Справа № 345/4475/25
Суддя: Сухарник І. І.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №345/4475/25
Провадження № 2-а/345/88/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.09.2025 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Сухарник І.І.

за участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Долинський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 05.08.2025 із Єдиного реєстру боржників ОСОБА_1 довідався, що Долинським відділом державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито на нього виконавче провадження №78610015, стягнення у справах про адміністративні правопорушення (крім безпеки дорожнього руху), документ виданий - інший орган, посадова особа МОУ ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскільки ОСОБА_1 не отримував жодної постанови про накладення адміністративного стягнення від ІНФОРМАЦІЯ_3 , то 05.08.2025 він звернувся із письмовою заявою в Долинський ВДВС про надання підтверджувальних документів про накладення арешту на його рахунки, постанови про накладення адміністративного стягнення, також інших документів по даному виконавчому провадженні для звернення в суд. 05.08.2025 ОСОБА_1 отримав відповідь із Долинського ВДВС разом із додатками на 6 аркушах, а саме: постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про стягнення на кошти боржника, супровідний ТЦК та постанову №440 від 15.04.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в сумі 1000 розмірів неоподатковуваного мінімуму громадян (постанова винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_2 ).

Позивач зазначає, що саме 05.08.2025 він дізнався про постанову №440 від 15.04.2025 року про накладення адміністративного стягнення. Із зазначеною постановою ОСОБА_1 не згідний, вважає її незаконною, винесеною без достатніх законних підстав та з допущенням порушень при її винесенні.

Позивач зазначає, що повістка № 1071923 про його явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 25.11.2024 року взагалі не направлялась на адресу місця його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Відсутнє підтвердження факту вручення чи надсилання ОСОБА_1 повістки № 1071923 засобами поштового зв`язку чи будь-яким іншим способом працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_1 протягом жовтня - грудня 2024 року жодних повісток не отримував, не відмовлявся від отримання повісток та постійно перебував по місцю проживання за вищевказаною адресою.

В протоколі про вчинення адміністративного правопорушення від 09.04.2025 року ОСОБА_1 пояснив, що жодних повісток він не отримував та не відмовлявся отримати, так як він має третю групу інвалідності та має відстрочку від призову, то йому не має чого боятися не отримувати чи відмовлятися від повісток, чи не з`являтися в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач зазначає, що оскаржувана постанова за своїм змістом є загальною і не відповідає змісту, визначеному законом для такої постанови про адміністративне правопорушення, встановленому статтею 283 КУпАП. Зокрема, у ній не належно описані обставини, встановлені під час розгляду справи; не зазначено конкретне положення нормативного акту, яке порушено. Враховуючи те, що норми ст. 210-1 КУпАП, за якою накладено адміністративне стягнення оскаржуваною постановою, є бланкетними нормами та передбачають накладення стягнення за низку правопорушень, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, з метою забезпечення законності, на виконання ст. 7 КУпАП, така постанова повинна містити посилання на конкретну норму чинного законодавства, яка порушена особою, притягнутою до адміністративної відповідальності.

Крім того, у Військово-обліковому документі "Резерв+" від 03.08.2025 щодо ОСОБА_1 зафіксовані наступні дані: дата народження ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ; телефон: НОМЕР_2 ; категорія обліку - військовозобов`язаний; звання - рядовий, ВОС 790037, номер в реєстрі Оберіг НОМЕР_3; ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ); дані уточнено вчасно. ОСОБА_1 надано відстрочку до завершення мобілізації на підставі п.2 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Із вищевказаних даних Військово-облікового документу "Резерв+" від 03.08.2025 року, ніде не вказано, що ОСОБА_1 перебуває у розшуку.

Позивач вважає очевидним той факт, що на час складання оскаржуваної постанови він мав право на відстрочку від мобілізації строком до завершення мобілізації, що, у свою чергу, виключає будь-яку відповідальність за адміністративне правопорушення.

Окрім того, відповідно до ч.7 ст.38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення від 15.04.2025р., ОСОБА_1 було направлено поштою повістку №1071923 про явку до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 25.11.2024р., за якою ОСОБА_1 нібито не з`явився. З наведеного випливає, що дата вчинення правопорушення збігається із датою його виявлення, оскільки, в разі нез`явлення особи за повісткою без поважних причин на вказану в ній дату до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки таке правопорушення в цьому і виявляється. То ж виявити його в будь-який інший спосіб не є можливим. З огляду на викладене, відповідно до ч. 7 ст. 38 КУпАП, стягнення за правопорушення, вчинене та виявлене 25 листопада 2024 року може бути накладено не пізніше 25 лютого 2025 року, тобто через три місяці з моменту його виявлення.

Позивач зазначає, що вчинення ним адміністративного правопорушення не підтверджено жодними доказами. Також, з вказаною постановою позивач не погоджується, оскільки під час її винесення порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 не роз`яснено прав та обов`язків, як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, в тому числі щодо права на залучення захисника, права на участь у дослідженні доказів та щодо можливості заявляти клопотання. При цьому, жодних доказів під час розгляду справи не досліджувалося, що підтверджується самою оскарженою постановою, яка не містить відомостей про докази. Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

У зв`язку з цим, позивач просить суд поновити строк звернення до суду на оскарження постанови; за результатом розгляду даного адміністративного позову ухвалити рішення, яким скасувати постанову №440 ІНФОРМАЦІЯ_6 від 15 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити дану адміністративну справу.

18.08.2025 ухвалою Калуського міськрайонного суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Запропоновано відповідачу протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву (а.с.30-31).

У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву останній не скористався, хоча ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками було вручено особі за довіреністю, що підтверджується трекінгом поштового відправлення (а.с.33).

У судове засідання позивач не з`явився, однак подав суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.38).

У судове засідання представник відповідача не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Частина 6 ст. 162 КАС України передбачає, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Тому суд вирішує справу у відсутності сторін за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали та з`ясувавши обставини справи, дійшов наступних висновків.

09.04.2025 ІНФОРМАЦІЯ_7 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 . В даному протоколі зазначена суть адміністративного правопорушення: 09.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення військово-облікових даних. При перевірці облікових даних було виявлено, що громадянин ОСОБА_1 перебуває в розшуку як особа, що порушує правила військового обліку. ОСОБА_1 було направлено поштовим зв`язком повістку № 1071923 про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 25.11.2024. На вказану дату ОСОБА_1 не прибув, чим порушив абз.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.2 Правил військового обліку, затверджених постановою КМУ №1487 від 30.12.2022, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП. Правопорушення виявлено 09.04.2025. В даному протоколі також зазначено пояснення ОСОБА_1 , який зазначив, що повістку він не отримував (а.с.15).

Постановою № 440 від 15.04.2025 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП та обрано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. Постанова мотивована тим, що ОСОБА_1 було направлено поштовим зв`язком від 08.11.2024 повістку № 1071923 про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 21.11.2024. На вказану дату ОСОБА_1 не прибув. ОСОБА_1 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав, пояснивши це тим, що не отримував даної повістки. Підпис особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, відсутній (а.с. 21-23).

Дана постанова була скерована в Долинський відділ ДВС в Калуському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для виконання. 16.07.2025 Долинським відділом ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за постановою № 440 від 15.04.2025 (а.с.19). 29.07.2025 Долинським відділом ДВС винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с.20).

05.08.2025 ОСОБА_1 звернувся з заявою до Долинського відділу ДВС щодо надання підтверджувальних документів про накладення арешту на його рахунки, постанови про накладення адміністративного стягнення, також інших документів по даному виконавчому провадженні для звернення в суд (а.с.16).

05.08.2025 ОСОБА_1 отримав відповідь із Долинського ВДВС разом із додатками на 6 аркушах, а саме: постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про стягнення на кошти боржника, супровідний ТЦК та постанову №440 від 15.04.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18).

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи, отримує пенсію по інвалідності (а.с.10, 11).

У Військово-обліковому документі "Резерв+" від 03.08.2025 щодо ОСОБА_1 зафіксовані наступні дані: дата народження ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ; телефон: НОМЕР_2 ; категорія обліку - військовозобов`язаний; звання - рядовий, ВОС 790037, номер в реєстрі Оберіг НОМЕР_3; ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ); дані уточнено вчасно. ОСОБА_1 надано відстрочку до завершення мобілізації на підставі п.2 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (а.с.14).

Між сторонами виник спір з приводу правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно зі ст.5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з п.п. 1, 3 статті 210-1КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010№ 23-рп/2010 (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

В оскаржуваній постанові зазначено, що позивачу було направлено поштовим зв`язком повістку № 1071923 про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 25.11.2024. На вказану дату ОСОБА_1 не прибув.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Відповідно до частини 4 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Водночас, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, зокрема, докази направлення поштовим зв`язком повістки № 1071923 про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 25.11.2024, відповідач суду не надав, доводи позивача, якими він заперечує постанову, не спростував.

Разом з тим, постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом як належний та допустимий доказ в розумінні ст. 72 КАС України, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б обґрунтовували вину позивача в матеріалах справи відсутні.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, з огляду на те, що докази на підтвердження факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові, відповідачем не подано, в матеріалах справи вони відсутні, враховуючи, що працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 мають можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено в установленому порядку факт скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові, що вказує про необґрунтованість постанови про накладення адміністративного стягнення № 440 від 15.04.2025 через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно вимог ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, суду не доведена, у зв`язку із чим, постанову № 440 від 15.04.2025 щодо позивача про накладення адміністративного стягнення необхідно скасувати, а провадження по справі закрити, що буде належним захистом порушеного права позивача.

Відповідно до ч. 2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Як зазначає позивач в клопотанні про поновлення строку звернення до суду, позивач тільки 05.08.2025 дізнався про постанову №440 від 15.04.2025 року про накладення адміністративного стягнення, коли отримав її в Долинському ВДВС. Оскаржувана постанова в його присутності не складалася і ним не підписана, копія постанови йому не вручена і не була направлена йому поштою.

При цьому у матеріалах відсутні відомості про складання спірної постанови за участю позивача та вручення йому відповідної копії, так як його підпис у вказаній постанові відсутній. Крім того, у матеріалах відсутні відомості про направлення копії постанови на адресу позивача та її отримання останнім. Водночас, адміністративний позов було подано до суду 13.08.2025, тобто в межах десятиденного строку з дня коли він дізнався про винесення відносно нього спірної постанови.

Таким чином, суд вважає, що позивачем строк оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності було пропущено з поважних причин, а тому його необхідно поновити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 72, 77, 286 КАС України, ст.ст. 7, 210-1, 235, 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд -

ухвалив:

поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Долинський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення- задовольнити.

Скасувати постанову № 440 від 15.04.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий