлені підрозділи та представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності.

В той же час, суд звертає увагу, що у позивача наявна лише одна копія довіреності від 14.02.2013 №12 на отримання ТМЦ за Р-ф від 14.02.2013, за іншими епізодами поставки такі довіреності в останнього відсутні та у видаткових накладних не зазначаються.

Також, у всіх видаткових накладних, крім видаткової накладної від 14.02.2013 відсутні ідентифікаційні дані особи, що отримувала товар, наявні лише підпис і печатка, що є грубим порушенням Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні».

Більше того, ані в договорі, ані в первинних документах (видаткових накладних та єдиній довіреності на видачу товару) не зазначається прізвище, ім`я та по-батькові директора TOB «КК «ДС», що не дає можливостей встановити із якою особою було укладено договір та чи мала така особа право на такі дії від імені ТОВ «КК ДС».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що поставка товару за договором від 14.02.2013 №Т34/ІЗ фактично не відбувалась, а документальне оформлення такої операції було спрямоване на отримання безповоротної фінансової допомоги у розмірі виплачених ТОВ «КК «ДС» авансів.

Стосовно контрагента позивача ТОВ «Таєрс Асістанс» суд звертає увагу на наступне.

Між позивачем та ТОВ «Таєрс Асістанс» складено видаткові накладні на поставку автошин. Крім видаткових та податкових накладних за такими договірними відносинами інших документів не складалось.

Суд зазначає, що у позивача відсутні ТТН в порушення Правил № 363, та довіреностей на отримання товару, в порушення Інструкції № 99.

Крім того, суд зазначає, що ст. 245 ЦК України встановлено вимоги до «Якості продукції», а ст. 248 ЦК України до «Договору поставку».

Разом з цим, відповідно до вимог статті 153 ЦК України «Укладення договору» договір вважається укладеним, коли між сторонами у потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Таким чином, виходячи з наведеного, якість товару (продукції) є істотною умовою договору поставки і при відсутності однієї з істотних умов, зазначених в договорі, він вважається неукладеним.

Таким чином, суд вважає, що крім видаткових та податкових накладних, за результатом відповідних господарських операцій у разі їх фактичного здійснення сторони в істотних умовах договору мали встановити положення про якість товару який продавався. У видаткових накладних позивача і спірного контрагента визначено перелік сертифікатів відповідності на товар, однак такі сертифікати у матеріалах справи відсутні.

У зв`язку із відсутністю письмового договору в якому сторони повинні були досягти згоди у істотній умові «Якість товару» та при відсутності копій сертифікатів в матеріалах справи - реальність таких господарських операцій є не підтвердженою.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач правомірно дійшов до висновку про завищення позивачем витрат від операційної діяльності на загальну суму 104 458 грн. та податкового кредиту у сумі 33 804 грн.

Щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «Альфатрейд Україна».

ТОВ «Альфатрейд Україна» перерахувало на користь ТОВ «ТД «Дакота» в рамках поставки партії товару, згідно видаткової накладної від 31.01.2014 № 208, загальну суму 27 264 грн.

Однак, зазначену господарську операцію, на час перевірки, не відображено в складі доходів від реалізації товарів, робіт, послуг у сумі 22 720 грн., що є порушенням п.п. 14.1.56 п.14.1, ст.14, п.135.1, п. 135.2 ст. 135 ПК України.

Щодо взаємовідносин із ТОВ «Альфа тек», ТОВ «Вог Рітейл» та ТОВ «Омега- Атопоставка» суд зазначає наступне.

В ході перевірки відповідачем встановлено, що податкові накладні отримані ТОВ «ТД Дакота», зокрема від: ТОВ «Альфа тек» від 21.10.2013 № 221103 на суму ПДВ 10 125, 87грн., від 28.03.2014 № 36362 на суму ПДВ 11 882,14 грн.; ТОВ «Омега-Автопоставка» від 28.03.2014 № 36362 на суму ПДВ -11 882, 14 грн., від 17.10.2014 №24090 на суму ПДВ 34519,13 грн.; ТОВ «Вог Рітейл» від 31.07.2014 № 184946 на суму ПДВ 111 597,67 грн. віднесено позивачем до реєстрів податкових накладних за відповідні періоди, які подані разом із деклараціями з ПДВ до контролюючого органу при внесенні останніх в ЄРПН із порушенням п.201.1 ст.201 ПК України, чим позивачем порушено п.201.10 ст.201 ПК України.

