Справа № 140/7886/25
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року ЛуцькСправа № 140/7886/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, прийнятого у формі листа №4059-3027/Я-02/8-0300/25 від 27.03.2025 щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком з врахуванням стажу роботи у період з 01.01.1992 по 01.08.1993 у російській федерації та зобов`язання провести перерахунок пенсії за віком з 06.03.2025, зарахувавши до стажу роботи період з 01.01.1992 по 01.08.1993.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, при призначенні пенсії до страхового стажу не зараховані періоди її роботи на території рф. Згодом позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахування трудового стажу за період з 01.01.1992 по 01.08.1993 на території російської федерації, проте відповідач у листі від 27.03.2025 №4059-3027/Я-02/8-0300/25 повідомив ОСОБА_1 про відмову у зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу, оскільки з 01.01.2023 росія призупинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав- учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку із чим звернулася до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 18.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строку з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив заявлені позовні вимоги повністю.

В обгрунтування своєї позиції вказав, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області з 01.02.2023, як одержувач пенсії по віку відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058- IV (далі - Закон №1058-IV). 06.03.2025 відповідно до Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР надійшло звернення позивача щодо надання інформації з питання щодо зарахування періодів стажу згідно трудової книжки. Листом від 27.03.2025 №4059-3027/Я-02/8-0300/25 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило ОСОБА_1 про те, до страхового стажу на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 не зараховано період роботи з 01.01.1992 по 01.08.1993 в Центральному аптечному складі Республіки Сакха м. Якутія. Крім того, позивачу роз`яснено підстави не зарахування періодів роботи до страхового стажу. Не погодившись із не зарахуванням спірних періодів роботи Позивач звернувся з позовом до суду.

З приводу не зарахування спірних періодів роботи ОСОБА_1 до страхового стажу, відповідач повідомив, що ГУ ПФУ в Волинській області в ході розгляду заяви позивача та винесення рішення про призначення пенсії не зараховано вищевказані періоди роботи в російській федерації з підстав припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України з 19.06.2023. Крім того, оскільки, Україна вийшла з даної угоди, то для зарахування до страхового стажу позивачу періоду роботи у російській федерації після 01.01.1992 відсутні підстави.

Інших додаткових пояснень по суті справи до Суду не надходило.

Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи позову, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.02.2023.

У відповідь на звернення позивача щодо не зарахування до її страхового стажу періодів роботи з 01.01.1992 по 01.08.1993, ГУ ПФУ у Волинській листом від 27.03.2025 №4059-3027/Я-02/8-0300/25 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило ОСОБА_1 про те, що позивачу було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії, оскільки починаючи з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого у республіках колишнього СРСР, а в подальшому в незалежних державах, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати, здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів, а на сьогодні така двостороння угода у галузі пенсійного забезпечення з російською федерацією відсутня. Враховуючи вищевикладене, до страхового стажу на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 не зараховано період роботи з 01.01.1992 по 01.08.1993 в Центральному аптечному складі Республіки Сакха м. Якутія (а. с.19-20).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 10 Закону України «Про зайнятість населення» права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

У розумінні абзацу 22 статті Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що до страхового стажу ОСОБА_1 відповідачем не зараховано періоди трудової діяльності позивача з 01.01.1992 по 01.08.1993 на території російської федерації, у зв`язку із припиненням дії Угоди між урядом України та урядом російської федерації про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення.

Суд зазначає, що стаж роботи позивача у спірних періодах підтверджений документально записами в трудовій книжці ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 .

Так, з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 судом встановлено, що в період з 01.01.1992 по 01.08.1993 позивач працювала у Центральному аптечному складі (записи №6,7). Записи трудової книжки позивача є чіткими, зрозумілими та не підлягають подвійному тлумаченню, відтак, є належними та допустимими доказами на підтвердження його страхового (трудового) стажу.

Суд звертає увагу на те, що оскільки трудовий стаж набутий позивачем на території російської федерації, тому при визначені права на пенсійне забезпечення суд відповідно до частини 1, 2 статті 4 Закону №1058-IV вправі застосовувати міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація.

Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №676/6166/16-а, від 16.04.2020 у справі №555/2250/16-а, від 17.06.2020 у справі №646/1911/17, від 21.02.2020 у справі №291/99/17 та від 06.07.2020 у справі №345/9/17.

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту четвертого частини першої Європейської соціальної хартії та статті 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Таким чином, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії.

Принагідно суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 передбачено вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.

Зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України з 19.06.2023.

Однак, суд наголошує, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Зокрема, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, №49/2024 від 05.02.2024, №271/2024 від 06.05.2024 строк дії режиму воєнного стану продовжувався та діє до тепер.

Також, постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 було постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. москві.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач набув трудовий стаж до введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Так, всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, що обчислена із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україною у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво та обмін поштою з країною-агресором та неможливістю надати запит на звірку достовірності видачі вищенаведених довідок.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та росії від 23.02.2016 ЄСПЛ було констатовано, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивач не може бути позбавлений свого права щодо зарахування до його страхового стажу періоду роботи на території РФ з 01.01.1992 по 01.08.1993.

Суд повторює, що підстави підтвердження трудової діяльності уточнюючими довідками, іншими документами про роботу виникає лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. У випадку позивача у трудовій книжці вчинено усі необхідні записи, які однозначно дозволяють встановити період роботи на території російської федерації, які відносяться до періоду припинення дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, а тому періоди роботи з 01.01.1992 по 01.08.1993 у Центральному аптечному складі підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача за відомостями трудової книжки.

Окремо суд зазначає, що надана позивачем трудова книжка, як основний документ на підтвердження трудового (страхового) стажу, не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на належне соціальне забезпечення, з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією рф припинено співробітництво з країною-агресором.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він, відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її трудової діяльності на території російської федерації діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та добросовісно, тобто із забезпеченням усіх прав особи.

Таким чином, за наведених обставин, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 при призначенні 01.02.2023 пенсії періодів його роботи на території рф з 01.01.1992 по 01.08.1993.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи на території російської федерації та здійснити відповідний перерахунок та виплату пенсії за віком суд зазначає наступне.

Суд при вирішенні спору враховує, що відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846; далі Порядок №22-1, зі змінами), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Необхідно зазначити, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, дії чи бездіяльність що розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення чи вчинив певні дії або бездіяльність.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Так як ГУ ПФУ у Волинській області здійснювало розгляд заяви позивача, а тому наявні правові та фактичні обставини для визнання протиправними дій відповідача та покладання на нього обов`язку здійснювати позивачу виплату пенсії після її перерахунку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

Таким чином, на переконання суду, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав ОСОБА_1 буде зобов`язання ГУ ПФУ в Волинській області зарахувати до страхового стажу позивача протиправно не зараховані періоди її роботи на території російської федерації, а саме з 01.01.1992 по 01.08.1993 та зобов`язання здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням спірного періоду роботи, з 06.03.2025.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Частинами першою, третьою статті 139 КАС України установлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Волинській області (яке протиправно не зарахувало позивачу спірні періоди роботи до страхового стажу, що і стало підставою звернення до суду із цим позовом) необхідно стягнути судовий збір у сумі 1211,20 грн, сплата якого підтверджується квитанцією від 16.07.2025.

Керуючись статями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не зарахування при призначенні пенсії до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 01.08.1993.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 01.08.1993 та здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням вказаного страхового стажу, з 06.03.2025.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський