Справа № 420/6929/25
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6929/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:

- визнати бездіяльність Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку з переміщенням підрозділу незаконною;

- зобов`язати Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Управління допустило бездіяльність, яка полягає у невиплаті йому підйомної допомоги, у зв`язку з переміщенням підрозділу на нове місце дислокації, що призвело до порушення прав та законних інтересів, передбачених Пунктом 1 глави 3 розділу V Інструкції про грошове забезпечення та компенсаційні виплати військовослужбовцям Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженої наказом Адміністрації Держспецзв`язку від 13 березня 2018 року № 151 та Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідач - Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вхід. №ЕС30081/25 від 01.04.2025 року), посилаючись на те, що фактичне переміщення відбулося в листопаді 2024 року, а відповідно до наказу Адміністрації Держспецзв`язку від 18.02.2025 № 202ДСК, з 01.03.2025 року визначено лише фактичне місце розташування Управління за новим місцем знаходженням після його переміщення, поняття «передислокація» нормативно-правовими актами Держспецзв`язку не врегульовано, а тому правові підстави для виплати підйомної допомоги позивач відсутні.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №420/6929/25 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.05.2025 року витребувано від Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі належним чином засвідчені копії: Рішення Голови служби від 08.11.2024 про переміщення підрозділу; Бойове розпорядження начальника Управління від 18.11.2024 про переміщення підрозділу; Наказ Адміністрації Держспецзв`язку від 18.02.2025 № 202ДСК, яким визначено фактичне місце розташування Управління за новим місцем знаходженням, у зв`язку з передислокацією підрозділу. Зупинено провадження по справі № 420/6929/25, - до отримання витребуваних судом письмових доказів.

Ухвалою суду від 13 серпня 2025 року поновлено провадження у справі №420/6929/25 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, про визнання протиправною бездіяльності, та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до положень ч.1 ст.237 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, окреслено позивачем у позовній заяві, та вбачається з матеріалів справи, з 2016 року по теперішній час позивач проходить військову службу за контрактом осіб офіцерського складу в Управлінні Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі Управління). В 2022 році у зв`язку зі збройною агресією російської федерації та окупацією м. Херсона Управління було переміщено (передислоковано) до м. Кропивницького, де знаходилось до листопада 2024 року. В листопаді 2024 року на підставі рішення Голови Служби від 08.11.2024 та на підставі Бойового розпорядження начальника Управління від 18.11.2024 сили та засоби Управління у повному складі знову були переміщені до іншого населеного пункту, розташованого в іншій області.

20 листопада 2024 року позивачем на ім`я начальника Управління був поданий рапорт про виплату підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з передислокацією підрозділу до іншого населеного пункту, на якому начальником Управління ОСОБА_2 накладено резолюцію щодо підготовки звернення до відповідних підрозділів Адміністрації Держспецзв`язку (яка є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом) для надання роз`яснень з приводу законності цих виплат.

28 листопада 2024 року та повторно 14 січня 2025 року, Управлінням на ім`я Голови Служби направлено листи про надання роз`яснень з приводу правових підстав виплати підйомної допомоги при переміщення підрозділу, на які отримано відповідь від Фінансово-економічного Департаменту Адміністрації Держспецзв`язку (№14/01- 4064/2025/ВН від 13.02.205) з приводу прийнятих рішень та щодо необхідності подання заявки на перерозподіл бюджетних призначень до 05.03.2025. Крім того, наказом Адміністрації Держспецзв`язку від 18.02.2025 № 202ДСК визначено фактичне місце розташування Управління за новим місцем знаходженням, у зв`язку з передислокацією підрозділу.

Проте, станом на 09.03.2025 року, в порушення прийнятих Головою Служби рішень, заявка на додаткове фінансування зазначених виплат Управлінням не подана, та кошти не виплачені, з усним обґрунтуванням безпідставності їх виплати.

До того ж, як наголосив позивач, до теперішнього часу відповіді на його рапорт від Управління не надходило.

Отже, на думку ОСОБА_1 , Управління допустило бездіяльність, яка полягає у невиплаті підйомної допомоги у зв`язку з переміщенням підрозділу на нове місце дислокації, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача, передбачених Пунктом 1 глави 3 розділу V Інструкції про грошове забезпечення та компенсаційні виплати військовослужбовцям Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженої наказом Адміністрації Держспецзв`язку від 13 березня 2018 року № 151 та Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Згідно зі статтею 17 Конституції України, Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

За змістом ст. 18 Закону України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» соціальний та правовий захист військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та членів їхніх сімей здійснюється відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та інших законів.

За змістом частин першої, другої, четвертої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення військовослужбовців складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Положенням про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженим Указом Президента від 31 липня 2015 року № 463/2015, передбачені наступні види переміщення: - переміщення військовослужбовців по службі; - переміщення військовослужбовців в іншу місцевість.

Пунктом 1 глави 3 розділу V Інструкції про грошове забезпечення та компенсаційні виплати військовослужбовцям Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженої наказом Адміністрації Держспецзв`язку від 13 березня 2018 року №151, передбачено, що у зв`язку з передислокацією підрозділу Держспецзв`язку, в якому військовослужбовці проходять військову службу, їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби. Положенням про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженим Указом Президента від 31 липня 2015 року № 463/2015, передбачені наступні види переміщення: - переміщення військовослужбовців по службі; - переміщення військовослужбовців в іншу місцевість. Положенням про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом МОУ від 03 липня 2013 року №448, визначено, що передислокація військової частини це зміна місця дислокації військової частини, а саме переміщення її з військового містечка, яке вона займає в одному населеному пункті, до іншого військового містечка іншого населеного пункту

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дає підстави для висновку, що підйомна допомога є одним із видів соціального забезпечення військовослужбовців та їх сімей.