Суд звертає увагу, що відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 судам необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Згідно Постанови Верховного суду України від 08.09.2009 у справі № 21-737во09 про необґрунтованість податкової вигоди може свідчити відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, а також письмові заперечення посадових осіб контрагентів, що будь-яких документів, угод, платіжних доручень, банківських та господарських документів вони не підписували.

Суд вважає, що позивачем не доведено факт реального виконання умов договорів, що надало б йому право на формування податкового кредиту та валових витрат з огляду також і на наступне.

Згідно з ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що відповідно до ст. 228 ЦК України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, - нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Такий правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216).

Санкції застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Разом із тим, за змістом частини 1 статті 208 ГК застосування цих санкцій можливе не за сам факт укладення зазначеної угоди, а лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною. Санкції, встановлені частиною 1 статті 208 ГК, не можуть застосовуватися за сам факт несплати податків (зборів, інших обов`язкових платежів), зокрема однією зі сторін договору, що є самостійним правопорушенням. Для застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 цього Кодексу, необхідним є умисел на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Суд приходить до висновку, що фінансово-господарська діяльність контрагентів позивача здійснювалась ними поза межами правового поля, а укладені ними правочини є такими, що вчиненні без мети настання реальних наслідків, а тому недійсність договорів, укладених між позивачем та його контрагентами, не потребує доведення в силу їх нікчемності.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 07.02.2012 № 21-425во10 наявність у позивача податкових накладних, виданих контрагентом, за умови встановлення судом факту нездійснення самої господарської операції, не є підставою для віднесення зазначених у цих накладних сум до податкового кредиту.

Таким чином, суд вважає, що позиція податкового органу є повністю законною та обґрунтованою, а доводи позивача суперечать нормам чинного законодавства та не підлягають задоволенню.

Також суд враховує, що скасовуючи постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року та постанову Окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року у справі №826/24439/15 Верховний Суд в постанові від 27 березня 2020 року зазначив, що позивачем під час розгляду справи не надано, а судами попередніх інстанцій під час розгляду справи не витребувано доказів здійснення позивачем оплати за вказаними вище договорами, зокрема, платіжних доручень, банківських виписок, тощо. Також, судами попередніх інстанцій не встановлено яким чином здійснювалось транспортування товару та чи наявні у Товариства власні транспортні засоби для здійснення поставки власними силами.

Крім того, судам попередніх інстанцій під час нового розгляду справи необхідно врахувати та надати правову оцінку ухвалам Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2015 у справі №204/3406/15-к, від 22.05.2015 у справі №201/8197/15-к, від 22.05.2015 у справі №201/8198/15-к, тощо на які посилається контролюючий орган.

Також, судам попередніх інстанцій необхідно належним чином дослідити акт перевірки та встановити реальність виконання яких саме господарських операцій ставиться під сумнів контролюючим органом та з якими контрагентами.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з метою правильного вирішення спірних правовідносин суд ухвалою від 25.07.2025 витребував у позивача належним чином завірені копії наступних доказів: щодо здійснення позивачем оплати за договорами з ТОВ КК ДС та ТОВ Таєрс Асістанс, зокрема, платіжних доручень, банківських виписок, тощо; щодо транспортування товару та чи наявні у позивача власні транспортні засоби для здійснення поставки власними силами.

Вказана ухвала суду від 25.07.2025 позивачем отримана 01.08.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак вимоги ухвали суду позивач не виконав, витребувані судом документи не надав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 24.09.2015 № та № є правомірними, оскільки винесені з дотриманням норм чинного податкового законодавства.

Стосовно інших посилань позивача, то суд критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Дакота до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Дакота , 03191, м. Київ, вул. Лятошинського 14-Б, .

Відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві, вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, .

Повне судове рішення складено 15.09.2025.

Суддя Оксана ТИХОНЕНКО