Справа № 200/2566/25
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

16 вересня 2025 року

м. Київ

справа №200/2566/25

адміністративне провадження № К/990/37461/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єзеров А.А., суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 16.04.2025 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2025 у справі № 200/2566/25 за фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про визнання протиправним та скасування розрахунку,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі - відповідач), в якому просив:

визнати розрахунок сум адміністративно-господарського санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 у розмірі 51675,37 грн, складений Донецьким обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, протиправним.

скасувати розрахунок сум адміністративно-господарського санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 у розмірі 51675,37 грн, складений Донецьким обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.

Донецький окружний адміністративний суд ухвалою від 16.04.2025, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2025 відмовив у відкритті провадження у на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, у зв`язку з тим, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, позивач оскаржив їх у касаційному порядку, просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 16.04.2025 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2025, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Дослідивши зміст касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з частиною другою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові)), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо, зокрема, суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

У пункті 2 частини другої цієї статті встановлено, що суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Донецький окружний адміністративний суд ухвалою від 16.04.2025, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2025 відмовив у відкритті провадження у на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, у зв`язку з тим, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства України.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у даних правовідносинах слід застосувати правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.01.2024 у справі №340/4174/23 та сформований за подібних правовідносин. Разом з тим дійшов висновку про те, що оскаржуваний розрахунок не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, а тому не може бути предметом спору. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Водночас законність дій відповідача щодо його створення/надіслання, а також дій по обчисленню зазначених у ньому сум адміністративно-господарських санкцій не може бути предметом самостійного розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Першого апеляційного адміністративного суду.

На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначав, що предметом позову у даній адміністративній справі є оскарження не акта, а дій Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю щодо нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2024 році в розмірі 51675,37 грн, які визначені позивачу до сплати на підставі розрахунку адміністративно-господарських санкцій.

Розглянувши мотиви і доводи касаційної скарги суд апеляційної інстанції ухвалив постанову від 11.08.2025 про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

В свою чергу залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив з обґрунтованості застосування судом першої інстанції до даних правовідносин висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.01.2024 у справі №340/4174/23.

Не погодившись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, позивач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

На обґрунтування касаційної скарги позивач зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті касаційного провадження у справі, посилаються на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 10.01.2024 у справі № 340/4174/23, який протирічить положенням частини другої статті 55 Конституції України, з урахуванням рішень Конституційного Суду від 25.11.97 № 6-зп, від 14.12.2011 № 19-рп/2011 та завданням адміністративного судочинства, викладених у статті 2 КАС України. У зв`язку з чим, просить здійснити відступлення від висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 10.01.2024 у справі №340/4174/23 та застосованого судами першої і апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

Розглянувши мотиви і доводи касаційної скарги, якими позивач обґрунтовує незаконність оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про необхідність їх відхилення.

Так надісланий позивачу розрахунок, створений відповідачем на підставі інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, не є індивідуальним актом у розумінні КАС України, який може бути оскаржений до адміністративного суду, а законність такого розрахунку чи дій відповідача щодо його створення/надіслання, а також обчислення у ньому сум адміністративно-господарських санкцій не може бути предметом самостійного розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів вважає, що мотиви судів першої і апеляційної інстанцій, якими вони керувалися ухвалюючи рішення про відмову у відкритті провадження у справі, відповідають правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 10.01.2024 у справі №340/4174/23.

В свою чергу позивач вважає, що застосований судами висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.01.2024 у справі №340/4174/23 є неефективним, оскільки відсутня єдина практики з питання можливості оскарження розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в адміністративному судочинстві та просить Суд застосувати механізм відступлення від даного висновку.

На цій підставі Суд вказує, що Велика Палата Верховного Суду, зокрема в постанові від 05.10.2022 у справі №922/1830/19 вказала, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, тощо.

До того ж, відповідно до сталої практики ЄСПЛ відступ від раніше сформованої правової позиції повинен мати реальне підґрунтя, про що йдеться, зокрема, у пункті 70 рішення "Chapman v. the United Kingdom" (заява №27238/95).

Таким чином, необхідність відступу має виникати з певних визначених об`єктивних причин, такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані. Причинами для відступу можуть бути лише вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховний Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

Разом з тим, скаржник у касаційній скарзі не навів належних обґрунтувань можливості відступлення від висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 10.01.2024 у справі №340/4174/23, а фактично висловив незгоду з вказаною правовою позицією мотивуючи це потребою здійснити правову переоцінку Верховним Судом спірних правовідносин.

Станом на день винесення цієї ухвали, Верховний Суд від згаданого у постанові від 10 2024 року у справі №340/4174/23 висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах із застосуванням виняткового механізму, закріпленого частиною першою статті 346 КАС України, не відступав і колегія суддів також не вважає за потрібне відступати від зазначеного висновку. Крім того, така необхідність належним чином не обґрунтована скаржником у касаційній скарзі.

Колегія суддів також вважає, що законність дій відповідача щодо його створення/надіслання та дій по обчисленню зазначених у ньому сум адміністративно-господарських санкцій не може бути предметом самостійного розгляду в порядку адміністративного судочинства, враховуючи, що такі дії вчинені Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю на виконання покладених Законом України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991 №875-XII завдань.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 30.01.2019 у справі № 803/3/18, від 02.02.2023 у справі №260/3380/21 вказала, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Оскаржуваний розрахунок адміністративно-господарських санкцій за своєю суттю не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача, а тому не може бути предметом спору. Вирішення судами справ, предмет спору у яких не стосується жодних порушених прав, зокрема, суб`єкта господарювання, не підлягає судовому розгляду.

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки справу, яку не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, слід розуміти у такому контексті, що спір взагалі не підлягає судовому розгляду.

З огляду на те, що розгляд заявлених позовних вимог перебуває поза межами не лише юрисдикції адміністративних судів, а й не належить до юрисдикції жодного іншого суду, підстав для роз`яснення позивачу до суду якої юрисдикції належить його вирішення, немає.

Таким чином, оскаржувані судові рішення є вмотивованими і такими, що ґрунтується на законі, зокрема положеннях частини першої статті 238 КАС України. Правильне застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Зазначені в касаційній скарзі міркування та судження не применшують правильності висновків рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням наведеного суд, касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 238, 248, 328, 333, 355, 359 КАС України, Суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 16.04.2025 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2025 у справі № 200/2566/25.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб