Справа № 160/7915/25
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2025 року м. Дніпросправа № 160/7915/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року (суддя Ремез К.І.) у справі № 160/7915/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому з урахуванням уточнень просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області щодо не врахування при призначенні пенсії позивачу до страхового стажу періоди роботи з 19.12.1983 по 07.05.1985, з 23.10.1985 по 21.10.1992, з 01.01.2004 по 21.09.2004; періоди навчання з 04.01.1988 по 04.02.1988 та 03.02.1992 по 21.02.1992;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 19.12.1983 по 07.05.1985, з 23.10.1985 по 21.10.1992, з 01.01.2004 по 21.09.2004; періоди навчання з 04.01.1988 по 04.02.1988 та 03.02.1992 по 21.02.1992;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 29.12.2024 перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням зарахованих до страхового стажу періодів роботи з 19.12.1983 по 07.05.1985, з 23.10.1985 по 21.10.1992, з 01.01.2004 по 21.09.2004; періоди навчання з 04.01.1988 по 04.02.1988 та 03.02.1992 по 21.02.1992.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішенням № 60 від 15.01.2025 протиправно відмовило у зарахуванні до страхового стажу позивачу певних періодів роботи та навчання, що призвело до відмови у призначенні пенсії за віком. Протоколом від 04.02.2025 призначено позивачу пенсію з 29.12.2024, але не всі періоди були враховані до страхового стажу.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2025 року залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області до участі у справі № 160/7915/25 як другого відповідача.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду у Львівській

області щодо не врахування при призначенні пенсії позивачу до страхового стажу періоди роботи з 19.12.1983 по 07.05.1985, з 23.10.1985 по 21.10.1992, з 01.01.2004 по 21.09.2004;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 08.01.2025, врахувавши висновки суду щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи: з 19.12.1983 по 07.05.1985; з 23.10.1985 по 21.10.1992; з 30.06.2000 по 21.09.2004.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судом першої інстанції зазначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Суд зауважив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

При цьому, суд зазначив, що у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку №22-1, пенсійний орган наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Відтак, суд дійшов висновку, що відмова пенсійних органів у зарахуванні до страхового стажу позивача спірних періодів роботи є необґрунтованою.

Таким чином. суд вказав, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що необхідній страховий стаж для призначення пенсії позивачу згідно ст. 26 Закону №1058 становить 28 років. Натомість, страховий стаж позивача складає лише 16 років 4 місяці 4 дні, за поданими документами до страхового стажу частково враховано період з 07.05.1985 по 01.10.1985 (період роботи з 19.12.1983 по 01.10.1985), оскільки дата наказу на прийом містить виправлення, не завірене належним чином, з 22.10.1992 по 30.06.2000 (період роботи з 22.10.1992 по 21.09.2004), оскільки відсутні інформація про сплату страхових внесків. Крім того, до страхового стажу позивача не враховано періоди з 23.10.1985 по 21.10.1992 роботи в росії, 04.01.1988 по 04.02.1988 та 03.02.1992 по 21.02.1992 навчання в росії, адже періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, особам які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою таким особам пенсійних виплат. Скаржник зауважує, що Угода від 13 березня 1992 року не діє на території України та росії.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що призначенні пенсії позивачу Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області не зарахувало до страхового стажу періоди роботи з 19.12.1983 по 07.05.1985, з 23.10.1985 по 21.10.1992, з 01.01.2004 по 21.09.2004.

Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області щодо не врахування при призначенні пенсії позивачу до страхового стажу періодів роботи з 19.12.1983 по 07.05.1985, з 23.10.1985 по 21.10.1992, з 01.01.2004 по 21.09.2004; періодів навчання з 04.01.1988 по 04.02.1988 та 03.02.1992 по 21.02.1992, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Положенням ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій є трудова книжка. Це ж передбачено і п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Відповідно до вказаного Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За правилами п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Зі змісту матеріалів справи вбачається та скаржником не заперечується, що пенсійним органом до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 19.12.1983 по 07.05.1985, з 23.10.1985 по 21.10.1992, з 01.01.2004 по 21.09.2004.

Скаржник наполягає, що за поданими документами правомірно до страхового стажу позивача частково враховано період з 07.05.1985 по 01.10.1985 (період роботи з 19.12.1983 по 01.10.1985), оскільки дата наказу на прийом містить виправлення, не завірене належним чином, з 22.10.1992 по 30.06.2000 (період роботи з 22.10.1992 по 21.09.2004), оскільки відсутні інформація про сплату страхових внесків. Крім того, скаржник вважає, що до страхового стажу позивача правомірно не враховано періоди з 23.10.1985 по 21.10.1992 роботи в росії, 04.01.1988 по 04.02.1988 та 03.02.1992 по 21.02.1992 навчання в росії, адже періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, особам які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою таким особам пенсійних виплат. Скаржник зауважує, що Угода від 13 березня 1992 року не діє на території України та росії.

Колегія суддів з`ясувала та скаржником не спростовується, що трудова книжка позивача НОМЕР_1 містить відомості про трудову діяльність позивача у періоди з 19.12.1983 по 07.05.1985, з 23.10.1985 по 21.10.1992 (робота та навчання у республіці колишнього Союзу РСР), з 01.01.2004 по 21.09.2004.

Колегія суддів враховує, що відповідно до позиції, яка висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а і враховується судом при розгляді цієї справи, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Колегія суддів також, враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 10.02.2021 у справі №805/3362/17-а, відповідно до якої страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язкові сплаті, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює ця особа, страхувальником сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Як підсумок, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що фізичні особи (працівники підприємств, які тимчасово були звільнені від своєчасного виконання обов`язку зі сплати єдиного внеску) не повинні відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Колегія суддів зазначає, несплата підприємством страхових внесків, які роботодавець попередньо відрахував із заробітної плати працівника, не може бути підставою для позбавлення його права на отримання соціальних гарантій. Позивач не може бути позбавлений права на отримання соціальних гарантій внаслідок того, що орган, відповідальний за повноту та своєчасність сплати страхових внесків своєчасно не вжив дієвих заходів.

Апеляційний суд звертає увагу, що 13.03.1992 набула чинності Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відповідно до статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюються згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

При цьому, відповідно до пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Апеляційний суд зазначає, що за змістом частини 2 статті 24-1 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Разом з тим, станом на час виникнення спірних правовідносин, Кабінетом Міністрів України не було визначено порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат.

Згідно п. 1.8 розділу І Порядку №22-1, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Крім того, згідно п.4.2 розділу IV Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Колегія суддів встановила та скаржником не спростовано, що доказів повідомлення пенсійним органом позивача у визначений Порядком № 22-1 спосіб про необхідність подання додаткових документів, в тому числі повідомлення про нездійснення іншою державою пенсійних виплат, матеріали справи не містять.

Відтак, підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії пенсійного органу стосовно не врахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи з 19.12.1983 по 07.05.1985, з 23.10.1985 по 21.10.1992, з 01.01.2004 по 21.09.2004 є протиправними. Зворотні доводи скаржника про правомірність таких дій, свого підтвердження не знайшли.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року у справі № 160/7915/25 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 16.09.2025

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя І.Ю. Добродняк

суддя А.В. Суховаров