Справа № 640/37088/21
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 15.09.2021 №1-1031, №1-1031, №1-1031, №1-1031.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що саме відповідач не здійснив покладених на нього приписами ПКУ обов`язків щодо своєчасного і належного розрахунку податкового зобов`язання зі сплати земельного податку. Відповідач без нормативної грошової оцінки земельних ділянок позивача та на підставі лише середніх показників нормативної грошової оцінки (тарифу) 1 га земель промисловості у м. Буча станом на 01.01.2016, застосовуючи при цьому коефіцієнти індексації у 2019-2021 роках, без врахування локального коефіцієнту, розрахував суму земельного податку позивачу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

12 червня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління ДПС у Київській області, в якому відповідач підтримує позицію суду першої інстанції та просить залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача.

Відповідач зазначає, що у зв`язку з відсутністю відомостей про нормативну грошову оцінку земельних ділянок з кадастровими номерами :01:139:0002 та :01:139:0071 (після зміни її цільового призначення на землі промисловості) та встановленим ПКУ терміном на проведення звірки, розрахунок актуальних зобов`язань був здійснений з урахуванням відомостей про середню нормативну грошову оцінку земельних ділянок розташованих у м. Буча без врахування локального коефіцієнту.

При цьому, у відзиві відповідач вказав, що контролюючим органом до Держгеокадастру було направлено запит на отримання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок з кадастровими номерами :01:139:0002 та :01:139:0071 та у разі отримання актуальної інформації про нормативну грошову оцінку податкові повідомлення-рішення від 15.09.2021 №1-1031, №1- 1031, №1-1031, №1-1031 будуть перераховані з урахуванням наданої інформації.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано заяву від 06.09.2021 №Р/5755/ДЗН з метою проведення звірки по земельному податку у зв`язку з поділом та продажем частини земельної ділянки загальною площею 1,4918 га (кадастровий номер :01:139:0071), яка їй належала.

За результатами проведеної звірки відповідачем було виявлено невідповідність відомостей про цільове призначення земельної ділянки, занесеної у інформаційні системи ДПС відомостям наданим ОСОБА_1 . Контролюючим органом, керуючись п. 286.5 ст. 286 ПКУ, було здійснено перерахунок зобов`язань за попередні періоди з урахуванням достовірних відомостей щодо цільового призначення земельної ділянки.

ГУ ДПС у Київській області винесено податкові повідомлення-рішення по земельному податку з фізичних осіб:

від 15.09.2021 № 1-1031, яким ОСОБА_1 нарахована сума податкового зобов`язання за податковий період 2019 рік за платежем: земельний податок з фізичних осіб в сумі 94 514,78 грн.;

від 15.09.2021 № 1-1031, яким ОСОБА_1 нарахована сума податкового зобов`язання за податковий період 2020 рік за платежем: земельний податок з фізичних осіб в сумі 78201,27 грн.;

від 15.09.2021 № 1-1031, відповідно до якого ОСОБА_1 нарахована сума податкового зобов`язання за податковий період 2020 рік за платежем: земельний податок з фізичних осіб в сумі 5463,42 грн.;

від 15.09.2021 № 1-1031, відповідно до якого ОСОБА_1 нарахована сума податкового зобов`язання за податковий період 2021 рік за платежем: земельний податок з фізичних осіб в сумі 31158,58 грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що відповідачем розраховано податок з урахуванням нормативної грошової оцінки земельних ділянок та коефіцієнта індексації, як це передбачено ПК України. Як стверджує відповідач, у нього були відсутні відомості про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що належить позивачці, після зміни її цільового призначення на землі промисловості. Доказів іншого суду не надано.

Суд першої інстанції зауважив, що положеннями ПК України саме на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин покладено обов`язок надавати до контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю.

Водночас, ПК України не містить заборони застосування при розрахунку земельного податку середньої нормативної грошової оцінки земельних ділянок, у разі відсутності інформації щодо відповідних об`єктів оподаткування.

В свою чергу, до матеріалів справи не надано доказів того, що позивач, звертаючись до контролюючого органу із заявою на проведення звірки по земельному податку з фізичних осіб, надав інформацію щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, не надано таких доказів і суду.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено протиправність нарахування їй сум земельного податку спірними податковими повідомленнями-рішеннями та невірність розрахунку, здійсненого контролюючим органом, а також, не надано контррозрахунок.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 206 ЗК України регламентовано, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до п.п. 14.1.72, 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу), а землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

У ст. 265 ПК України визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до п.п. 269.1.1, 269.1.2 п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У п.п. 285.1, 285.2 ст. 285 ЗК України закріплено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до п. 29.1 ст. 29 ПК України обчислення суми податку здійснюється шляхом множення бази оподаткування на ставку податку із/без застосуванням відповідних коефіцієнтів.

Пунктом 271.1 статті 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно з п. 274.1 ст. 274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

У п. 286.1 ст. 286 ПК України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14 ПК України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 193 ЗК України державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до ст. 15 Закону № 3613-VI до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (частина друга статті 15 Закону № 3613-VI).

Згідно з частиною сьомою статті 21 Закону № 3613-VI технічна документація з нормативної грошової оцінки земель є лише підставою для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про таку оцінку.

Відповідно до пп. 14 п. 24 Порядку № 1051 до Державного земельного кадастру вносяться відомості про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, значення якої розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.

У ст. 38 Закону № 3613-VI закріплено, що відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Правові засади проведення оцінки земель, професійної оціночної діяльності у сфері оцінки земель в Україні та спрямований на регулювання відносин, пов`язаних з процесом оцінки земель, забезпечення проведення оцінки земель, з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки земель, інформаційного забезпечення оподаткування та ринку земель, визначені Законом № 1378-IV.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону № 1378-IV нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, у разі визначення розміру земельного податку.

Частиною другою статті 20 Закону № 1378-IV передбачено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону № 1378-IV витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Порядком № 1204 передбачено, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання.

З системного аналізу викладених правових норм слідує, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. При цьому, визначення розміру земельного податку здійснюється, виходячи з нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Водночас належним джерелом даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки є витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який виданий територіальним органом Держгеокадастру за місцем розташування земельної ділянки, або відомості з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку станом на відповідну дату.

Закон України «Про Державний земельний кадастр» не передбачає отримання відомостей Державного земельного кадастру у формі листа.

Разом з тим безпосередньо контролюючий орган не наділений повноваженнями на встановлення та зміну нормативної грошової оцінки земельних ділянок самостійно (в тому числі окремих її складових).

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 825/2413/16 та від 14.09.2022 у справі № 640/6013/19.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що нарахування позивачу спірних зобов`язань зі сплати земельного податку за 2019-2021 роки відповідачем проведено на підставі листа відділу Держгеокадастру у м. Бучі Київської області ГУ Держгеокадастру у Київській області від 23.05.2016 № 01-5/17-16, в якому вказано, що станом на 01.01.2016 середня нормативна грошова оцінка земельних ділянок на території Бучанської міської ради становить, зокрема землі промисловості - 298,85 грн/кв.м.

Однак, колегія суддів наголошує, що як було вказано вище, джерелом даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки є витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який виданий уповноваженим органом, або відомості з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку станом на відповідну дату.

Водночас законодавством не передбачає отримання, зокрема податковими органами, відомостей з Державного земельного кадастру у формі листа і, відповідно, здійснення нарахування земельного податку на підставі листа.

Крім того, ураховуючи висновки Верховного Суду, викладені у вищевказаних постановах, апеляційний суд відзначає й те, що в листі відділу Держгеокадастру у м. Бучі, на який посилався відповідач, відсутня інформація про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, які належать саме позивачу, а лише містяться відомості про середню нормативну грошову оцінку всіх земельних ділянок на території Бучанської міської ради.

Окрім зазначеного, у вказаному листі містяться відомості щодо нормативно-грошової оцінки земельних ділянок станом на 2016 рік, тоді як спірні податкові зобов`язання позивачу нараховані за 2019-2021 роки, тому такий лист жодним чином не підтверджує правомірності визначення відповідачем спірних зобов`язань, що не було враховано судом першої інстанції.

З огляду на викладене вище висновки суду першої інстанції про те, що нарахування спірних податкових зобов`язань правомірно проведено на підставі рішення Бучанської міської ради № 108-5-VII від 19.01.2016, яким визначено ставку земельного податку 2% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, коефіцієнту індексації та інформації відділу Держгеокадатсру у м. Буча щодо середньої нормативної грошової оцінки земельної ділянки з призначенням «землі промисловості» у розмірі 298.85 грн за кв.м, є помилковими.

Отже, наведені контролюючим органом розрахунки містять складові, правильність визначення яких не підтверджена жодним належними, достатніми і достовірними доказами по справі.

Колегія суддів звертає увагу, що у відзиві апелянт сам вказав, що у зв`язку з відсутністю відомостей про нормативну грошову оцінку земельних ділянок з кадастровими номерами :01:139:0002 та :01:139:0071 (після зміни її цільового призначення на землі промисловості) та встановленим ПКУ терміном на проведення звірки, розрахунок актуальних зобов`язань був здійснений з урахуванням відомостей про середню нормативну грошову оцінку земельних ділянок розташованих у м. Буча без врахування локального коефіцієнту.

При цьому, у відзиві відповідач вказав, що контролюючим органом до Держгеокадастру було направлено запит на отримання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок з кадастровими номерами :01:139:0002 та :01:139:0071 та у разі отримання актуальної інформації про нормативну грошову оцінку податкові повідомлення-рішення від 15.09.2021 №1-1031, №1- 1031, №1-1031, №1-1031 будуть перераховані з урахуванням наданої інформації.

Тобто, відповідач сам визнає необхідність отримання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок для розрахунку зобов`язань.

Разом з тим, згідно з частиною другою статті 77 КАС України саме на відповідача у цій справі покладено обов`язок доказування правомірності прийняття ним спірних рішень. Тобто, саме відповідач мав довести правомірність застосування ним відповідної нормативно-грошової оцінки земельних ділянок при нарахуванні оскаржуваних ППР. Однак, у цьому випадку такий обов`язок відповідачем не виконано.

Не встановлення відповідачем дійсної нормативно-грошової оцінки земельних ділянок в порядку, визначеному законодавством, безпосередньо впливає на правомірність відповідних ППР, зокрема як в розрізі взагалі наявності/відсутності правових підстав для нарахування відповідних зобов`язань, так і щодо їх розміру.

За таких обставин суд доходить висновку про ненадання відповідачем доказів на підтвердження правильності розрахунку суми грошових зобов`язань, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях Головного управління ДПС у Київській області від 15.09.2021 №1-1031, №1-1031, №1-1031, №1-1031, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №826/14191/16, від 05 лютого 2021 року у справі №826/16051/16 та від 26 квітня 2021 року у справі №806/996/16.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року - задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 15.09.2021 №1-1031, №1-1031, №1-1031, №1-1031.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна