Справа № 580/4886/25
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року справа № 580/4886/25
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово в складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

02.05.2025 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач 2), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 11 від 24.01.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 11 від 20.02.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії періоди роботи: з 29.07.1983 по 01.08.1985; з 01.01.1992 по 31.03.1994; з 01.04.1994 по 15.09.1996; з 18.11.1996 по 09.09.2002; з 17. 09.2002 по 11.12.2002 згідно трудової книжки від 05.08.1983 Серії НОМЕР_1 та провести перерахунок пенсії з 13.02.2023 з урахуванням такого стажу.

Обґрунтовуючи зазначив, що відповідачі відмовили у призначенні пенсії всупереч законодавству та неповністю зарахували наявний страховий стаж. Вважає, що такі дії відповідачів не відповідають чинному законодавству.

Ухвалою суду від 07 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд правилами спрощеного провадження.

27.05.2025 від відповідача 2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позову. Обгрунтовуючи зазначив, що розглянув заяву позивача за принципом екстериторіальності та прийняв оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, передбаченого ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вважає, що не допустив порушення прав позивача.

Відповідач 1 правом подати відзив не скористався, про причини суд не повідомив.

Усі подані сторонами документи долучені судом до матеріалів адміністративної справи.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

21.01.2025 позивач звернувся заявою до органів ПФУ про призначення пенсії за віком.

24.01.2025 відповідач 2 прийняв рішення №11 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 ЗУ №1058-IV. У рішенні зазначив, що вік позивача 59 років 11 місяців 11 днів. Необхідний страховий стаж становить 32 роки. Страховий стаж позивача 29 років 10 місяців 8 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 29.07.1983 по 01.08.1985 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 05.08.1983, оскільки при її скануванні обрізано дату наказу про прийняття; з 01.01.1992 по 15.09.1996, з 18.11.1996 по 09.09.2002, з 17.09.2002 по 11.12.2002, згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 05.08.1983, оскільки з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

13.02.2025 позивач повторно звернувся заявою до органів ПФУ про призначення пенсії за віком.

20.02.2025 відповідач 1 прийняв рішення №11 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 ЗУ №1058-IV. У рішенні зазначив, що вік позивача 60 років 0 місяців 3 дні. Необхідний страховий стаж становить 32 роки. Страховий стаж позивача 30 років 2 місяці 3 дні. До страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 29.07.1983 по 01.08.1985 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 05.08.1983, оскільки наявне виправлення у даті наказу про звільнення з роботи; з 01.01.1992 по 31.03.1994, з 01.04.1994 по 15.09.1996, з 18.11.1996 по 09.09.2002, з 17.09.2002 по 11.12.2002, згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 05.08.1983, оскільки з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Не погоджуючись з оскаржуваними рішеннями, позивач звернувся в суд з позовом.

Суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України №1058-IV).

Частиною першою ст. 9 Закону України № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 24 Закону України №1058-IV закріплено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До дати набрання чинності Законом України №1058-IV, а саме до 01.01.2004 стаж вимірювався часом роботи - трудовий стаж. Так відповідно до норм Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР», який набрав чинності 15.05.1990, норм Закону України «Про пенсійне забезпечення», що набрав чинності 01.01.1992 та в редакції Закону від 11.02.1998, що діяла станом на 18.08.1999 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників на той час регулювався Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників (далі Основні положення), які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310.

Отже, до стажу роботи має бути зараховано роботу, виконану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до абз. 2 ч.1 ст.26 Закону України №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Отже, з досягненням особою 60 років та за наявності станом на 01.01.2025 страхового стажу не менше 32 років особа має право на отримання пенсії за віком.

Суд врахував, що позивачці на дату прийняття вказаних вище рішень виповнилося 60 років. Отже, у цій частині вона відповідає вказаній вище вимозі Закону щодо віку, з якого набувається право на пенсію, та відповідачі щодо вказаного не заперечували.

Статтею 44 Закону України №1058-VI визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок).

Пунктом 2.1 Порядку визначений перелік документів, які подаються для призначення пенсії за віком, серед яких за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Згідно з п.2.10 Порядку довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Відповідно до п.4.2 Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Отже, відповідач наділений правом перевіряти надані особою документи для призначення пенсії та вірного її обчислення.

На підставі ч.1 ст.62 Закону України №1788 основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише за відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію за віком, підтверджуючими документами можуть бути довідки підприємств, установ, організацій та їх правонаступників.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 29.07.1983 по 01.08.1985 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 05.08.1983, оскільки при її скануванні обрізано дату наказу про прийняття та наявне виправлення у даті наказу про звільнення з роботи, суд урахував.

Суд установив, що трудова книжка позивача серія НОМЕР_2 від 05.08.1983 містить записи №№1-2 про те, що вона розпочала трудову діяльність з 29.07.1983 у Кам`янському комбінаті комунальних підприємств (наказ №55-к від 28.07.83) та 01.08.1985 звільнена за власним бажанням (наказ №75-к від 08.08.1985). Записи щодо спірного періоду виконано без перекреслень, запис про звільнення має незначну помарку у даті звільнення, у чіткій послідовності та відповідності дати, завірені печаткою підприємства, тобто оформлені належним чином, що не викликає сумніву щодо їх достовірності.

Водночас вказані записи роботи позивача у спірному періоді підтверджуються архівною довідкою Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 03.03.2025 №39, яка видана на підставі Ф-21 книги наказів особового складу працівників та нарахувань заробітної плати працівникам по Кам`янському комбінаті комунальних підприємств за 1983-1985 роки.

Наявність помарки (виправлення) у даті наказу про звільнення, не свідчить про недостовірність вказаних записів.

Крім того, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.93 №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

У постанові Верховного Суду (далі ВС) від 21.02.2018 у справі №687/975/17, викладена правова позиція, в якій вказано, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

ВС у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд також врахував висновки ВС, викладені у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, в якій наголошено: «Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист».

Отже, не обґрунтовано покладати на позивача дотримання порядку заповнення його трудової книжки. Докази, які би свідчили про недостовірність вказаних записів у трудовій книжці позивача відсутні.

Тому доводи відповідачів щодо відсутності підтвердження стажу позивача за спірний період не обґрунтовані. Належних, допустимих та достатніх доказів обґрунтованого неврахування до стажу роботи періоду роботи з 29.07.1983 по 01.08.1985 позивача відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 05.08.1983, відповідачі не надали.

Щодо не зарахування періодів роботи з 01.01.1992 по 31.03.1994, з 01.04.1994 по 15.09.1996, з 18.11.1996 по 09.09.2002, з 17.09.2002 по 11.12.2002, згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 05.08.1983, оскільки з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, суд урахував.

Записами №№5-14 вказаної вище трудової книжки позивача підтверджується, що вона у спірних періодах працювала на території Російської Федерації. Вказані записи завірені підписами відповідальних працівників та скріплені штампами відповідних підприємств. Докази, які би свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці відсутні. При цьому відповідачі в оскаржуваних рішеннях не заперечують їх достовірність, а в своїх аргументах посилаються лише на їх не врахування, оскільки Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Щодо вказаних обставин суд також урахував.

Статтею 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписаної від Імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року та ратифіковану Законом України "Про ратифікацію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах" встановлено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-ІХ «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 23 грудня 2022 року вказаний Закон набрав чинності. Закон передбачає зупинення дії у відносинах з Росією та Республікою Білорусь Конвенції та Протоколу до неї, вихід із зазначеної Конвенції та Протоколу до неї.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 04 лютого 2023 року № 107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав", якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймаються на території України без спеціального посвідчення.

Зважаючи, що станом на 24 лютого 2022 року Конвенція і Протокол до неї у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь діяли, і виготовлені або засвідчені у вказаних країнах документи приймалися на території України без спеціального посвідчення, з прийняттям вказаної вище постанови Уряду документи цих держав і надалі приймаються на території України без спеціального посвідчення, але із застереженням щодо періоду, а саме лише під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.

Отже, набрання чинності Законом України «Про зупинення дій та вихід Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних, кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 не може бути підставою для відповідача щодо обмеження особи у реалізації права на пенсійне забезпечення.

Тому протилежні доводи відповідачів не обґрунтовані та не враховані судом, а спірні періоди роботи позивача на території Російської Федерації з 01.01.1992 по 31.03.1994, з 01.04.1994 по 15.09.1996, з 18.11.1996 по 09.09.2002, з 17.09.2002 по 11.12.2002 підлягають зарахуванню до загального страхового стажу. Не врахування відповідного стажу позивача відповідачами безпідставне, доводи відповідачів не обґрунтовані.

Позовна вимога у частині зобов`язання відповідача 1 провести перерахунок пенсії позивачу з 13.02.2023 з урахуванням вказаного вище стажу не обґрунтована та задоволенню не підлягає, оскільки за призначеннями пенсії позивач вперше звернувся до органів ПФУ 21.01.2025 та відсутні належні, достовірні та допустимі докази призначення їй пенсії раніше вказаної дати, а саме з 13.02.2023.

Водночас згідно з п.4.3 Порядку не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Отже, відповідач після надходження заяви позивача щодо призначення йому пенсії за віком зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Вказаного порядку дій відповідачі дотрималися винесенням рішень відповідач 2 від 24.01.2025 №11 та відповідач 1 від 20.02.2025 №11. Оскільки відмова у призначенні позивачу пенсії за віком не узгоджуються зі вказаними вище вимогами закону щодо наявності права особи на призначення пенсії за віком і такі дії вчинені шляхом видання відповідних рішень, саме вони безпосередньо порушують заявлене право позивача. Тому належним способом його відновлення є визнання протиправними і скасування таких актів розпорядчої дії. Отже, в цій частині позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень є визнання її протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Згідно з абз. 2 ч.4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Для повного та ефективного відновлення порушеного права та належного способу їх відновлення наявні підстави зобов`язати відповідача 1, який останнім розглянув питання призначення пенсії позивачу та прийняв оскаржуване рішення у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, повторно розглянути заяву позивача від 13.02.2025 про призначення пенсії за віком, зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 29.07.1983 по 01.08.1985; з 01.01.1992 по 31.03.1994; з 01.04.1994 по 15.09.1996; з 18.11.1996 по 09.09.2002; з 17. 09.2002 по 11.12.2002 згідно трудової книжки від 05.08.1983 Серії НОМЕР_1 та за наслідками розгляду прийняти відповідне рішення.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у вказаних вище частинах.

Зважаючи на результат вирішеного спору згідно з ч.3 ст.139 КАС України, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за звернення до суду з позовною заявою, підтверджені квитанціями 01.05.2025 на загальну суму 3633,60 грн, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно задоволеній частині - половина та порівно.

Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 90, 132-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 11 від 24.01.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 11 від 20.02.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, Сумська обл., м.Суми, вул.Степана Бандери, буд.43; ) у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) від 13.02.2025 про призначення пенсії за віком, зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 29.07.1983 по 01.08.1985; з 01.01.1992 по 31.03.1994; з 01.04.1994 по 15.09.1996; з 18.11.1996 по 09.09.2002; з 17. 09.2002 по 11.12.2002 згідно трудової книжки від 05.08.1983 Серії НОМЕР_1 та за наслідками розгляду прийняти відповідне рішення.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) частину судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1 816,80 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень вісімдесят копійок) за звернення до адміністративного суду позовною заявою за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, Сумська обл., м.Суми, вул.Степана Бандери, буд.43; ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29013, м. Хмельницький, вул.Гната Чекірди, буд.10; ) порівно, а саме з кожного по 908,40 грн (дев`ятсот вісім гривень сорок копійок).

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 15.09.2025.

Суддя Алла РУДЕНКО