Справа № 522/17908/25-Е
Суддя: Чорнуха Ю. В.
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/434/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чорнухи Ю.В.,

за участі секретаря судового засідання Радової Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України у якій позивач просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 000511 від 06.08.2025 про примусове видворення громадянки Таджикистану, ОСОБА_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що 06.08.2025 Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення № 000511 про примусове видворення громадянки Таджикистану ОСОБА_1 . Позивач вважає зазначене рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що є громадянкою Таджикистану та у разі повернення до країни походження існує ризик переслідувань, на підставі її політичних поглядів та релігійних переконань, оскільки позивач є членом організації «Хізб ут-Тахрір аль-Ісламі», яка визнана терористичною організацією та заборонена у Таджикистані. У Таджикистані до позивача неодноразово приходили із обшуками та допитами представники таджицьких правоохоронних органів, зокрема Шостий відділ по боротьбі із тероризмом у зв`язку із членством Позивача та ії чоловіка в організації «Хізб ут-Тахрір аль-Ісламі». Маючи цілком обґрунтовані побоювання за своє життя, стати жертвою переслідувань через релігійні та політичні переконання, позивач разом із дітьми була змушена покинути Республіку Таджикістан. Позивачка не може повернутись до Республіки Таджикистан або до рф, оскільки в разі повернення може зазнати переслідувань та ув`язнення через ії релігійні переконання, а також зазнати тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання. Також позивач зазначила, що 06.08.2025 року, в першій половині дня ОСОБА_1 , через 2 дні після повернення касаційної скарги Верховним Судом по справі щодо оскарження рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особисто звернулась до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області повторно із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту із додатками. Однак, співробітники Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області не прийняли зазначену заяву і направили позивача до офісу ГУ ДМС України в Одеській області для подання вищезазначеної заяви через канцелярію, де вказані заяви з додатками забрали без належної реєстрації, в той же момент в приміщенні ГУ ДМС України в Одеській області до них підійшли співробітники Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУ ДМС України в Одеській області, примусово доставили позивача за адресою: вул. Тараса Кузьміна, 33, склали Рішення про примусове видворення з України, проігнорувавши всі заперечення,. пояснення і докази, які були надані ОСОБА_1 та її представником. Відповідач, приймаючи рішення про примусове видворення, не здійснив оцінку ризиків станом на момент прийняття рішення, а також проігнорував наявність неповнолітніх дітей позивача на території України. Малолітня та неповнолітня дитина позивачів не були включені в міграційні справи по видворенню жодного з батьків, які є їхніми законними представниками на території України, що в свою чергу призвело до фактичного розлучення їх з батьками (оскільки позивачі були затримані і поміщені до ПТПІ у м. Вознесенськ) та окрім того, ставить під ризик залишення дітей на території України в нерегульованому статусі у разі виконання рішення про видворення щодо обох їхніх батьків.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею у справі визначено суддю Чорнуху Ю.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачці наданий строк для усунення недоліків десять днів з дня отримання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

12.08.2025 до суду від представника позивача адвоката Казнєвського В.О. надійшла заява про усунення недоліків.

19.08.2025 до суду від представника позивача адвоката Казнєвського В.О. надійшли додаткові пояснення у справі, у яких представник більш детально виклав обставини, на які він посилався у позовній заяві.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2025 відкрито провадження у адміністративній справі, справу призначити до судового розгляду з повідомленням (викликом) сторін та призначенням судового засідання на 20.08.2025.

20.08.2025 до суду від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві відповідач зазначає, що 06.08.2025 співробітники ГВКР УСБУ Одеській області спільно з співробітниками ГУ ДМС в Одеській області виявили за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 44 та доставили до ГУ ДМС в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33 громадянку Таджикистану, яка назвалась ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . 06.08.2025 о 13.35 годині хх було затримано відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії № МОД 000320 відповідно до ч. 2 ст. 263 КУпАП з метою встановлення особи та/або з`ясування обставин правопорушення. Під час перевірки було встановлено, що позивач 09.01.2024 звернулась до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про надання міжнародного захисту. Рішенням Державної міграційної служби України від 25.07.2024 № 124-24 їй було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 у справі № 420/37097/24 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ДМС про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі № 420/37097/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 без змін. Ухвалою Верховного Суду від 01.07.2025 касаційну скаргу ОСОБА_3 , який діяв в інтересах ОСОБА_1 , повернуто. Дозволений строк перебування на території України ОСОБА_1 закінчився, позивач перебуває на території України незаконно, ухиляється від виїзду з України до країни походження або третьої країни після закінчення встановленого строку перебування в Україні, постійного зареєстрованого місця проживання і законних джерел існування не має. На момент виявлення позивача не мала дійсного паспортного документа або документа, який дає право на виїзд з України, не може бути працевлаштована та може вчиняти злочини проти власності, чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян. 06.08.2025 за порушення правил перебування іноземців в Україні щодо позивача складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД № 012180 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 06.08.2025 серії ПН МОД № 012279 позивач притягнута до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 5100,00 гривень. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.2025 у справі № 522/17868/25 задоволено адміністративний позов ГУ ДМС України в Одеській області до громадянки Таджикистану ОСОБА_1 та затримано її з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців по 06.02.2026 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Відповідач зазначив, що рішення про примусове повернення не могло бути прийняте щодо позивача, оскільки під час її виявлення паспортний документ у неї був відсутній. Ввважає, що наведені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що позивач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення. Також відповідач зазначає, що обставини переслідування позивача через її політичні та релігійні переконання були проаналізовані ДМС та судом у справі № 420/37097/24 і встановлено відсутність такої загрози. Окрім того, рішення про примусове видворення з України не містить зобов`язання позивача виїхати саме до країни громадянської належності, а зобов`язує особу залишити територію України у будь-який законний спосіб і до будь-якої третьої країни. Сам по собі факт проживання особи на території України протягом тривалого часу та наявності сім`ї, не означає, що особа захищена від примусового видворення.

У судове засідання 20.08.2025 з`явився позивач ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), представник позивача адвокат Казнєвський В.О., представник відповідача Казбеков В.Е., представник третьої особи, третьої особи не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви та клопотання не подавав. Розгляд справи відкладено на 28.08.2025 у зв`язку з необхідністю залучення перекладача та ознайомлення представника позивача з відзивом на позовну заяву.

27.08.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник зазначив, що позивачка не змогла під час першого звернення за захистом надати всі наявні в неї матеріали та докази, що підтверджують наявність обґрунтованого переслідування щодо неї та її родини, разом із чоловіком та сином вирішила повторно звернутися до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем, чи особою, яка потребує додаткового захисту із долученням нових обставин, що не були дослідженні при звернення від 09.01.2024 року. Позивачка не мала документів, які підтверджують законність перебування на території України, оскільки як раз прибула у підрозділ ГУ ДМС з наміром звернутись із заявою про надання захисту, після чого вона мав би змогу отримати довідку про звернення за захистом в Україні. ГУ ДМС в Одеський області не вчиняло жодних дій щодо встановлення актуальних, на момент прийняття рішення про примусове видворення, загроз бути страченим або підданим катуванню, нелюдському чи принизливому поводженню з боку влади країни, куди він видворяється. Зазначає, у позивачки є паспортний документ Серії НОМЕР_1 стром дії до 19.07.2027 року, який згідно розписки від 10.01.2024 передано на зберігання до ГУ ДМС України в Одеській області.

У судове засідання 28.08.2025 учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяви та клопотання не подавали, розгляд справи відкладено на 02.09.2025.

У судове засідання 02.09.2025 з`явився позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Казнєвський В.О., представник відповідача Казбеков В.Е., представник третьої особи, третьої особи не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви та клопотання не подавав. Справа розглядається за участю перекладача Нікішова Олександра Олександровича. У зв`язку з необхідністю надання читабельних копій документів, доданих до позовної заяви, розгляд справи відкладено на 12.09.2025.

У судове засідання 12.09.2025 з`явився позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Казнєвський В.О., представник відповідача Казбеков В.Е., представник третьої особи, третьої особи не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви та клопотання не подавав. Справа розглядається за участю перекладача Нікішова Олександра Олександровича.

У судовому засіданні 12.09.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та на підставі ч. 1 ст. 227 КАС України відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 15.09.2025.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України(далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

За приписами статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону 3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Частина 1 статті 26 Закону № 3773-VI встановлює, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону № 3773-VІ).

Відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону № 3773-VI примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VІ центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

На підставі частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, та надавши їм оцінки, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що громадянка Таджикистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибула на териіторю України у 2017 році. Вказана обставина не заперечується сторонами та встановлена рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 у справі № 420/37097/24.

09.01.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, також в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Причину звернення за міжнародним захистом Латіпова Умеда Абдужалілівна пояснює тим, що має побоювання повертатися до країни громадянської належності через наявне, з усних тверджень, кримінальне переслідування на території Таджикистану, пов`язане з діяльністю в структурі «Хізб ут-Тахрір», яку офіційно заборонено та визнано терористичною на території Таджикистану, а також переслідування її чоловіка.

Рішенням ДМС України від 25.07.2024 року № 124-24 відмовлено у наданні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, громадянці Республіки Таджикистан ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погоджуючись з рішеннями Державної міграційної служби України від 25.07.2024 року № 124-24 та від 25.07.2024 року № 125-24, позивачка звернулась до суду з позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 у справі № 420/37097/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , які також діють в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до Державної міграційної служби України про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

У вказаному рішення суд зазначив, що матеріалами справи та фактичними обставинами справи не підтверджується переслідувань позивачів за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; або обставин/фактів побоювання застосування смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання. Позивачами не надано жодної переконливої інформації, яка б підтверджувала існування у Таджикистані реальної загрози їх життю. Своєю чергою, проаналізувавши матеріали справи, суд не установив будь-яких елементів переслідування позивачів через членство у партії Хізб ут-Тахрір аль-Ісламі на території Таджикистану чи рф.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі № 420/37097/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_7 - залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року без змін.

У вказаній постанові суд апеляційної інстанції зазначив, що матеріалами справи та фактичними обставинами справи не підтверджується переслідувань позивачів за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, або обставин/фактів побоювання застосування смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання. Як вірно зазначено судом 1-ї інстанції, позивачами не було надано жодної переконливої інформації, яка б підтверджувала існування у Таджикистані реальної загрози їх життю. Більш того, проаналізувавши матеріали справи, суд не установив будь-яких елементів переслідування позивачів через членство у партії Хізб ут-Тахрір аль-Ісламі на території Таджикистану чи рф. Суд апеляційної інстанції наголосив, що на думку Європейського суду з прав людини Хізб ут-Тахрір аль-Ісламі не є виключно мирною організацією, запропоновані нею зміни в конституційному устрої держав (наприклад, встановлення різних правових систем для різних категорій віруючих) є несумісними з принципами демократичного суспільства, а сама організація відмовляється від участі в демократичному процесі для досягнення влади (відповідно до рішення ЄСПЛ по справі Касимуханов і Сайбаталлов проти Росії (Kasymakhunov and Saybatalov v. Russia, №26261/05 и 26377/06).

Ухвалою Верховного Суду від 01.07.2025 касаційну скаргу Касаційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2025 року у справі №420/37097/24 повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою Верховного Суду від 04.08.2025 касаційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2025 року у справі №420/37097/24 повернути особі, яка її подала.

06.08.2025 ОСОБА_1 прибула до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області для повтроного подання заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У Головному управлінні Державної міграційної служби України в Одеській області відмовились приймати та реєструвати заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, натомість ОСОБА_1 затримали, склали протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП та рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства № 000511 від 06.08.2025 відносно громадянки Таджикистану ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі рішення № 000511 від 06.08.2025), яким вирішено примусово видворити з України громадянку Таджикистану ОСОБА_1 / ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обставин щодо відмови 06.08.2025 Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у реєстрації повторної заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідачем не заперечувались.

Рішенням № 000511 від 06.08.2025 мотивовано, що громадянка ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) не має підстав для подальшого проживання в Україні, не можу бути працевлаштована, мати законного, постійного джерела доходів згідно чинного законодавства, не може забезпечувати власні потреби, через що з метою отримання грошових коштів, може вчиняти злочини проти власності чим задати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян, громадянка ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) не має жодної з обставин, на підставі яких, відповідно до ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вона не може бути примусово видворена за межі України.

У рішенні № 000511 від 06.08.2025 викладені пояснення ОСОБА_1 , у яких вона зазначає, що 06.08.2025 добровільно звернулась до ГУДМС України в Одеській області із заявою-анкетою про визнання біженцем, однак у прийнятті такої заяви відмовили і одразу затримали її, роз`єднавши з неповнолітніми дітьми. Також зазначила, що має діючий паспорт громадянина Таджикистану № НОМЕР_1 зі строком дії до 19.07.2027 та їй не надано можливість добровільно покинути територію України разом з дітьми.

06.08.2025 уповноваженою особою Державної міграційної служби України в Одеській області складено протокол ПР МОД 012280 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за порушення законодавства про правовий статус іноземців та ОБГ, а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 203 КУпАП

06.08.2025 уповноваженою особою Державної міграційної служби України в Одеській області складено постанову ПН МОД 012279 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за порушення законодавства про правовий статус іноземців та ОБГ, а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 5100,00 гривень.

Рішенням Приморського районного суду м Одеси від 08.08.2025 у справі № 522/17868/25 позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України задоволено, затримано громадянку Таджикистану ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 06.02.2026 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2025 у справі № 522/17868/25 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України відмовлено.

У зазначеній постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2025 у справі № 522/17868/25 встановлено: «згідно дійсних обставин справи та як підтверджується позивачем, відповідачка має діючий паспортний документ № НОМЕР_1 , який перебуває на зберіганні Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУДМСУ в Одеській області.»

Листом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області вих. № 5100.5.1-8481/51.3-25 від 18.08.2025 підтверджено факт зберігання на обліку оригіналу паспортного документу серії 401637152 (період дії: 20.07.2017 19.07.2027), оформлений на ОСОБА_1 .

Факт отримання 09.01.2024 Управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області від ОСОБА_1 на зберігання оригіналів паспортних документів, в тому числі, документу серії 401637152, період дії від 20.07.2017 до 19.07.2027, підтверджується розпискою, виданою Управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області (а.с.179).

Отже, ОСОБА_1 має діючий паспортний документ № НОМЕР_1 , який перебуває на зберіганні Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУДМСУ в Одеській області, що встановлено постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.08.2025 у справі № 522/17868/25, а також підтверджується копіями розписки, виданою Управлінням з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області Латіповій Умеді Абдужалілвни про отримання від неї паспортних документів та листом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області вих. № 5100.5.1-8481/51.3-25 від 18.08.2025.

Рішення про примусове повернення щодо ОСОБА_1 не приймалось.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, - заява-анкета встановленого зразка, в якій іноземець або особа без громадянства просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням та обґрунтуванням однієї з підстав для такого визнання, зазначених у пунктах 1 і 13 частини першої цієї статті

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України;

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, якій відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, зазначених у пунктах 1 та 13 частини першої статті 1 цього Закону, у разі виникнення зазначених умов може повторно звернутися із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до п. 2.1. розділу ІІ Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 649 від 07.09.2011 (надалі - Правила № 649) Уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:

а) встановлює особу заявника;

б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб);

в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;

г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку;

ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);

е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;

є) проводить дактилоскопію заявника;

ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;

з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правничою допомогою мовою, яку розуміє заявник.

Рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа (п. 2.2. розділу ІІ Правил № 649).

Згідно п. 2.4. розділу ІІ Правил № 649 у разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС:

видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3);

під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.

У разі відсутності підстав для відмови в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС забезпечує можливість для заявника особисто або за допомогою законного представника скласти заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та вчиняє інші дії, передбачені п. 3.1. розділу ІІІ Правил № 649.

Відповідно до п. 3.2. розділу ІІІ Правил № 649 у день отримання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає заявникові під підпис у журналі реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні (додаток 4) довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до зазначеного журналу. Довідка видається строком на один місяць.

Наявні у матеріалах справи докази: копія анкети-заяви ОСОБА_1 від 06.08.2025, копія листа Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області вих. № К-565/6/5101-25/5100.5.1/8242-25 від 12.08.2025, свідчать про те, що позивач 06.08.2025 повторно звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, однак у реєстрації відповідної заяви було відмовлено, а ОСОБА_1 затримано. Вказані обставини не заперечувались представником відповідача у судовому засіданні.

З листа Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області вих. № К-565/6/5101-25/5100.5.1/8242-25 від 12.08.2025 вбачається, що Головне управління не вбачає порушень у недопущенні до реєстрації заяв від родини ОСОБА_8 , оскільки судова процедура станом на 06.08.2025 фактично не перебувала на завершальному етапі, у родини Латіпових відстунє право на повторне звернення шукачів захисту та ймовірність перебування шукачів захисту в декількох процедурах сфери міжнародного захисту не передбачена.

У матеріалах справи відсутні докази прийняття позивачем рішення про відмову в прийнятті повторно поданої заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ОСОБА_1 .

Також у матеріалах справи відсутні докази прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі повторно поданої заяви. Отже, на ОСОБА_1 поширювалась дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно ч. 8 ст. 30 Закону № № 3773-VI положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Як роз`яснено в п. 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Суд враховує, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 у справі № 420/37097/24, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного суду від 20.05.2025 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , які також діють в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до Державної міграційної служби України про визнання протиправними та скасування рішень про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Європейський суд з прав людини у справі «Hizb ut-Tahrir mа інші прокти Німеччини» («HIZB UT-TAHRIR and others against Germany» (заява № 31098/08)) надавши оцінку заявам, опублікованим заявником, визнав скаргу несумісною ratione materiae з положеннями Конвенції у значенні статті 35 § 3 (a) та відхилив скаргу. При цьому Суд зазначив, що перший заявник намагається відхилити статтю 11 Конвенції від її справжньої мети, використовуючи це право для ціле, які явно суперечать цінностям Конвенції, зокрема відданості мирному врегулюванню міжнародних конфліктів та святості людського життя (неофіційний переклад).

Питання щодо обґрунтованості повторної заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не є предметом розгляду цієї справи.

В той же час, під час прийняття оскаржуваного рішення про примусове видворення позивача відповідачу було достеменно відомо, про те, що позивач повторно звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 06.08.2025 із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, щодо якої відповідачем станом на 06.08.2025 не було прийнято рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у порядку, передбаченому Правилами № 649 та рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі повторно поданої заяви, отже, на ОСОБА_1 поширювалась дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та до неї не могло бути застосоване примусове видворення.

Також відповідач був обізнаний із тим, що ОСОБА_1 має дійсний паспортний документа і цей документ перебував на зберіганні Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

В оскаржуваному рішенні про примусове видворення відповідач зазначив, що позивач може вчиняти злочини проти власності чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян, однак докази на підтвердження зазначених обставин відповідач не надав.

Оцінюючи підстави прийняття відповідачем 06.08.2025 рішення про примусове видворення позивача, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийняте без дотримання вимог статей 26 та 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Встановлені судом обставини та досліджені докази свідчать про протиправність рішення № 000511 від 06.08.2025 про примусове видворення громадянки Таджикистану ОСОБА_1 , та наявність підстав для його скасування.

Керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 2, 4, 5, 7-9, 20, 72-79, 90, 241-246, 250, 255, 288 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 000511 від 06.08.2025 про примусове видворення громадянки Таджикистану, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Юлія ЧОРНУХА