Справа № 160/16451/25
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправною відмову та зобов?язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, в якій позивач просить:
- визнати протиправною відмову Дніпропетровської обласної прокуратури (через Самарську окружну прокуратуру) у наданні особистого прийому в дистанційному режимі;
- зобов?язати відповідача забезпечити доступ до особистого прийому через електронні засоби зв?язку.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що ОСОБА_1 , пенсіонер, особа з інвалідністю внаслідок війни, подав заяву про забезпечення особистого прийому в дистанційному режимі за допомогою електронних засобів зв?язку від 27.05.2025 (вихідний № ДАНДС-036), на виконання Указу Президента України №119/2021 від 03.03.2021 та Розпорядження Кабінету Міністрів України №366-р від 14.04.2021, яка була розглянута відповідачем через підпорядкований підрозділ, який у відповіді від 02.06.2025 №62-2625ВИХ-25 відмовив у задоволенні клопотання, посилаючись на відсутність відповідних норм у чинному законодавстві.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування своєї позиції зазначено, що позивач, особа з інвалідністю внаслідок війни, звернувся до Самарівської окружної прокуратури з електронним зверненням від 27.05.2025 щодо проведення особистого прийому за допомогою електронних засобів зв?язку в дистанційному режимі. За результатами розгляду звернення керівником окружної прокуратури 02.06.2025 заявникові надано відповідь, якою роз?яснено вимоги чинного законодавства щодо порядку проведення особистого прийому в органах прокуратури, у тому числі відсутність закріпленого нормативно-правовими та організаційно-розпорядчими актами проведення прийому у дистанційному режимі, тощо. Питання практичної реалізації громадянами України конституційного права на звернення регулюється Законом України «Про звернення громадян» (далі - Закон), яким, серед іншого, встановлено вимоги до звернення та способи його подачі, у тому числі дистанційні. Таким чином, Закон встановлює способи звернення із заявами та скаргами (поштовим, електронним, телефонним зв?язком, на особистому прийомі, у тому числі дистанційні (електронною поштою, на телефон «гарячої лінії»), однак проведення особистого прийому у дистанційному режимі як одного з дистанційних способів подачі звернення - не передбачає.
Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що відповідач допустив порушення норм національного законодавства та міжнародних стандартів.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до Самарівської окружної прокуратури з електронним зверненням від 27.05.2025 щодо проведення особистого прийому за допомогою електронних засобів зв?язку в дистанційному режимі.
За результатами розгляду звернення, керівником окружної прокуратури 02.06.2025 заявникові надано відповідь, якою роз?яснено вимоги чинного законодавства щодо порядку проведення особистого прийому в органах прокуратури, у тому числі відсутність закріпленого нормативно-правовими та організаційно-розпорядчими актами проведення прийому у дистанційному режимі.
Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до приписів статті 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати право особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №2939-VI) .
Статтею 1 Закону №2939-VI визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом; публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Тобто, необхідною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом, отриманим або створеним виключно суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та володіти яким у подальшому може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.
Згідно положень статті 3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації.
Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію, що передбачено пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону №2939-VI.
Приписами статті 19 Закону №2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Письмовий запит подається в довільній формі та має містити наступні відомості: ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Відповідно до статті 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;
3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Частиною 1 статті 13 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
- суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
- юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
- особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
- суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;
- юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
Згідно з частиною 4 статті 13 Закону №2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Частиною 1 статті 20 Закону №2939-VI визначено обов`язок розпорядника інформації надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Разом з тим, положеннями частин 1 та 3 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Приписами статті 23 Закону №2939-VI визначено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Закон України від 02.10.1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон 393/96-ВР) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.
Частиною 1 статті 1 Закону №393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.
Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Положеннями частини 1 статті 5 Закону №393/96-ВР визначено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
В той же час, суд акцентує увагу на тому, що відмінність наведених вище понять (термінів) звернення згідно Закону №393/96-ВР і запит на інформацію згідно Закон №2939-VI вказують на те, що саме змістовна направленість цих звернень визначає спосіб та порядок розгляду таких звернень.
Проаналізувавши зміст звернення позивача, суд вважає, що порушене позивачем у зверненні питання не є запитом на інформацію (інформаційним запитом) у розумінні Закону № 2939-VI, а є зверненням відповідно до Закону №393/96-ВР та має розглядатися у порядку та у спосіб, передбачені саме Законом №393/96-ВР.
За результатами розгляду звернення, керівником окружної прокуратури 02.06.2025 заявникові надано відповідь, якою роз?яснено вимоги чинного законодавства щодо порядку проведення особистого прийому в органах прокуратури, у тому числі відсутність закріпленого нормативно-правовими та організаційно-розпорядчими актами проведення прийому у дистанційному режимі.
Відповідно до ст. 22 Закону керівники та інші посадові особи органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об?єднань громадян зобов?язані проводити особистий прийом громадян. Прийом проводиться регулярно у встановлені дні та години, графіки прийому доводяться до відома громадян. Порядок прийому громадян в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, об?єднаннях громадян визначається їх керівниками.
Основні вимоги до організації та проведення особистого прийому громадян Генеральним прокурором, його першим заступником та заступниками, заступником Генерального прокурора керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, керівниками обласних і окружних прокуратур, спеціалізованих на правах обласних і окружних прокуратур (далі обласні, окружні прокуратури), їх першими заступниками та заступниками, керівниками підрозділів окружних прокуратур, працівниками підрозділів Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, обласних прокуратур, на які покладено повноваження з організації особистого прийому громадян (далі відповідальні підрозділи), а також прокурорами окружних прокуратур та іншими працівниками органів прокуратури за дорученням їх керівництва, визначені порядком організації та проведення особистого прийому громадян в органах прокуратури України, який затверджено наказом Генерального прокурора від 25.06.2024 №153.
Особистий прийом громадян здійснюється з урахуванням вимог Конституції України, Законів України «Про прокуратуру», «Про звернення громадян», «Про захист персональних даних», «Про інформацію», інших нормативних актів та організаційно-розпорядчих документів Генерального прокурора з питань організації та проведення особистого прийому громадян, розгляду звернень і запитів (п. 1.2 Порядку).
Графіки особистого прийому громадян розміщуються на офіційних вебсайтах Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, обласних прокуратур та в приміщеннях органів прокуратури в доступному для ознайомлення місці. Поряд із ними мають бути розміщені графіки особистого прийому громадян керівництвом прокуратур вищого рівня (п. 1.3 Порядку).
У прокуратурах, як правило, облаштовуються спеціальні приміщення для здійснення особистого прийому громадян приймальні громадян (п. 1.10 Порядку).
У день звернення на особистий прийом громадянин повинен пред`явити документ, що посвідчує його особу, а у разі представництва ним інтересів інших осіб, у тому числі здійснення їх захисту, також документи, що підтверджують відповідні повноваження, за винятком випадків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та іншим законодавством (п. 3.1 Порядку).
Запрошення на особистий прийом здійснюється працівниками відповідального підрозділу згідно з порядковим номером у списку попереднього запису, а в окружних прокуратурах в порядку черговості (п. 3.2 Порядку).
Для забезпечення прозорості та безпеки під час проведення особистого прийому може здійснюватися відео- та аудіофіксація з обов`язковим інформуванням про це громадян шляхом розміщення відповідної інформації у доступному для вільного огляду місці (п. 3.3 Порядку).
Під час проведення особистого прийому разом з громадянином може бути присутній його представник, повноваження якого оформлені у встановленому законом порядку, особи, які супроводжують громадян, працівники відповідальних підрозділів та служб, які здійснюють охорону особи та/або об`єкта охорони (п 3.4 Порядку).
Таким чином, Закон № 393/96-ВР та Порядок № 153 встановлює способи звернення із заявами та скаргами (поштовим, електронним, телефонним зв?язком, на особистому прийомі, у тому числі дистанційні (електронною поштою, на телефон «гарячої лінії»), однак проведення особистого прийому у дистанційному режимі як одного з дистанційних способів подачі звернення - не передбачає.
Аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що звернення позивача від 27.05.2025 року розглянуто відповідачем в межах своїх повноважень та у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян", про що позивача у встановленому законом порядку повідомлено належним чином.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі аналізу норм чинного законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити у повному обсязі.
Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частиною 1 ст. 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправною відмову та зобов?язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя О.В. Маковська