Справа № 305/1519/25
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 305/1519/25 пров. № А/857/31555/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Глушка І.В., Затолочного В.С.,

за участі секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.,

представник позивача: Делятинчук Г.В.,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 01 липня 2025 року у справі № 305/1519/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

суддя в 1-й інстанції Ємчук В.Е.

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рахів,

дата складання повного тексту рішення 07 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, скаржник) звернувся до Рахівського районного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області (далі також відповідач) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕГА №1758807 від 02.05.2025, якою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850 гривень.

Позов обґрунтовано тим, його визнано винуватим у тому, що 02.05.2025 року він здійснив виклик на спецлінію 102 про те, що брат вчиняє домашнє насильство, однак такого факту не було. Постанову поліцейського вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню. зазначає, що дійсно 02.05.2025 року він телефонував на спецлінію поліції 102 у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 , який проживає з мамою в одному будинку АДРЕСА_1 , де Позивач є власником 1/4 частини та де він зберігає свої речі в підвальному приміщенні першого поверху і проживає. Коли Позивач хотів зайти на подвір`я, то брат не впускав його, через хвіртку намагався копати ногою та погрожував вбити. Тоді він зателефонував на 102 та викликав поліцію з метою припинити протиправні дії брата. Через деякий час приїхала поліція, як пізніше дізнався в чергового поліції - це був поліцейський ОСОБА_3 , якому він усно пояснив, що трапилось та про погрози брата. Поліцейський спитав, де брат ОСОБА_4 , і він підійшов з ним до вікна і викликав брата, а сам пішов принести документи. Коли Позивач приніс документи, щоб показати, то брат та поліцейський не впустили його до будинку, закрили двері й були там десь близько години. При цьому поліцейський не відібрав від нього письмового пояснення, відмовився, щоб він написав письмову заяву про протиправні дії брата. Коли поліцейський вийшов з хати, то повідомив про те, що він оштрафований, оскільки мати сказала, що не було ніякої бійки і йому не перешкоджають. Брат та поліцейський вигнали його з подвір`я, документи Позивача навіть не оглянув. Тоді він знову зателефонував на 102 і поскаржився на поліцейських, на що йому відповіли, що все зафіксували і з ним зв`яжуться. Через деякий час приїхали ті самі поліцейські, ОСОБА_5 знову зайшов в будинок до брата і матері, від нього не взяв ні документів, ні пояснень, а також не дав постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. Постанову Позивач отримав тільки 05.05.2025 року, коли написав заяву в поліції. Постанова складалася без нього, ніяких норм законодавства і його права, при цьому, поліціянт йому не роз`яснював. Як має кваліфікуватись дане його повідомлення про вчинення неправомірних дій брата відносно нього, як домашнє насильство чи якось інакше, яка відповідальність настає за такі дії йому не відомо, він просто повідомив про такий факт, який насправді мав місце. Вважає дії поліцейських незаконними, з`ясування обставин події не було встановлено. Вважає, що в діях поліцейського є ознаки як мінімум дисциплінарного проступку, за що він повинен понести покарання, а, як максимум - реєстрація в ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за приховування правопорушень. Після того, як цей позов отримає відповідач, просить провести щодо дій поліцейського ще і службове розслідування. Нічого не має проти поліцейських в цілому, але є окремі деякі особи, які такими діями принижують честь і гідність офіцера та не сприяють підвищенню авторитету української поліції. Вважає, що при таких обставинах в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 183 КУпАП, його законні права та інтереси підлягають захисту в суді. З огляду на викладене, просить скасувати постанову старшого лейтенанта поліції Рахівського РВП ГУНП у Закарпатській області Карабчука Сергія Степановича серії ЕГА №1758807 від 02.05.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення на підставі КУпАП штрафу в сумі 850 гривень.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 01 липня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі підтримує вимоги позовної заяви, вказує на безпідставність складення такої постанови, оскільки брат перешкоджав йому пройти до підвального поверху будинку № 17, де той проживає, копав його і виганяв і тому він був змушений викликати поліцію.

Просить скасувати рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 01 липня 2025 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що суд першої інстанції вірно встановив, що позивач не надав доказів, які б свідчили про вчинення будь-якого злочину, правопорушення або інших не передбачених законом дій, які б порушували його права, інтереси або створювали загрозу його здоров`ю, життю або майну, які б були обґрунтованою правдивою підставою для виклику екстрених служб, а саме поліції, а поліцейські діяли в межах своїх повноважень та згідно з Інструкцією, і ними було дотримано процедуру підготовки та розгляду справи по факту вчиненого правопорушення. Тому вірно зазначено у рішенні Рахівського районного суду Закарпатської області від 01.07.2025 року, що позивач здійснив виклик поліції безпідставно, оскільки не потребував захисту своїх порушених прав, а його дії охоплюються диспозицією ст. 183 КУпАП, бо останній вчинив завідомо неправдивий виклик поліції.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача долучив до матеріалів справи примірник спростування відзиву на апеляційну скаргу.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується із матеріалів справи, що постановою поліцейського Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області Карабчука Сергія Степановича серії ЕГА №1758807 від 02.05.2025 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 850 гривень за те, що 02.05.2025 року він здійснив виклик на спецлінію «102» про те, що брат вчиняє домашнє насильство, однак такого факту не було.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач звернувся із позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач здійснив виклик поліції безпідставно, оскільки не потребував захисту своїх порушених прав, а його дії охоплюються диспозицією ст. 183 КУпАП, бо останній вчинив завідомо неправдивий виклик поліції.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 183 КУпАП передбачена відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

Відповідно до приписів статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Аналіз викладеного у спірній постанові порушення вказує на те, що позивачу інкримінується передбачений статтею 183 КУпАП завідомо неправдивий виклик поліції за допомогою телефонної лінії « 102».

Суб`єктивна сторона такого правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (стаття 10 КУпАП).

Отже, склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, потребує умисної форми вини особи, коли, відповідно до положень статті 10 КУпАП, особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зі змісту норми статті 283 КУпАП також слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що здійснив виклик працівників поліції з метою усунення йому перешкод у користуванні власним житлом (де позивач є власником 1/4 частини та де він зберігає свої речі в підвальному приміщенні першого поверху і проживає), оскільки коли позивач хотів зайти на подвір`я, брат не впускав його, через ворота намагався копати ногою та погрожував вбити. Тоді позивач зателефонував на 102 та викликав поліцію з метою припинити протиправні дії брата. Тому виклик позивачем працівників поліції безпідставно був розцінений відповідачем як завідомо неправдивий, оскільки наміру дезорганізувати чи зумовити їх даремний виїзд на місце виклику позивач не мав.

Колегія суддів зазначає, що об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, полягає у завідомо неправдивому виклику пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб. Дії правопорушника спрямовані на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як пожежна охорона, поліція, швидка медична допомога, аварійні бригади. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Слід зазначити, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Дослідивши відеозаписи, що містяться в матеріалах електронної справи, колегією суддів встановлено, що поліцейськими, що приїхали на виклик, було відібрано пояснення у свідків, проте не у особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема в матеріалах справи наявні письмові пояснення тільки свідка матері ОСОБА_6 .

При цьому, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що уповноваженими посадовими особами перед винесенням відносно позивача постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності було перевірено та надано оцінку обставинам, які зумовили позивача зателефонувати на лінію « 102».

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів робить висновок про передчасність та необгрунтованість висновків працівників патрульної поліції при складенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕГА №1758807 від 02.05.2025, якою позивача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850 гривень.

У даному випадку, відповідачем не надано доказів в розумінні ст. 251 КУпАП, які підтверджують вчинення позивачем порушення, та свідчать про наявність в її діях складу правопорушення, правомірність прийняття оскаржуваної постанови, суду не надано.

Колегія суддів робить висновок, що відповідачем не додано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, зокрема які б підтверджували наявність у діях позивача прямого умислу, а саме, що він, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлював, що вона є неправдивою, та бажав даремного виїзду на місце виклику працівників.

Відповідно до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання колегії суддів, належних, достатніх доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, відповідачем не надано, з огляду на що, в силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Відповідачем не зазначено чітко та не доведено, а судом не встановлено, які саме дії позивача утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Матеріалами справи не підтверджено факту наявності у позивача прямого умислу на вчинення завідомо неправдивого виклику поліції, оскільки такий виклик був зумовлений сімейними обставинами та можливим фактом домашнього насилля.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки докази того, що позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП у матеріалах справи відсутні, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

З огляду на викладене, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 01 липня 2025 року у справі № 305/1519/25 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1758807 від 02.05.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді І. В. Глушко
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 16.09.25