Справа № 440/6165/25
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 р. Справа № 440/6165/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, м. Полтава, по справі № 440/6165/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 07.01.2025 № 67 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсію за віком з зарахуванням до загального страхового стажу періодів роботи з 03.09.1980 по 03.10.1980, з 28.06.1991 по 29.08.1992, з 02.09.1992 по 20.03.1994, з 21.03.1994 по 31.12.1995, з 09.01.1996 по 28.04.1998, починаючи з 03.01.2025.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 частково задоволено позов.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 07.01.2025 № 67.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.01.2025 про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди роботи з 03.09.1980 по 03.10.1980, з 28.06.1991 по 29.08.1992 та з 09.01.1996 по 28.04.1998, з 02.09.1992 по 20.03.1994, з 21.03.1994 по 31.12.1995, з 01.01.2005 по 31.12.2009 та з 01.08.2013 по 04.06.2017, та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В інший частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211, 20 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апелянта аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та обґрунтовані тим, що рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області не зараховано до страхового стажу періоди роботи: - згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.10.1980 року період з 03.09.1980 по 03.10.1980 оскільки наявне виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, з 28.06.1991 по 29.08.1992 та з 09.01.1996 по 28.04.1998 оскільки запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи, з 02.09.1992 по 20.03.1994 оскільки рік наказу в наказі про прийняття (1999) має значне розходження з роком прийняття на роботу (1992), з 21.03.1994 по 31.12.1995 оскільки при звільненні відсутня печатка підприємства; - не зараховано період ведення підприємницької діяльності з 01.01.2005 по 31.12.2009 та з 01.08.2013 по 04.06.2017 оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З урахуванням викладеного загальний страховий стаж позивача становить 20 років 03 місяці 28 днів, у зв`язку з вищенаведеним рішення першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального права та є таким, яке неможливо буде в майбутньому виконати технічно.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту доводів апеляційної скарги встановлено, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог, тому оскаржене судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою від 02.01.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За результатами розгляду заяви позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняло рішення від 07.01.2025 № 67 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

Зі змісту вказаного рішення встановлено, що в заявнику на дату звернення складає 63 років.

Страховий стаж заявника для визначення права на пенсію складає 20 років 08 місяців 08 днів.

З доданими документами до страхового стажу не враховано періоди: з 03.09.1980 по 03.10.1980 оскільки наявне виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, з 28.06.1991 по 29.08.1992 та з 09.01.1996 по 28.04.1998 оскільки запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи, з 02.09.1992 по 20.03.1994 оскільки рік наказу в наказі про прийняття (1999) має значне розходження з роком прийняття на роботу (1992), з 21.03.1994 по 31.12.1995 оскільки при звільненні відсутня печатка підприємства; не зараховано період ведення підприємницької діяльності з 01.01.2005 по 31.12.2009 та з 01.08.2013 по 04.06.2017 оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вважаючи, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправним рішення про відмову призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи з 03.09.1980 по 03.10.1980, з 28.06.1991 по 29.08.1992 та з 09.01.1996 по 28.04.1998, з 02.09.1992 по 20.03.1994, з 21.03.1994 по 31.12.1995, з 01.01.2005 по 31.12.2009 та з 01.08.2013 по 04.06.2017, а відтак, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції вважав за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 07.01.2025 № 67.

Колегія суддів, аналізуючи доводи апеляційної скарги, в цілому погоджується з висновками суду першої інстанції, проте звертає увагу на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За змістом пункту 1 частини першої статті 8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

У силу пункту 1 частини першої статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; (...) з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Згідно з частиною четвертою статті 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Статтею 44 Закону № 1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (надалі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 2 Порядку № 637 визначено, що у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За змістом пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом спору є правомірність рішення пенсійного органу про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV.

Пенсійний орган за заявою позивача про призначення пенсії за віком обчислив його страховий стаж тривалістю 20 роки 08 місяців 08 днів та дійшов висновку, що цього стажу недостатньо для призначення йому пенсії за віком.

Підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи слугував висновок відповідача щодо не зарахування періоду роботи з 03.09.1980 по 03.10.1980 оскільки наявне виправлення в даті наказу про прийняття на роботу, з 28.06.1991 по 29.08.1992 та з 09.01.1996 по 28.04.1998 оскільки запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи, з 02.09.1992 по 20.03.1994 оскільки рік наказу в наказі про прийняття (1999) має значне розходження з роком прийняття на роботу (1992), з 21.03.1994 по 31.12.1995 оскільки при звільненні відсутня печатка підприємства; не зараховано період ведення підприємницької діяльності з 01.01.2005 по 31.12.2009 та з 01.08.2013 по 04.06.2017 оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Оцінюючи наведені доводи пенсійного органу, колегія суддів виходить з такого.

Трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Проте окремі недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 428/7863/17 та враховується судом на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.09.1980, ОСОБА_1 :

- 03.09.1980: (мовою оригіналу) "Принят монтером пути 2-го разряда, на 8-й околоток, для прохождения производтвенной практики" на дистанцію шляху ст. Ворошиловград (підстава: наказ від 02.09.1980 № 101) (запис № 1);

- 03.10.1980 - звільнений у зв`язку із закінченням виробничої практики (підстава: наказ від 03.10.1980 № 115) (запис № 2);

- 28.06.1991 - прийнятий на роботу слюсарем-ремонтником 5 розряду в управління будівництва Чорнобильської АЕС Орендного підприємства "Энергостроитель" (наказ № 21 від 29.06.1991) (запис № 15);

- 29.08.1992 - звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП УРСР (підстава: наказ № 9 від 29.09.1992) (запис № 16);

- 02.09.1992 - прийнятий слюсарем-ремонтником в Мале підприємство "Надежда" (підстава: наказ № 15-к від 02.09.1992) (запис № 17);

- 20.03.1994 - звільнений у зв`язку з переводом в ТОВ "Таурус ЛТД", ст. 36 КЗпП України (підстава: наказ № 3 від 20.03.1994) (запис № 18);

- 21.03.1994 - прийнятий на посаду в ТОВ "Таурус ЛТД" (підстава: наказ № 1 від 21.03.1994) (запис № 19);

- 31.12.1995 - звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (підстава: наказ № 12 від 31.12.1995) (запис № 20);

- 09.01.1996 - прийнятий на посаду менеджера по маркетингу в ТОВ "Стройсервіс" (підстава: наказ № 2 від 09.01.1996) (запис № 21);

- 28.04.1998 - звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (підстава: наказ № 14 від 28.04.1998) (запис № 22).

Колегія суддів зауважує, що в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а Верховний Суд висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.

Тож, наявність недоліків в оформленні трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що особа жодним чином не впливає на дотримання/недотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі її недоліки, та підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, про що також зазначив Верховний Суд в постанові від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.

Доказів на підтвердження недостовірності записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 10.09.1980 щодо періодів роботи ОСОБА_1 з 03.09.1980 по 03.10.1980, з 28.06.1991 по 29.08.1992, з 02.09.1992 по 20.03.1994, з 21.03.1994 по 31.12.1995, з 09.01.1996 по 28.04.1998, відповідачем суду не надано та відповідних доводів не заявлено, при їх дослідженні апеляційним судом встановлено, що усі оскаржувані періоди роботи внесенні в трудову книжку послідовно, у записах містяться покликання на відповідні документи на підставі яких вони були внесені.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що позивач не працював або його періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що орган пенсійного фонду має усі правові підстави для того, щоб самостійно витребовувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, проведення перевірки, зустрічної перевірки для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника, разом з тим, у спірних правовідносинах пенсійним органом не подано жодного доказу щодо вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності записів у вкладиші трудової книжки.

За таких обставин хибним є мотив відповідача стосовно відсутності підстав для зарахування періодів трудової діяльності позивача з 03.09.1980 по 03.10.1980, з 28.06.1991 по 29.08.1992, з 02.09.1992 по 20.03.1994, з 21.03.1994 по 31.12.1995, з 09.01.1996 по 28.04.1998, згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 10.09.1980 до його страхового стажу.

Щодо відмови ГУ ПФУ в Полтавській області у зарахуванні до страхового стажу періодів підприємницької діяльності з 01.01.2005 по 31.12.2009 та з 01.08.2013 по 04.06.2017, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 3-1 розділу XV Закону № 1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

За змістом підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Згідно з пунктом 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії) періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з ЄРС для ФОП станом на 08.02.2022 ОСОБА_1 з 05.09.2001 по 04.06.2017 здійснював діяльність виду "Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах" (код діяльності: 47.59) (а.с. 50). Крім того, до заяви про призначення пенсії позивач надав довідку форми ОК-5 (дата формування виписки: 02.01.2025), з якої вбачається, що за періоди з 01.01.2005 по 31.12.2009 та з 01.08.2013 по 04.06.2017 позивачем, як фізичною особою-підприємцем не здійснювалась сплата страхових внесків (а.с. 24-26).

Таким чином, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2005 по 31.12.2009 та з 01.08.2013 по 04.06.2017, оскільки, як встановлено вище, періоди провадження підприємницької діяльності мають бути підтверджені належними документами, визначені законодавством.

У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2005 по 31.12.2009 та з 01.08.2013 по 04.06.2017 підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині постанови про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Інші доводи і заперечення сторін, з урахуванням наведеного, на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2005 по 31.12.2009 та з 01.08.2013 по 04.06.2017, з ухваленням в цій частині постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 317, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 по справі № 440/6165/25 - скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2005 по 31.12.2009 та з 01.08.2013 по 04.06.2017.

Ухвалити в цій частині постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 по справі № 440/6165/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді А.О. Бегунц В.Б. Русанова