Підставою для її виплати є, зокрема, переїзд до нового місця служби з одного населеного пункту в інший, у зв`язку з призначенням на посаду під час проходження військової служби за контрактом.

Підйомна допомога виплачується військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом та які переїхали у зв`язку з призначенням на посади, - за новим місцем служби на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою.

Порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям Управління державної охорони України затверджено Наказом Управління державної

охорони України 21 жовтня 2019 року № 704 (надалі Порядок №704).

Пунктом 1 Порядку №704 передбачено, що у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду або у зв`язку з передислокацією самостійного структурного підрозділу (структурного підрозділу) (далі - підрозділ) їм виплачуються: підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення - на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби; добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі - на військовослужбовця та кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає разом з ним.

Відповідно до п. 2 Порядку №704, право на отримання підйомної допомоги і добових для військовослужбовців виникає: на дату, коли військовослужбовець приступив до виконання обов`язків за посадою,- для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду; на дату прибуття до місця дислокації, оголошеного наказом Управління державної охорони України,- для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби у складі підрозділу в інший населений пункт.

Розмір підйомної допомоги обчислюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, установлених військовослужбовцю за новим місцем військової служби на дату, коли військовослужбовець приступив до виконання обов`язків за посадою, або на дату прибуття до нового місця дислокації підрозділу, на членів сім`ї - на дату реєстрації їх місця проживання у населеному пункті за новим місцем військової служби військовослужбовця або населеному пункті, розташованому поблизу місця служби військовослужбовця.

Згідно з п. 3 Порядку № 704 виплата військовослужбовцям підйомної допомоги та добових здійснюється відповідно до наказу Управління державної охорони України із зазначенням нарахованої суми виплат, який видається на підставі рапорту військовослужбовця.

У наказі про виплату підйомної допомоги та добових зазначаються дата й номер наказу про призначення військовослужбовця на військову посаду, дата, коли він приступив до виконання обов`язків за посадою, дати вибуття з попереднього місця військової служби та прибуття на нове місце військової служби (на нове місце дислокації підрозділу).

Військовослужбовцям, які на дату прибуття до іншого населеного пункту перебувають у розпорядженні начальника Управління державної охорони України, виплата підйомної допомоги та добових здійснюється після призначення їх на посади та вступу до виконання обов`язків за посадами за новим місцем військової служби в цьому населеному пункті.

Відповідно до п. 13 Порядку №704, виплата підйомної допомоги та добових здійснюється, якщо звернення щодо їх отримання надійшли протягом трьох років із дня виникнення права на їх отримання.

Судом з`ясовано, що 20 листопада 2024 року позивач звернувся до відповідача з відповідним рапортом щодо виплати підйомної допомоги, проте, на вказаний рапорт відповідачем не було здійснено ані нарахування ані виплату позивачеві належної йому підйомної допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що єдиною підставою для відмови ОСОБА_1 у виплаті підйомної допомоги слугувало те, що фактичне переміщення відбулося в листопаді 2024 року, а відповідно до наказу Адміністрації Держспецзв`язку від 18.02.2025 № 202ДСК,з 01.03.2025 року визначено лише фактичне місце розташування Управління за новим місцем знаходженням після його переміщення.

Водночас, судом відхиляються та не приймаються до уваги як необґрунтовані посилання відповідача на службову записку Першого заступника Голови Держспецзв`язку № 01/02/01-3561/2025/ВН щодо визначення шляхів унормування питань фактичного місця розташування окремих структурних підрозділів (посадових осіб) територіальних органів Адміністрації Держспецзв`язку та підрозділів урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку, які були вимушено переміщені з місць знаходження, зазначених в установчих документах відповідних юридичних осіб, а також пов`язаної з цим виплати військовослужбовцям підйомної допомоги, позаяк відповідне роз`яснення не є нормативно-правовим актом.

Натомість, Інструкцією про грошове забезпечення та компенсаційні виплати військовослужбовцям Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України чітко врегульовано порядок виплати у разі переїзду на нове місце військової служби.

Відповідно до частини другої статті 7 КАС України суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України

Таким чином, зважаючи на викладене, суд доходить висновку щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 , та, як наслідок наявності законодавчо передбачених підстав для їх задоволення.

При цьому, суд звертає увагу, що підставою для звернення позивача до суду є саме бездіяльність відповідача, та у жодному разі не дії.

Інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин, судом не встановлено.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позовом ОСОБА_1 до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, є правомірними, а отже підлягають задоволенню, з вище окреслених підстав.

Керуючись т..ст. 2-12, 72-77, 241-246, 250, 255, 22, 263, 295, КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 підйомної допомоги, у зв`язку з переміщенням підрозділу.

3. Зобов`язати Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення складено 15.09.2025 року, з урахуванням знаходження судді Харченко Ю. В. у відпустці, у період з 30.05.2025 року по 27.06.2025 року, з 15.08.2025 року по 22.08.2025 року, а також на лікарняному з 07.07.2025р. по 08.08.2025 р., включно.

Суддя Ю.В. Харченко

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити

15.09.25.