Справа № 160/33318/24
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна, -
17.12.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Міністерство юстиції України зняти арешт з усього нерухомого майна боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме:
1) арешт, накладений на підставі ухвали без номеру, від 15.11.1998 року, наданою Залізничним відділом ДВС (реєстраційний номер обтяження: 4306542, зареєстрований 28.12.2006 року об 10:10:05 Другою сімферопольською державною нотаріальною конторою;
2) арешт, накладений на підставі ухвали без номеру, від 15.11.1983 року, наданою Залізничним районним судом м. Сімферополя (реєстраційний номер обтяження 7437094, зареєстрований 23.06.2008 року об 16:05:33 Першою сімферопольською державною нотаріальною конторою).
Позовні вимоги обґрунтовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо не зняття арешту з нерухомого майна позивачки, що був накладений Залізничним районним судом м. Сімферополя.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.12.2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.04.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
08.05.2025 від Міністерства юстиції України надано відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволенні позову відмовити, зазначивши, що на звернення представника позивачки Міністерством надано всю можливу інформацію та зокрема зазначено, що зняття арешту можливо за рішенням суду.
09.05.2025 представником Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одесса) надіслано до суду письмові пояснення щодо суті спірних правовідносин, в яких третя особа зазначає, що відсутність виконавчих проваджень відносно позивачки, в межах якого накладено арешт на майно ОСОБА_1 , та органу який в межах приписів Закону України «Про виконавче провадження» не може зняти арешт, не створює автоматичного обов`язку відповідача здійснювати дії щодо зняття арешту. Представник третьої особи зазначає, що захист майнові прав осіб, зокрема щодо зняття безпідставно накладеного арешту вирішується за правилами адміністративного судочинства.
16.05.2025 від позивача надійшли письмові пояснення в яких зазначено, що позивач намагалась встановити в рамках якої цивільної справи була винесена ухвала на підставі якої був накладений арешт на її майно, але отримала на свій запит до Малиновського районного суду м. Одеси відповідь, що паперові матеріали судових справ не передавались з Залізничного районного суду м. Сімферополя, а також в Малиновському районному суді м. Одеси відсутній доступ до електронної бази даних Залізничного районного суду м. Сімферополя. Отже, на думку позивача наразі, вона вичерпала всі можливі спроби отримати копії процесуальних документів та документів з матеріалів виконавчого провадження, які б надали їй змогу звернутися до суду за захистом свого права в порядку, встановленому ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження». Отже, позивач не може захистити своє порушене право шляхом подання позовної заяви про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту, оскільки не має об`єктивної можливості визначити коло відповідачів за таким позовом, крім того відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт накладено на невизначене майно, тобто усе майно, яке належить ОСОБА_1 , що в свою чергу унеможливлює подання позовної заяви з визначенням майна, з якого необхідно зняти арешт.
15.08.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення в яких зазначено, що Міністерство юстиції України до якого з адвокатськими запитами зверталась адвокат Андрієнко В.А. в інтересах позивача, не надав жодної інформації щодо наявності арештів накладених на майно, належне на праві власності ОСОБА_1 , та не зміг підтвердити законність накладення та існування арешту майна, а також зважаючи на те, що чисельність працівників головних управлінь юстиції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі була повністю скорочена, а повноваження по виконанню обов`язків, в тому числі і у всіх державних нотаріальних конторах, що розташовані на території Автономної Республіки Крим, не були передані іншим органам, а також зважаючи на те, що арешти були зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в 2006 та 2008 роках, без зазначення підстав виникнення обтяження, даних про обтяжувача, достатніх даних про особу, щодо майна якої встановлено обтяження, ідентифікаційного коду цієї особи, дати та місця її народження, місця проживання, даних документа, що посвідчує особу (номер та серія, ким виданий), виконання будь-яких дій, визначених Законом України «Про виконавче провадження» з виконання, припинення, повернення виконавчого провадження є об`єктивно неможливими, а отже на даний час продовжується порушення законних прав ОСОБА_1 на володіння, користування та розпорядження майном, належним їй на праві власності. Отже, на думку позивача єдиним органом, який може відновити право позивача є Міністерство юстиції України, а тому не зняття відповідачем арешту з майна позивача є протиправною бездіяльністю органу державної влади і порушене право Позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання Відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача. Аналогічний правовий висновок підтриманий Верховним Судом у постанові від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , звернулась до приватного нотаріуса з метою вчинення нотаріальної дії, а саме щодо укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, за результатами чого приватним нотаріусом їй було повідомлено, що вона позбавлена можливості, це зробити, оскільки на все її невизначене майно накладено арешт, а саме:
24 червня 2024 року від Малиновського районного суду міста Одеси надійшла відповідь № 11/1412024 на вищезазначений запит, в якій було роз`яснено, що станом на день складання листа, до Малиновського районного суду м. Одеси не передавались паперові матеріали судових справ Залізничного районного суду м. Сімферополя, а також архів вказаного суду, а також у суді відсутній доступ до електронної бази даних Залізничного районного суду м. Сімферополя.
На підставі вищевикладеного, Малиновським районним судом м. Одеси було повідомлено, що у суді відсутні будь-які відомості щодо арешту, накладеного ухвалою Залізничного районного суду м. Сімферополя від 15.11,1983 року.
24.09.2024 року адвокатом Андрієнко В.А. було надіслано адвокатський запит до Міністерства юстиції України щодо надання інформації щодо наявних правонаступників Першої сімферопольської нотаріальної контори та Другої сімферопольської нотаріальної контори та даних, щодо передачі документів з органів ДВС АР Крим до органів та управлінь Міністерства юстиції України на підконтрольній території України.
03.10.2024 року адвокатом Андрієнко В.А. було отримано відповідь від Міністерства юстиції України на вищезазначений адвокатський запит. З відповіді вбачається, що згідно з розподілом граничної чисельності працівників територіальних органів юстиції на 2014 рік, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 25-04.2014 року N° 92/7, чисельність працівників головних управлінь юстиції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі була повністю скорочена, а повноваження но виконанню обов`язків не були передані іншим органам, в тому числі і у всіх державних нотаріальних конторах, що розташовані на території Автономної Республіки Крим. Також у відповіді зазначено, що будь-які. документи нотаріального діловодства та архіву державних нотаріальних контор, які здійснювали діяльність на території Автономної Республіки Крим, до державних нотаріальних архівів України передані не були, крім того, відомості щодо документів, які зберігалися в державних нотаріальних конторах на території Автономної Республіки Крим до 20.02.2014 року, у Міністерстві юстиції України відсутні.
З огляду на ту обставину, що наразі в базі даних Автоматизованої системи виконавчого провадження відсутні виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 , у суді відсутні документи, які начебто стали підставою для відкриття виконавчого провадження та відсутні органи, які є правонаступниками нотаріальних контор та виконавчих служб, які здійснювали діяльність на території Автономної Республіки Крим, 29.10.2024 року адвокатом Андрієнко В.А. було надіслано до Міністерства юстиції України заяву про зняття арешту з майна ОСОБА_1 .
На вищевказану заяву було отримано лист - відповідь, з якого вбачається, що діяльність територіальних органів Міністерства юстиції України, у тому числі органів державної виконавчої служби, на окупованих територіях є об`єктивно неможливою. На даний час у Департаменті державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, з об`єктивних причин, відсутня можливість витребувати у посадових осіб органів державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим та м. Севастополя матеріали виконавчих проваджень або інформацію щодо стану виконання рішень суду, інших органів (посадових осіб), що перебувають або перебували на примусовому виконанні в даних органах державної виконавчої служби. Крім того листом роз`яснено, що оскільки первинні документи виконавчих проваджень органів державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на паперових носіях, залишились перебувати у відповідних, територіальних органах державної виконавчої служби Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України можливо здійснити пошук запитуваної інформації лише шляхом використання пошукової бази автоматизованої системи виконавчого провадження.
Крім того, у листі - відповіді зазначено, що згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що упродовж 2006 - 2008 років, виконавчі провадження, боржником за якими с ОСОБА_1 , на виконанні в органах державної виконавчої служби не перебували та зареєстрованими не значаться.
Також, у своїй відповіді Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомив, що на даний час не виявляється можливим: надати інформацію про перебування на виконанні виконавчого провадження, в ході примусового виконання якого на підставі постанови Залізничного відділу ДВС Другою Сімферопольською державною нотаріальною конторою 28.12.2006 року внесено обтяження № 4306542 про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 . Окрім вищевказаного, своїм листом Департамент державної виконавчої служби проінформував, що підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» , відповідно до ч. 5 цієї статті Закону, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Таким чином в розпорядженні суду, виконавчих служб. Міністерства юстиції України відсутня будь-яка інформація, щодо наявності ухвал про накладання арешту на майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . наявності виконавчих проваджень, у яких боржником є Позивач та на підставі яких, в подальшому були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості про обтяження - арешту на нерухоме майно.
На вказану заяву жодної відповіді не отримано.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на наступне.
У постанові Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Міністерство юстиції України згідно з Положенням про нього, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 р. № 228, є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань банкрутства та державну політику у сфері запобігання неплатоспроможності боржників, у сфері нотаріату, організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - виконання рішень), державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації обтяжень рухомого майна, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, реєстрації статуту територіальної громади м. Києва, реєстрації статутів Національної академії наук та національних галузевих академій наук, у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, з питань утримання військовополонених, у сфері правової освіти населення; забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації; забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції.
Відповідно до Закону України «Про звернення громадян», Указу Президента України від 07 лютого 2008 року № 109 «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування» та з метою поліпшення умов реалізації конституційного права громадян на особисте звернення до Міністерства юстиції України, його територіальних органів, підприємств, установ та організацій затверджено Порядок розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України, його територіальних органах, підприємствах, установах та організаціях, що належать до сфери його управління (наказ Мінюста 15.02.2017 № 388/5) (далі Порядок - №388/5).
Згідно до п.12 розділу ІІ Порядку якщо питання, порушені в одержаному зверненні, запиті на отримання публічної інформації, не належать до компетенції Міністерства юстиції України, органу, установи юстиції, звернення, запит на отримання публічної інформації в термін не більше п`яти днів пересилається за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється особі, яка подала звернення, запит на отримання публічної інформації.
Пунктами 7 та 8 розділу ІІІ Порядку передбачено, що якщо у зверненні, запиті на отримання публічної інформації поряд з питаннями, що належать до компетенції Міністерства юстиції України, органу, установи юстиції, порушуються питання, які підлягають вирішенню в інших органах державної влади чи місцевого самоврядування, то під час надання відповіді на таке звернення, запит на отримання публічної інформації роз`яснюється порядок вирішення цих питань.
Відповідь за результатами розгляду звернень громадян, запитів на отримання публічної інформації обов`язково надається заявнику тим органом, який його отримав.
Розділом IV Порядку передбачені строки розгляду зверненя громадян, та зокрема зазначено, що звернення громадян розглядаються та вирішуються у строк не більше одного місяця з дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх надходження.
Якщо в місячний строк вирішити порушені у зверненні питання неможливо, за рішенням керівництва Міністерства юстиції України, органу, установи юстиції встановлюється необхідний строк для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення, до завершення раніше визначеного строку виконання.
Загальний строк вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
З огляду на викладене, а також відсутності будь якої відповіді на заяву позивачки про зняття арешту, суд вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 .
Згідно з положеннями ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з частиною п`ятою ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.
Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).
У цьому аспекті заслуговує на увагу рішення Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» щодо необхідності додержання принципу належного урядування та порядку втручання держави у право особи на мирне володіння своїм майном. У пунктах 70-71 зазначеного рішення наголошено, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Потреба державного органу виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Резюмуючи вищевикладене, а також враховуючи практику Європейського Суду з прав людини та її обов`язковість для застосування в умовах дотримання Конвенції, суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність компетентного органу не може позбавити особу права на захист порушених прав, свобод та інтересів.
Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).
Враховуючи сукупність викладених обставин, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні докази у їх сукупності при безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки, суд дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа - Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Зобов`язати Міністерство юстиції України зняти арешт з нерухомого майна боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
- накладений на підставі ухвали без номеру, від 15.11.1998 року, наданою Залізничним відділом ДВС (реєстраційний номер обтяження: 4306542, зареєстрований 28.12.2006 року об 10:10:05 Другою сімферопольською державною нотаріальною конторою);
- накладений на підставі ухвали без номеру, від 15.11.1983 року, наданою Залізничним районним судом м. Сімферополя (реєстраційний номер обтяження 7437094, зареєстрований 23.06.2008 року об 16:05:33 Першою сімферопольською державною нотаріальною конторою).
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України в розмірі 968,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна