Справа № 826/12631/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 рокуСправа №826/12631/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Заваллівський графіт» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 26.09.2017р., -

УСТАНОВИВ:

04.10.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Заваллівський графіт» звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (правонаступника ГУ ДФС у м. Києві) та просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 26.09.2017 року №, прийняте відповідачем, про завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового боргу з податку на додану вартість на суму 131608,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «В1» від 26.09.2017 року №, прийняте відповідачем, про завищення бюджетного відшкодування на суму 81529,00 грн. із застосуванням штрафних санкцій у розмірі 20382,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що посадовими особами відповідача було проведено позапланову виїзну документальну перевірку позивача з питання достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ за червень 2017 року (податкова декларація з ПДВ від 20.07.2017р. №) за результатами якої був складений акт від 12.09.2017 року за №622/26-15-15-04/32921289 згідно висновків якого було встановлено порушення позивачем п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 п.200.1 ст.201 ПК України, а саме: завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за червень 2017 року на суму ПДВ 131608 грн.; порушення вимог п.201.1, п.200.4 ст.200 ПК України, а саме: завищено суму бюджетного відшкодування з ПДВ по податковій декларації з ПДВ за червень 2017р. в сумі 81529 грн. внаслідок здійснення позивачем безпідставного документального оформлення нереальної господарської операції з контрагентом-постачальником позивача ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП», тобто, встановлена відсутність факту придбання реалізованого позивачу товару (палива рідкого синтетичного марки СЖТ-КМ) по ланцюгу постачання. У акті перевірки відповідачем зазначено, що ТОВ «ЕНЕРДЖІ СІСТЕМ» (у якого був закуплений товар ТОВ «УКРТОРГ-ЧЕРКАСИ», ТОВ «ТОП-ПРОФІТ» та надалі реалізований позивачеві) не здійснювало виробництво/закупівлю палива рідкого синтетичного марки СЖТ-КМ, тому на переконання відповідача, у вказаних операціях наявний лише фактичний рух активів та відсутність факту реального одержання (купівлі) у червні 2017 року вказаного товару. Позивач не погоджується з такими висновками податкового органу, вважає, що вони спростовуються наявністю товарно-транспортних накладних з відомостями про відвантаження товару, видатковими накладними, відповідними договорами, доказами залучення перевізників для виконання відображених у первинних документах робіт та послуг, а також отримана від інших контролюючих органів податкова інформація щодо цих контрагентів, крім того, відносини між контрагентами мали сталий, постійний, триваючий характер. Факт реальності придбання позивачем товару за договором із вказаним вище контрагентом позивача підтверджено наведеними первинними документами. Також позивач зазначив, що на час здійснення спірних господарських операцій, контрагенти позивача були зареєстрованими в установленому законом порядку, відповідали ознакам і поняттю юридичних осіб та виступали правоздатними учасниками господарського обороту, а обов`язок по нарахуванню та сплаті податків і зборів до бюджету покладено на кожного окремого платника податку, такий платник несе індивідуальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання свого податкового обов`язку, тому позивач вважає, що він не може нести відповідальність за порушення правил ведення бухгалтерського обліку його контрагентами, і правильність ведення такого обліку, у зв`язку з чим формування суб`єктом господарювання податкового кредиту, не ставиться в залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами по ланцюгу постачання товару. За викладеного, позивач вважає висновки посадових осіб контролюючого органу лише їх припущеннями, без наведення реальних доказів безтоварної операції, що не може бути причиною для застосування до позивача штрафних санкцій, вказує на правомірність формування позивачем податкового кредиту у спірний період та, як наслідок, свідчить про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2017р. Донець В.А. було відкрите адміністративне провадження у даній справі.

У подальшому, 31.01.2025р. (згідно листа від 27.01.2023р. №03-19/6972/23) на виконання положень п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ, наведена справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2025р. вказану справу було передано для розгляду по суті судді Конєвій С.О.

Ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєвої С.О. від 05.02.2025р. дана справа була прийнята до свого провадження, її судовий розгляд було призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами згідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України з 06.03.2025р., а також зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотримання вимог ст.ст.162,261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази в обгрунтування правомірності прийняття оспорюваним податкових повідомлень-рішень, виходячи з вимог ч.2 ст.77 КАС України.

04.03.2025р. на виконання вищенаведених вимог ухвали суду, через систему «Електронний суд» відповідачем до суду надано письмовий відзив на позов, у якому відомості про те чи заперечує чи визнає відповідач позов, відсутні, прохальна частина до суду відсутня в порушення вимог ст.162 КАС України. У розділі відзиву на позов «позиція Головного управління ДПС у м. Києві» зазначено, що під час перевірки працівниками контролюючого органу досліджено первинні документи, виписані ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» на адресу позивача (договори, видаткові накладні, банківські виписки, ТТН тощо). При аналізі зареєстрованих у ЄРПН податкових накладних, що включені вказаним контрагентом до податкового кредиту за червень 2017 року встановлено, що основним постачальником палива рідкого синтетичного марки СЖТ-КМ для ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» було ТОВ «УКРТОРГ-ЧЕРКАСИ», яке, в свою чергу, протягом червня 2017 року відповідно до зареєстрованих ЄРПН здійснювало придбання цього рідкого палива у ТОВ «ТОП-ПРОФІТ», яке придбавало цей товар у ТОВ «ЕНЕРДЖИ СІСТЕМ», у якого чисельність працівників становила 1 особа. Згідно аналізу зареєстрованих податкових накладних в ЄРПН ТОВ «ЕНЕРДЖИ СІСТЕМ» придбавало слабоалкогольні напої, консультаційні послуги, курині тушки тощо. На переконання відповідача, вищезгадані підприємства не здійснювали виробництва палива рідкого синтетичного марки СЖТ-КМ, про що свідчить відсутність відповідних виробничих потужностей, персоналу, необхідного для забезпечення процесу виробництва продукції. За результатами аналізу наявної інформації встановлено відсутність придбання реалізованого товару по ланцюгу постачання, оскільки реальність та можливість вчинення даних господарських операцій у постачальників ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, тому у позивача не було підстав для податкового обліку вказаних операцій. Відповідач зазначив, що дані факти були підставами для висновку про те, що реєстрація підприємства постачальника ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» відбулася з метою надання послуг по ухиленню від сплати податків реально діючим СПД, шляхом незаконного формування податкового кредиту з ознаками фіктивності. За викладеного, відповідач вказав, що ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» у перевіряємому періоді фактично не могло реалізовувати паливо рідке синтетичне марки СЖТ-КМ на адресу позивача на загальну суму ПДВ 131607,71 грн., а відтак, при складанні первинних документів за такими господарськими операціями позивачем було порушено п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 п.200.1 ст.201 ПК України, а саме: завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за червень 2017 року на суму ПДВ 131608 грн.; порушено п.201.1, п.200.4 ст.200 ПК України, а саме: завищено суму бюджетного відшкодування з ПДВ по податковій декларації з ПДВ за червень 2017р. в сумі 81529 грн.

Ухвалою суду від 17.03.2025р., на підставі заяви ГУ ДПС у м. Києві, було замінено відповідача ГУ ДФС у м. Києві на його правонаступника ГУ ДПС у м. Києві згідно до вимог ст.48 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом якої розгляд даної справи судом розпочато спочатку.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 15.09.2025р. у зв`язку з перебуванням судді Конєвої С.О. у щорічних відпустках упродовж травня серпня 2025р., розгляд даної справи було продовжено на підставі ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України до 15.09.2025р.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 15.09.2025р., тобто у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наданих учасниками справи документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Заваллівський графіт» 19.04.2004 року зареєстроване як юридична особа за адресою: місто Київ, вул. Шолуденко,6, видами діяльності позивача є, зокрема, добування інших корисних копалин та розроблення кар`єрів, на момент проведення перевірки Товариство перебувало на обліку в ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві, що підтверджено змістом акту перевірки від 12.09.2017р. у частині, що учасниками справи не оспорюється.

У період з 23.08.2017р. по 07.09.2017р. контролюючим органом на підставі наказу від 18.08.2017р. №7987, відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 ПК України була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку за червень 2017 року (податкова декларація з ПДВ 20.07.2017р. №) за результатами якої був складений акт від 12.09.2017р. за №622/26-15-15-04/32921289 згідно висновків якого було встановлено порушення позивачем п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 п.200.1 ст.201 ПК України, а саме: завищено від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за червень 2017 року на суму ПДВ 131608 грн.; порушення вимог п.201.1, п.200.4 ст.200 ПК України, а саме: завищено суму бюджетного відшкодування з ПДВ по податковій декларації з ПДВ за червень 2017р. в сумі 81529 грн.

Наведені висновки обгрунтовані тим, що у ході перевірки було встановлено факти з підміни товару, що свідчать про неможливість здійснення ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» господарських операцій, у зв`язку з відсутністю факту (джерела) його законного введення в обіг та відсутність факту реального одержання (купівлі) у червні 2017 року, що засвідчує недійсність (неможливість) формування ним відповідного активу та доказує фіктивність введення в обіг ідентифікованого товару та нереальність здійснення ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» постачання (продажу) товарів на адресу позивача.

Тобто, внаслідок здійснення позивачем безпідставного документального оформлення нереальної господарської операції з контрагентом-постачальником позивача ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» встановлена відсутність факту придбання реалізованого позивачу товару (палива рідкого синтетичного марки СЖТ-КМ) по ланцюгу постачання.

На підставі вищевказаного акту перевірки, контролюючим органом 26.09.2017р. були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення, а саме:

- № форми «В1» за яким позивачеві було зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за податковою декларацією з ПДВ від 20.07.2017р. № за червень 2017 року, де сума завищення бюджетного відшкодування становить 81529 грн., штрафні санкції 20382 грн., що підтверджується копією відповідного рішення та розрахунком до нього, наявного у справі;

- № форми «В4» за яким позивачеві було зменшено суму від`ємного значення суми ПДВ, що становить 131608 грн., що підтверджується копією відповідного рішення, наявного у справі.

Наведені податкові повідомлення-рішення є предметом спору у даній адміністративній справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, виходячи з наступного.

Щодо висновків контролюючого органу про нереальність господарських операцій з контрагентом позивача - ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП», який, у свою чергу, мав взаємовідносини по постачанню (купівлі/продажу) товару (палива рідкого синтетичного марки СЖТ-КМ) з УКРТОРГ-ЧЕРКАСИ по ланцюгу постачання з ТОВ «ТОП-ПРОФІТ» та ТОВ «ЕНЕРЖИ СІСТЕМ» у червні 2017р., які наведені у акті перевірки від 12.09.2017р. та слугували підставами для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, суд зазначає про таке.

Як вбачається зі змісту акту перевірки від 12.09.2017р. висновки щодо нереальності господарських операцій позивача з його вище наведеним контрагентом - ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» по ланцюгу постачання згаданого вище товару грунтуються на наступних обставинах, а саме:

- під час перевірки були досліджені первинні документи, виписані ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» на адресу позивача (ТОВ «Заваллівський графіт» (договори, видаткові накладні, банківські виписки, ТТН тощо та згідно аналізу зареєстрованих у ЄРПН податкових накладних, що включені ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» до податкового кредиту у червні 2017р. встановлено, що основним постачальником згаданого вище товару для контрагента позивача було ТОВ «УКРТОРГ-ЧЕРКАСИ», яке придбало цей товар у ТОВ`ТОП-ПРОФІТ», а останнє, в свою чергу, придбало цей товар у ТОВ «ЕНЕРЖИ СІСТЕМ» штатна чисельність працівників якого становила 1 особа;

- згідно проведеного аналізу зареєстрованих податкових накладних у ЄРПН ТОВ «ЕНЕРЖИ СІСТЕМ» придбавало слабоалкогольні напої, консультативні послуги, курині тушки тощо;

- вказані підприємства не здійснювали виробництва палива рідкого синтетичного марки СЖТ КМ, про що свідчить відсутність відповідних виробничих потужностей, персоналу, необхідного для здійснення процесу виробництва продукції;

- за результатами аналізу наявної інформації встановлено відсутність придбання реалізованого товару по ланцюгу постачання, оскільки реальність та можливість вчинення даних господарських операцій у постачальників ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, тому у ТОВ «Заваллівський графіт» не було підстав для податкового обліку вказаних операцій;

- дані факти свідчать про реєстрацію підприємства-постачальника ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» з метою надання послуг по ухиленню від сплати податків реально діючим СПД шляхом незаконного формування податкового кредиту з ознаками фіктивності;

- мали місце факти підміни товару, що свідчить про неможливість здійснення ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» господарських операцій, у зв`язку з відсутністю факту (джерела) його законного введення в обіг та відсутність факту реального одержання (купівлі) у червні 2017 року, що засвідчує недійсність (неможливість) формування ним відповідного активу та доказує фіктивність введення в обіг ідентифікованого товару та нереальність здійснення ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» постачання (продажу) товарів на адресу ТОВ «Заваллівський графіт»;

- ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» у перевіряємому періоді фактично не могло реалізувати паливо рідке синтетичне марки «СЖТ-КМ» на адресу ТОВ «Заваллівський графіт» на загальну суму ПДВ 131607,71 грн.

Отже, перевіркою було встановлено, що позивачем здійснено безпідставне документальне оформлення нереальної господарської операції з одержання (купівлі) при складанні первинних документів: договорів поставки, змісту операції її вид (купівля, транспортування, зберігання, оплата тощо) без урахування сум ПДВ всупереч норм ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.п.2.1 і 2.2 Положення №88, оскільки відсутній факт відповідного активу як ресурсу контрольованого у результаті минулий подій внаслідок реального придбання у інших суб`єктів господарювання або власного виробництва, тобто, відсутня господарська операція як певна дія або подія в основі якої має бути дійсний рух певного активу.

Разом з тим, із наданих документів та обставин у справі щодо нереальності господарських операцій здійснених позивачем та його вищевказаним контрагентом у спірний період у сукупності із нормами чинного законодавства, судом було встановлено, що наведені вище висновки не відповідають дійсності та спростовуються наданими позивачем копіями первинних бухгалтерських документів, які підтверджують їх реальність, у тому числі, і щодо руху активів позивача по сплаті за придбаний товар (паливо рідке синтетичне марки «СЖТ-КМ»), виходячи з наступного.

Пунктом 44.1 ст.44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У відповідності до п.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом У цього Кодексу п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій , зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг - п.198.1 ст. 198 ПК України.

Пунктом 198.2 ст. 198 вказаного вище Кодексу, визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.4, 201.6 статті 201 ПКУ податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Також і за приписами п.201.10 ст.201 наведеного вище Кодексу, встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, з аналізу наведених норм видно, що датою виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість є, зокрема, дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною, при цьому, передбачено, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Також, за вищезгаданими нормами передбачено, що підставами для формування податкового кредиту та податкових зобов`язань, витрат і доходів є наявність у платника податків належним чином оформлених первинних бухгалтерських документів, що підтверджують реальність здійснення господарський операцій, зокрема і реєстрація податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних продавцем товарів та послуг, що дає право покупцю на віднесення вказаних сум до податкового кредиту.

Разом з тим, ні актом перевірки, ні із наданих учасниками справи документів, судом не встановлено відсутності у позивача податкових накладних по взаємовідносинах позивача з його контрагентом ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» у спірний період за наведеними у акті перевірки господарськими операціями.

Навпаки, факт складання податкових накладних та реєстрації їх у ЄРПН продавцями товару (наведеними вище контрагентамипостачальниками), реалізованих на адресу позивача та надання їх позивачеві як покупцеві товару підтверджується і змістом акту перевірки на сторінці 13 акту, де самими посадовими особами відповідача проведено їх аналіз та встановлено і фактичну оплату позивачем за цей товар на користь свого контрагента, у том числі, у складі вартості товару позивачем були сплачені і суми ПДВ до бюджету за червень 2017 року у загальній сумі 1 757690 грн., про що свідчить і реєстр оплат неведений в додатку 4 до акту перевірки.

Таким чином, отримання позивачем від свого контрагента ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» податкових накладних, які були зареєстровані контролюючим органом у Єдиному реєстрі податкових накладних, є обов`язковими підставами для включення їх до податкового кредиту з податку на додану вартість позивачем протягом звітного періоду згідно до вимог ст.ст.198,201 ПК України.

Також позивачем як до перевірки, так і до суду було надано копію укладеного між позивачем та його згаданим контрагентом договору №05/02 від 01 лютого 2017р. за змістом п.1.1, п.1.2 розділу І якого ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» як постачальник брало на себе зобов`язання продати позивачеві, як покупцеві, товар паливо рідке синтетичне марка СЖТ-КМ, номенклатура якого вказується в рахунках, виставлених постачальником.

Фактично реальність здійснення господарських операцій за наведеним договором поставки/купівлі-продажу підтверджено копіями рахунків-фактур №СФ-0000072 від 26.06.2017р., №СФ-0000060 від 12.06.2017р., №СФ-0000055 від 06.06.2017р., №СФ-0000054 від 06.06.2017р., №СФ-0000073 від 27.06.2017р., видаткових накладних №РН-0000084 від 26.06.2017р., №РН-0000063 від 12.06.2017р., №РН-0000056 від 06.06.2017р., №РН-0000055 від 06.06.2017р., №РН-0000085 від 27.06.2017р., товарно-транспортними накладними на перевезення товару №27 від 27.06.2017р., ТТН № 26 від 26.06.2017р., ТТН без номера від 12.06.2017р., ТТН без номера від 06.06.2017р., ТТН без номера від 06.06.2017р., наявних в матеріалах справи.

Також зі змісту сторінки 13 акту перевірки від 12.09.2017р. судом встановлено, що у ході проведення даної перевірки посадовими особами було здійснено аналіз платіжних документів, що свідчать про оплату позивачем за отриманий вище товар та здійснено звірку даних, зазначених у розрахунку відшкодування ПДВ за червень 2017р. із даними первинними документами, що підтверджують факт оплати позивачем товару на суму ПДВ 1757690 грн. та зазначено, що реєстр оплат наведено у додатку №4 до акту перевірки.

А зі змісту згаданого Додатку №4 до акту перевірки встановлено, що у складі вартості придбаного товару у ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» позивачем як покупцем товару були сплачені і 20% ПДВ за вищезазначеним договором.

А відтак, аналіз зазначених вище досліджених судом документів та інформація, яка міститься у самому акті перевірки від 12.09.2017р. спростовують висновки посадових осіб контролюючого органу щодо неможливості підтвердити реальність господарської операції із вищевказаним контрагентом, у тому числі, і щодо руху активів позивача (сплати позивачем суми ПДВ в складі оплати вартості придбаних товарів), що було обов`язковою умовою (не правом платника податку, а обов`язком) для віднесення позивачем сум такого податку до податкового кредиту згідно до вимог вищенаведеного податкового законодавства.

За таких обставин, висновки посадових осіб контролюючого органу про безпідставність віднесення позивачем до податкового кредиту сум ПДВ по взаємовідносинах позивача із вищенаведеним контрагентом за перевіряємий спірний період, є необґрунтованими, такими, що суперечать нормам наведеного вище податкового законодавства, оскільки зроблені на припущеннях посадових осіб контролюючого органу, що не передбачено нормами податкового законодавства, спростовуються вище дослідженими первинними бухгалтерськими документами, у тому числі, фактом наявності у позивача як покупця товару податкових накладних виписаних продавцями таких товарів по ланцюгу постачання ТОВ «ЗАПООІЖПРОМГРУП», ТОВ «УКРТОРГ-ЧЕРКАСИ, ТОВ «ТОП-ПРОФІТ», ТОВ «ЕНЕРЖИ СІСТЕМ», що підтверджено аналізом податкових накладних, зареєстрованих у ЄРПН, який було здійснено самими посадовими особами відповідача у ході проведення даної перевірки та відображено у акті перевірки від 12.09.2017р., що свідчить про дотримання вимог податкового законодавства, як згаданим вище контрагентом-постачальником, так і позивачем, а також і виходячи з того, що саме контролюючий орган був наділений повноваженнями зупинити реєстрацію таких податкових накладних та перевірити реальність вчинення господарської операції за такими податковими накладними у порядку, визначеному п.201.16 ст.201 ПК України.

При цьому, слід зазначити, що факт реєстрації податкових накладних у ЄРПН, відсутність квитанцій про їх неприйняття є свідченням наявності у платника податків підстав для формування податкового кредиту за такими податковими накладними.

Наведений правовий висновок узгоджений з і правовою позицією, викладеною Верховним Судом у його постанові від 18.02.2021р. у справі №816/1006/17.

Таким чином, аналіз вищенаведених документів та алгоритм дій позивача свідчить про те, що позивач діяв у повній відповідності до вимог чинного податкового законодавства, а саме: після отримання товару отримав від контрагентів позивача продавців товару - ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП», ТОВ «УКРТОРГ-ЧЕРКАСИ», ТОВ «ТОП-ПРОФІТ», ТОВ «ЕНЕРЖИ СІСТЕМ» по ланцюгу постачання - податкові накладні, які були зареєстровані у ЄРПН у встановленому законодавством порядку, їх реєстрація у ЄРПН відповідачем у відповідності до його повноважень зупинена не була, що давало позивачеві як покупцю товарів, право (обов`язок) на віднесення вказаних сум податку на додану вартість до податкового кредиту у своїй податковій звітності, з урахуванням того, що порушення вимог законодавства при їх складанні під час проведення перевірки посадовою особою контролюючого органу не встановлено, про що в акті не зазначено, а тому за викладених обставин та досліджених судом первинних бухгалтерських документів, які фіксують реальність здійснення господарських операцій, суд приходить до висновку про відсутність порушення саме позивачем як покупцем товару вимог п.44.1 ст.44, п.185.1 ст.185 п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200, п.201.1 ст.201, п.200.4 ст.200 ПК України, виходячи із того, що відбувся у відповідний спірний період рух активів позивача по сплаті за придбані позивачем товари на користь вищенаведеного контрагента позивача, де у складі вартості придбаних товарів позивачем були і сплачені відповідні суми ПДВ, що підтверджено відомостями про проведення позивачем оплат, які містяться на сторінці 13 акту перевірки від 12.09.2017р. та у додатку №4 до акту перевірки, у якому наведено реєстр оплат ПДВ та не спростовано відповідачем жодними іншими належними та допустимими доказами у відповідності до вимог ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

А виходячи з того, що рух активів платника податків (позивача) фактично відбувся, що не спростовано відповідачем жодними доказами, позивач придбав товар (паливо рідке синтетичне марки СЖТ-КМ), що підтверджено вище дослідженими судом первинними бухгалтерськими документами, висновки посадових осіб контролюючого органу щодо безпідставного оформлення господарських операцій позивачем по нереальних господарських операціях із вищенаведеним контрагентом, викладені в акті перевірки від 12.09.2017р., є лише припущеннями таких посадових осіб та спростовуються оформленими у встановленому законодавством порядку первинними бухгалтерськими документами, які відповідають вимогам ст.ст.1,2,9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оспорювані податкові повідомлення-рішення грунтується лише на припущеннях посадових осіб контролюючого органу, які викладені у акті перевірки від 12.09.2017р. та спростовані вище дослідженими судом первинними бухгалтерськими документами, у зв`язку із чим такі рішення підлягають визнанню судом протиправними та скасуванню.

У відповідності до вимог ч.1, ч.4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, у ході судового розгляду справи у відзиві на позов не наведено жодних підстав та жодними належними, достатніми та достовірними доказами правомірність прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень, з урахуванням обставин встановлених судом та аналізу чинного податкового законодавства, відповідачем не доведена.

Судом не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення та відхиляються посилання відповідача на те, що штатна чисельність працівників ТОВ «ЕНЕРЖИ СІСТЕМ» становила 1 особа, згідно аналізу зареєстрованих у ЄРПН податкових накладних цим підприємством придбавалися інші товари (слабоалкогольні напої, консультаційні послуги, курині тушки тощо), це підприємство та підприємства-покупці палива рідкого синтетичного марки СЖТ-КМ ТОВ «ТОП-ПРОФІТ», ТОВ «УКРТОРГ-ЧЕРКАСИ, ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» по ланцюгу постачання цього товару, яке у подальшому було реалізоване позивачеві, не здійснювали виробництва цього товару, оскільки вказані наведені обставини не можуть бути підставами для позбавлення саме позивача, як покупця такого товару, права на формування податкового кредиту за умови наявності у позивача всіх необхідних первинних бухгалтерських документів, які підтверджують реальність господарської операції у відповідності до норм ст.ст. 2, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та ст.44 ПК України з урахуванням зміни майнового стану позивача, зокрема, руху його активів, що не спростовано відповідачем, а, навпаки, підтверджено самим відповідачем доказами, які наведені посадовими особами та сторінці 13 акту перевірки від 12.09.2017р. та додатку №4 до нього, у якому наведено реєстр оплат, проведений позивачем за придбаний товар, а також і виходячи із того, що юридична відповідальність носить індивідуальний характер за ст. 61 Конституції України, а, тому, позивач як кінцевий споживач придбаних товарів не може нести відповідальності за дії своїх контрагентів.

Є безпідставними та необгрунтованими висновки посадових осіб лише, які ґрунтуються на підставі аналізу електронних баз даних контролюючих органів, оскільки податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах контролюючого органу відносно контрагентів позивача (суб`єктів господарювання) по ланцюгах постачання послуг, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами носить виключно інформаційний характер та може бути лише підставою для ініціювання перевірок або зустрічних звірок суб`єктів господарювання та не є безумовними доказами нереальності господарських операцій без дослідження первинних бухгалтерських документів суб`єкта господарювання, що також передбачено і нормами податкового законодавства.

Посилання відповідача на відсутність у третіх осіб, зокрема, у ТОВ «ЕНЕРЖИ СІСТЕМ», яке не було стороною вищенаведеного договору, доказів які свідчать про придбання товару, необхідного для ведення господарської діяльності, які були реалізовані контрагентом-постачальником (ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП») на адресу позивача не може вважатися достатньою підставою для визнання господарських операцій між позивачем та його вищенаведеними контрагентом (ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП») нереальними, оскільки при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні досліджуватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, що передбачено нормами податкового законодавства України і жодними нормами не передбачено відповідальності платника податків, який не був учасником такої господарської операції за наведеним вище договором.

Вищенаведеної правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїх постановах від 16.01.2018р. у справі №820/4648/13-а, від 29.03.2019р. у справі №808/3412/16.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також слід зазначити, що судом враховується і те, що позивач не може нести відповідальності за недотримання вимог податкового законодавства контрагентами позивача, оскільки юридична відповідальність носить індивідуальних характер згідно ст. 61 Конституції України.

Окрім того, і відповідно до норм Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту або відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документально підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Вказана правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом України у його постановах від 13.01.2009р., у постанові від 01.06.2010р., а також і у постановах від 26.12.2006р. №21-262, від 06.09.2008р., від 09.09.2008р. № 21-500во08, від 11.10.2006р. №21-593во06, від 31.01.2011р. №21-47а10.

Також неодноразово зазначалася вказана правова позиція і у Інформаційних листах Вищого адміністративного Суду України від 20.07.2010р. №1112/11/13-10, від 02.06.2011р. № 742/11/13-11 стосовно того, що не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку та при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Отже, доводи відповідача про те, що контролюючий орган при проведенні перевірки не може встановити повного ланцюгу постачання того чи іншого товару аж до виробників (обрив (розрив) ланцюга), не може бути покладено в основу притягнення до відповідальності саме позивача як кінцевого споживача товарів, робіт та послуг за умови дотримання покупцем товару, робіт та послуг вимог податкового законодавства, зокрема, отримання податкової накладної, реєстрації її податковим органом у ЄРПН та проведення оплати за придбаний товар, де у складі вартості товару позивачем сплачено було і суму податку на додану вартість, що підтверджується матеріалами справи.

Отже, за умови сплати податку на додану вартість позивачем як покупцем у складі вартості товару (послуг) на нього не може бути покладено тягар відповідальності по сплаті такого податку вдруге, ще й за порушення податкового законодавства продавцем товару (послуг).

Також відповідачем не було надано жодних доказів і на підтвердження того, яким чином дії третіх осіб можуть впливати на дані податкового обліку позивача, а також і не наведено жодних підстав на підтвердження того, що позивач, як платник податків, діяв без належної обачності і обережності та позивачу було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент та/або контрагенти його контрагентів, аж до виробників продукції.

При цьому, слід зазначити, що висновки контролюючого органу не можуть ґрунтуватися на припущеннях посадових осіб контролюючого органу не підтверджених будь-якими належними та допустимими доказами.

За викладеного, суд приходить до висновку, що із аналізу наданих первинних бухгалтерських документів у ході проведення перевірки у відповідача були відсутні будь-які правові підстави для висновків про нереальність вищевказаних господарських операцій позивача із його контрагентом, з урахуванням обставин та норм чинного податкового законодавства досліджених судом.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009р.(«Булвес «АД проти Болгарії») зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов`язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов`язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов`язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов`язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»).

З огляду на викладене, судом не приймаються доводи відповідача щодо покладення юридичної відповідальності на позивача за порушення, які нібито вчинені контрагентом позивача та постачальниками контрагентів позивача, які викладені в акті перевірки від 12.09.2017р., оскільки у відповідності до ст. 61 Конституції України та вищенаведених норм чинного податкового законодавства позивач не може і не повинен нести відповідальність за дії своїх контрагентів.

При цьому, судом враховується і те, що наведений акт перевірки взагалі не містить жодних посилань на порушення саме позивачем вимог податкового законодавства, які перешкоджали або забороняли позивачеві віднести суми податку на додану вартість по вищенаведених правовідносинах з наведеним вище контрагентом до податкового кредиту, з урахуванням того, що як свідчать матеріали справи, розрахунки між позивачем із вищевказаним контрагентом по отриманню позивачем товару від вказаного контрагенту були проведені позивачем у безготівковому порядку та позивачем, як покупцем таких товарів, було сплачено суму податку на додану вартість у складі вартості товарів, що не спростовано відповідачем наданими документами, що підтверджено дослідженими судом матеріалами справи.

Тобто, позивач, сплативши податок на додану вартість у складі вартості товару, робіт та послуг як покупець, дотримався всіх умов, визначених податковим законодавством щодо сплати податку на додану вартість, включив вказані суми до податкового кредиту, а отже, має законні та обґрунтовані сподівання на їх відшкодування відповідно до вимог податкового законодавства.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши у відповідності до вимог ч.2 ст.2 наведеного Кодексу правомірність прийняття відповідачем як суб`єктом владних повноважень оспорюваних податкових повідомлень-рішень, суд приходить до висновку, що викладені в акті перевірки від 12.09.2017р. обставини, що слугували підставами для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень є неправомірними та не обгрунтованими, спростовуються вищенаведеними доказами, а тому оспорювані податкові повідомлення-рішення є такими що прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що, при прийнятті оспорюваних податкових повідомлень-рішень №, № від 26.09.2017р., відповідач порушив право позивача на формування податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «ЗАПОРІЖПРОМГРУП» за спірний період (червень 2017 року), що перевірявся, передбачене нормами ст.198 ПК України, у зв`язку з чим таке порушене право позивача підлягає судовому захисту та відновленню шляхом визнання протиправними та скасування вищенаведених податкових повідомлень-рішень.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у м. Києві на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3502 грн. 78 коп. понесені позивачем згідно платіжних доручень №1934 від 03.10.2017р., №2044 від 12.10.2017р. оригінали яких знаходяться у матеріалах даної справи.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Заваллівський графіт» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 26.09.2017р. задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві №, № від 26.09.2017р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вул. Шолуденко, будинок 33/19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Заваллівський графіт» (01135, місто Київ, вул. Шолуденко, буд.6, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3502 грн. 78 коп. (три тисячі п`ятсот дві гривні 78 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва