Справа № 140/4392/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року ЛуцькСправа № 140/4392/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення від 04 березня 2025 року №UA205140/2025/000086/2 про коригування митної вартості товарів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 березня 2025 року декларант позивача подав до Волинської митниці митну декларацію (МД) №25UA47U6, в якій митну вартість оцінюваного товару (тягач сідельний) визначив за основним методом, тобто за ціною договору (контракту), й до фактурної вартості 15250,00 євро додано також транспортні витрати у сумі 23076,23 грн (529,98 євро). Проте відповідач відмовив у митному оформленні товару за заявленою вартістю і прийняв рішення від 04 березня 2025 року №UA205140/2025/000086/2, визначивши митну вартість за резервним методом на рівні 21940,00 євро, що призвело до збільшення митних платежів. При цьому митний орган дійшов висновку, що вартість товару, що ввозиться на митну територію України, не може бути визнана за вибраним декларантом методом з огляду на те, що подані документи не містять усіх даних для підтвердження митної вартості та містять розбіжності.

Позивач не погоджується із таким рішенням й вважає, що воно не містить обґрунтованих пояснень щодо його прийняття, адже для митного оформлення відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) декларант надав документи, які підтверджують як вартість оцінюваного товару (договір купівлі-продажу, рахунок (інвойс)), так і витрати на транспортування (довідку про витрати на доставку). Жодних розбіжностей чи суперечностей подані документи не містили.

З приводу сумнівів митного органу в достовірності витрат на транспортування товару позивач зазначила, що надала довідку від 03 березня 2025 року про понесені витрати до державного кордону України (на доставку сідельного тягача марки та моделі DAF, vin НОМЕР_1 , та напівпричепа Schmitz, vin НОМЕР_2 , у розмірі 1000,38 євро, з них витрати на доставку тягача - 529,98 євро (Ардуа, Бельгія - Ягодин, Україна). Позивач вважає, що оскільки МК України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, то довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

На думку позивача, у спірному рішенні відповідач безпідставно покликається і на розбіжності щодо невідповідності статистичної вартості товару в експортній митній декларації країни відправлення та вартості товару в рахунку-фактурі. Статистична вартість не впливає на рівень заявленої митної вартості імпортованого ФОП ОСОБА_1 товару. Поряд з тим в митній декларації країни відправлення від 25 лютого 2025 року №25BE06B1 в графі «іnvoice value» (фактурна вартість) зазначена вартість товару 15250,00 євро, що відповідає узгодженій сторонами договору ціні товару.

Позивач вважає, що спірне рішення не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на нормах чинного законодавства та воно не відповідає вимогам пунктів 2, 4 частини другої статті 55, статті 64 МК України; відповідач не вказав, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах; не наведено жодних пояснень чи розрахунків і щодо здійснених коригувань.

З наведених підстав позивач просив задовольнити позов.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Ухвалою судді від 19 травня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання Волинської митниці про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.84).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.32-40). В обґрунтування цієї позиції вказав, що при проведенні відповідно до положень статті 54 МК України митного контролю правильності визначення декларантом митної вартості товару за МД 25UA47U6 від 04 березня 2025 року відбулось автоматичне спрацювання декількох профілів ризику Автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) та у поданих документах було встановлено розбіжності. Так у довідці про витрати на доставку зазначена сума 1000,38 євро, з них витрати на доставку тягача за маршрутом Бельгія-Україна становлять 529,98 євро, проте не надано квитанцій, чеків та/або інших платіжних документів, що підтверджують складові цих витрат; зазначена сума включає витрати перевізнику, а до митного оформлення не надано договори (контракти) про перевезення, рахунки на оплату, банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг перевізнику; відсутня інформація й щодо вартості транспортування по загальному маршруту до місця доставки товару. Крім того, відповідно до копії митної декларації країни відправлення статистична вартість товару становить 15650,00, тоді як в рахунку-фактурі 15250,00 євро.

Відповідач вважає, що його рішення відповідає вимогам митного законодавства, а декларант не спростував сумніви митного органу у достовірності поданих документів. З наведених підстав та через неможливість застосування наступних методів визначення митної вартості (у зв`язку із відсутністю у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари та відсутності вартісної основи для розрахунку) митну вартість визначено за резервним методом відповідно до статті 64 МК України на підставі цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби (далі ЄАІС Держмитслужби).

У відповіді на відзив (а.с.86-93) позивач просила позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково наголосивши, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару. Різниця між задекларованою вартістю товару та вартістю схожих товарів не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів, зокрема й тому, що імпортований товар має свої особливості.

Відповідач заперечення на відповідь на відзив не подав.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази встановив такі обставини.

24 лютого 2025 року між компанією CALSTRA BVBA (продавець) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) укладено контракт купівлі-продажу №01-25, предметом якого є поставка тягача DAF XF 480, 2018 року виготовлення, за погодженою сторонами ціною - 15250,00 євро (а.с.12-14).

04 березня 2025 року для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України товару «Тягач сідельний DAF, модель XF480FT, був у використанні, календарний рік виготовлення - 2018, модельний рік виготовлення - 2018, номер кузова (рами, шасі) - НОМЕР_1 , об`єм двигуна 12902 куб.см, двигун - дизель, потужність - 355 кW, повна маса - 20500 кг, власна маса - 8087 кг, колір - білий, тип кузову - тягач сідельний, колісна формула - 4х2, країна походження: NL» декларант в інтересах позивача подав МД №25UA47U6 (а.с.10). Фактурна вартість імпортованого товару становить 15250,00 євро (еквівалентно 664010,9310 грн). Митну вартість визначено на рівні 687087,16 грн, з урахуванням транспортних витрат у розмірі 529,98 євро (23076,23 грн). Для підтвердження митної вартості надано: зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу товарів від 24 лютого 2025 року №01-25 (а.с.12-14); рахунок-фактуру (iнвойс) від 24 лютого 2025 року №25053 (а.с.15); платіжний документ, що підтверджує оплату товару, від 25 лютого 2025 року №3 (а.с.19); довідку про витрати на доставку від 03 березня 2025 року (а.с.21); свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 25 лютого 2025 року № НОМЕР_3 (а.с.17-18); висновок експертного дослідження від 03 березня 2025 року №88 (а.с.22); митну декларацію країни відправлення від 25 лютого 2025 року №25ВE06В1 (а.с.20).

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару в електронному повідомленні декларанту митним органом вказано на такі розбіжності у документах: 1) у довідці про витрати на доставку від 03 березня 2025 року зазначені витрати на доставку в загальній сумі 1000,38 євро, з них витрати на доставку тягача за маршрутом Бельгія-Україна становлять 529,98 євро, однак під час митного оформлення не було надано числового розрахунку розподілу транспортних витрат на оцінюваний товар, квитанцій, чеків та/або інших платіжних документів, що підтверджують складові транспортних витрат; серед статей витрат зазначені витрати перевізнику, а до митного оформлення не подано договори (контракти) про перевезення, рахунки на оплату, банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг перевізнику; витрати на транспортування надані лише за межами митної території України без вартості транспортування по загальному маршруту до місця доставки товару; 2) відповідно до копії митної декларації країни відправлення від 25 лютого 2025 року №25BE06B1 статистична вартість товару становить 15650,00, що суперечить вартості в рахунку-фактурі від 24 лютого 2025 року №25053 15250,00 євро. Запропоновано надати: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; транспортні (перевізні) документи; банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг (за наявності оплати); висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (а.с.59 зворот-60).

Не є спірною та обставина, що на електронне повідомлення митниці декларант позивача листом від 04 березня 2025 року повідомив про надання усіх документів до митного оформлення та про відсутність інших документів.

04 березня 2025 року Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000086/2 (а.с.8). Як зазначено у графі 33 рішення, зважаючи на те, що документи, подані для підтвердження митної вартості товарів, не містять усіх відомостей та місять розбіжності (тут дослівно ті, про які йшлося в повідомленні декларанту), а також на спрацювання ризиків АСАУР та у зв`язку із неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - через відсутність у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта), митну вартість згідно зі статтею 64 МК України визначено за резервним методом на підставі цінової інформації ЄАІС згідно з МД №UA205170/2025/005161 від 03 березня 2025 року на рівні 21940,00 євро. Митницею за основу взято вартість товару «Сідельний тягач марки DAF, модель XF480FT, дизельний, робочий об`єм двигуна 12902 куб.см, потужність - 355 кW, календарний рік виготовлення 2018.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Згідно з частиною першою статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За приписами частини першої статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як передбачено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок щодо застосування норм статей 53, 54 МК України Верховний Суд зробив в ряді постанов, зокрема в постановах 12 березня 2019 року у справі №826/2313/16, від 27 березня 2020 року у справі №540/2605/18, від 25 листопада 2020 року у справі №1.380.2019.001657, від 21 жовтня 2021 року у справі №420/4820/19.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Як передбачено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

За приписами частин першої, другої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) декларант позивача самостійно подав: зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу товарів від 24 лютого 2025 року №01-25 (а.с.12-14); рахунок-фактуру (iнвойс) від 24 лютого 2025 року №25053 (а.с.15); платіжний документ, що підтверджує оплату товару, від 25 лютого 2025 року №3 (а.с.19); довідку про витрати на доставку від 03 березня 2025 року (а.с.21).

Разом із цими документами декларант надав також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 25 лютого 2025 року № НОМЕР_3 (а.с.17-18); висновок експертного дослідження від 03 березня 2025 року №88 (а.с.22); митну декларацію країни відправлення від 25 лютого 2025 року №25ВE06В1 (20).

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Так відповідно до контракту від 24 лютого 2025 року №01-25 (а.с12-14), укладеного між продавцем CALSTRA BVBA та покупцем ФОП ОСОБА_1 , предметом поставки є тягач DAF XF 480, 2018 року виготовлення; продавець зобов`язується передати покупцю товар з характеристиками та на умовах згідно з фактурою; оплата за поставлений товар здійснюється покупцем в євро шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок продавця; загальна вартість товару за цим контрактом становить 15250,00 євро; покупець здійснює повну попередню оплату за товар (пункти 1, 4).

Згідно з рахунком-фактурою від 24 лютого 2025 року №25053 (а.с.15) вартість товару (тягач DAF XF 480, рік виготовлення 2018) становить 15250,00 євро. Банківським платіжним документом від 25 лютого 2025 року №3 на суму 15250,00 євро підтверджено проведення оплати за товар (а.с.19).

Ціна товару в рахунку-фактурі від 24 лютого 2025 року №25053 (15250,00 євро) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД №25UA47U6 від 04 березня 2025 року (графа 22).

Пунктом 1.2 контракту обумовлено, що продавець зобов`язаний разом з товаром надати покупцеві оригінали документів: рахунка-фактури (інвойсу), договору страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, технічного паспорту на транспортний засіб, експортну документацію із зазначенням ціни товару, що відповідає ціні, зазначеній в контракті.

З приводу аргументів митного органу щодо наявності числових розбіжностей в декларації країни відправлення від 25 лютого 2025 року №25BE06B1 (15650) та в рахунку-фактурі (інвойсі) від 24 лютого 2025 року №25053 (15250,00 євро), то суд зазначає, що митну декларацію країни відправлення не вказано у частині другій статті 53 МК України в переліку документів, які надаються для підтвердження митної вартості. Саме інвойс є основним комерційним документом у цьому разі, який підтверджує заявлену митну вартість товару, та він містить ціну товару, визначену безпосередньо продавцем і покупцем в угоді. Митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення (допомагає ідентифікувати товар, що перетинає кордон, та підтвердити його легальність). В митній декларації країни відправлення від 25 лютого 2025 року №25BE06B1 в графі «іnvoice value» (фактурна вартість) вказано 15250,00 євро, як і в договорі купівлі-продажу від 24 лютого 2025 року №01-25, рахунку-фактурі (інвойсі) від 24 лютого 2025 року №25053.

Отже, фактурна вартість оцінюваного товару підтверджується поданими до митного оформлення документами.

За правилами частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (пункт 5).

Пунктами 6, 8 частини другої статті 53 МК України установлено, що декларант має обов`язок подати документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, лише якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, лише якщо здійснювалося страхування.

Згідно з пунктом 3.1 контракту від 24 лютого 2025 року №01-25 продавець поставляє покупцю товар на умовах EXW, Ардуа відповідно до Правил Інкотермс, 2020.

Умови поставки EXW (Ex Works - Франко-завод) означають, що продавець виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Покупець несе всі витрати та ризики, пов`язані з перевезенням товару від приміщення продавця до кінцевого пункту призначення (завантаження товару на свій транспортний засіб, перевезення до країни призначення).

Тобто, за визначеними умовами поставки покупець самостійно організовує забір товару, відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, самостійно організовує весь процес транспортування, включаючи вибір перевізника, маршруту та оплату всіх пов`язаних витрат, виконує всі експортні та імпортні митні процедури, самостійно вирішує, чи страхувати вантаж.

Декларант до фактурної вартості додав витрати на перевезення товару у розмірі 529,98 євро (23076,23 грн).

Для підтвердження витрат на транспортування відповідачу було надано довідку про витрати на доставку від 03 березня 2025 року (а.с.21), згідно з якою витрати на доставку сідельного тягача XF 480 FT, vin НОМЕР_1 , та напівпричепа Schmitz SKO24, vin НОМЕР_2 , до державного кордону України разом становлять 1000,38 євро, з них: на доставку тягача - 529,98 євро (Ардуа, Бельгія - Ягодин, Україна) та напівпричепа - 470,40 євро (Велддріл, Нідерланди - Ягодин, Україна) та такі витрати включають: 576,38 євро паливо, 210,00 євро - оплата перевізнику, 214,00 євро - оплата доріг Європою.

З експортної декларації від 25 лютого 2025 року №25ВE06В1 (а.с.20) вбачається, що транспортний засіб (переданий продавцем позивачу у місті Ардуа, Бельгія) слідував власним ходом такими країнами: Бельгія, Нідерланди, Німеччина, Польща. Розподіл витрат у довідці на доставку від 03 березня 2025 року є логічним: для того, аби забрати напівпричіп, тягач курсував з Бельгії до Нідерландів, а вже звідти через Німеччину, Польщу до України.

Суд зазначає, що законодавець не ставить в обов`язок декларанту подання конкретних документів, які підтверджують транспортні витрати.

Як виснував Верховний Суд у постанові від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (якими) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Суд погоджується із позивачем, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару (містять розподіл за маршрутом) та їх числові значення. Окрім заявлених витрат жодних інших витрат позивачем понесено не було (інше не випливає ні з умов контракту, ні з рахунка-фактури).

Відсутність у довідці витрат територією України не має значення у цілях визначення митної вартості, адже пункт 5 частини десятої статті 58 МК України прямо визначає, що при визначенні митної вартості враховуються виключно витрати (якщо вони не включалися до ціни) на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Тому будь-які витрати територією України впливу на складові митної вартості не мають.

Відповідач не надав доказів, що загальна сума витрат 1000,38 євро з розподілом на два транспортні засоби - тягач (оцінюваний товар) та напівпричіп (призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом) не відповідає заявленим витратам позивача (паливо, винагорода водію, оплата транспортних доріг).

Суд повторює, що МК України не містить обов`язку надавати будь-які бухгалтерські документи, на що вказував Верховний Суд у постанові від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14. З жодних документів, які були подані до митного оформлення, не вбачається про залучення до перевезення транспортно-експедиційну компанію.

Суд наголошує, що відповідно до частини третьої статті 53 МК України вимога про надання договору (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаного з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписки з бухгалтерської документації; транспортних (перевізні) документів; банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортних послуг (за наявності оплати); висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, є обґрунтованою тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

Декларант не надав частину із цих документів, бо такі у нього відсутні і їх наявність не була передбачена учасниками операцій з імпорту товару (пункт 1.2 контракту від 24 лютого 2025 року №01-25).

Воднораз, витребовуючи висновок про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, відповідач не навів обґрунтування, які складові митної вартості такий документ має підтвердити та яким чином він надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність яких не виявлено. Однак за обставин позивач надавав митному органу висновок експертного дослідження від 03 березня 2025 року №88 (а.с.22).

Оскільки доказів того, що позивач вступав у договірні відносини із третіми особами матеріали справи не містять і відповідач таких також не надав (хоч транспортний засіб рухався територією кількох країн Євросоюзу), то безпідставною є вимога митного органу надати договір з третіми особами, пов`язаними з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається, а також рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), виписку з бухгалтерської документації.

Сумніви митного органу щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях.

У спірному рішенні неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості декларантом (які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню), при тому що митну вартість складають ціна товару фактурна вартість та витрати на перевезення.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

У спірному рішенні митний орган взяв за основу митну вартість згідно з МД №UA205170/2025/005161 від 03 березня 2025 року, збільшивши митну вартість з 15779,98 євро до 21940,00 євро. Ненадання цього документа суду не дає підстав перевірити його на предмет належності як доказу.

Разом з тим, при вирішенні спору суд враховує, що за усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10 червня 2021 року у справі №815/6854/17, від 14 липня 2020 року у справі №809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому наявна інформація, яка міститься в АСАУР, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в АСАУР інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Тож вартість аналогічних чи подібних товарів може істотно відрізнятись з огляду на технічний стан транспортного засобу, пробіг, умови поставки тощо. Тому формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за обраним декларантом методом.

Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2025 у справі №300/784/24).

На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеною декларантом митною вартістю товару. Тому підстави вважати, що рішення відповідача від 04 березня 2025 року №UA205140/2025/000086/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні, а отже це рішення підлягає скасуванню як протиправне.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати - зі сплати судового збору та на правничу допомогу.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано такі документи: договір про надання правничої допомоги від 16 квітня 2025 року №37/25 (а.с.23-24), рахунок від 16 квітня 2025 року №1 (а.с.95), акт виконаних робіт від 28 травня 2025 року №1 (а.с.97), детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних робіт та здійснення витрат, необхідних для надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 16 квітня 2025 року №37/25 (а.с.97 зворот), платіжну інструкцію від 22 квітня 2025 року №193 (а.с.96).

Відповідно до пункту 1.1 договору від 16 квітня 2025 року №37/25 адвокат Таргоній П.В. приймає на себе доручення клієнта ФОП ОСОБА_1 по наданню останній правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар за дії адвоката по наданню правової допомоги і фактичні витрати адвоката, понесені ним у зв`язку з виконанням цього договору у справі про визнання протиправним та скасування рішення Волинської митниці від 04 березня 2025 року №UA205140/2025/000086/2 про коригування митної вартості товарів.

Рахунком від 16 квітня 2025 року №1 (а.с.95) та актом виконаних робіт від 28 травня 2025 року №1 (а.с.97) підтверджено надання адвокатом Таргонієм П.В. комплексу юридичних послуг на підставі договору від 16 квітня 2025 року №37/25 на суму 8000,00 грн, оплату яких проведено платіжною інструкцією від 22 квітня 2025 року №193 (а.с.96).

Як слідує із детального опису робіт (наданих послуг), адвокатом у справі №140/4392/25 про визнання протиправним та скасування рішення Волинської митниці від 04 березня 2025 року №UA205140/2025/000086/2 про коригування митної вартості товарів надано наступні послуги: з`ясування фактичних обставин справи в клієнта (усна консультація), вивчення наданих документів, законодавства та судової практики, формування попередньої правової позиції, підготовка та належне оформлення позовної заяви, вивчення та правовий аналіз відзиву на позовну заяву, підготовка та належне оформлення відповіді на відзив на позовну заяву (а.с.97 зворот).

Відповідач заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю із категорією справи і предметом позову (а.с.99-101).

Суд зауважує, що позивач вільний у виборі адвоката та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2022 року у справі №520/6658/21).

Оцінюючи склад та розмір витрат на правничу допомогу, які заявлено до відшкодування, суд враховує фактичний обсяг наданих адвокатом послуг при оскарженні одного рішення суб`єкта владних повноважень (спірні відносини регулюються нормами МК України та великої кількості підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають опрацюванню адвокатом, не передбачають; такі послуги, як з`ясування фактичних обставин в клієнта, вивчення наданих доказів, законодавства, судової практики та формування правової позиції охоплюються загальною діяльністю адвоката та за змістом входять до послуги з підготовки позову). Тож виходячи із принципів обґрунтованості розміру витрат, заперечення відповідача щодо обсягу наданих послуг та їх вартості, суд дійшов висновку про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 3500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Такий розмір відповідає критерію реальності наданих послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Звертаючись до суду через підсистему «Електронний суд», позивач, застосовуючи коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, сплатив судовий збір у сумі 968,96 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 22 квітня 2025 року №194 (а.с.6), випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.28).

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судові витрати у сумі 4468,96 грн (968,96 грн - витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, та 3500,00 грн - витрати на правничу допомогу адвоката).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Волинської митниці (44350, Волинська область, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці від 04 березня 2025 року №UA205140/2025/000086/2 про коригування митної вартості товарів.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати у сумі 4468,96 грн (чотири тисячі чотириста шістдесят вісім грн 96 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк