Справа № 620/7971/25
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року Чернігів Справа № 620/7971/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді В. В. Падій, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не розгляду заяви та поданих документів для вирішення призначення пенсії ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області розглянути заяву та подані документи про призначення пенсії ОСОБА_1 , та прийняти рішення про призначення їй пенсії за вислугу років з 28.12.2024.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду.Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 21.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач подав відзив на позов, в якому заперечує проти задоволення позову та зазначає, що

на момент написання заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 та подання ІНФОРМАЦІЯ_2 пенсійного матеріалу, позивач перебувала на військовій службі, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 121 від 29.04.2025. Оскільки після звільнення з військової служби позивачем не було вчинено конкретних дій для реалізації права на пенсійне забезпечення, а такі дії були вчинені вже коли позивач знову перебувала на військовій службі, то дана обставина в силу приписів статті 2 Закону № 2262 виключає можливість призначення їй пенсії, внаслідок чого Головним управління правомірно був повернутий пенсійний матеріал на позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 правом на подання пояснення щодо позову не користався.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27.12.2024 звільнена з військової служби відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 27.12.2024 № 366.

20.05.2025 ОСОБА_1 , через ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області листом № 1/3272 від 24.06.2025 повернуло документи щодо призначення пенсії за вислугу років позивачці ІНФОРМАЦІЯ_4 без виконання, з підстав, що позивачка на момент подання заяви про призначення пенсії за вислугу років перебувала на військовій службі, що підтверджується витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 121 від 29.04.2025.

Також судом встановлено, що згідно наказів командирів Військової частини НОМЕР_3 від 24.04.2025 №182-РС та Військової частини НОМЕР_1 № 121 від 29.04.2025 ОСОБА_1 уклала новий контракт на проходження військової служби на строк три роки та з 28.04.2025 зарахована до особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з поверненням пенсійних матеріалів та вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Статтею 46 Конституції України,встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у цій справі є Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ), положення якого суд застосовує у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначені Законом № 2262-ХІІ.

Згідно частини 1 статті 1 Закону №2262-ХІІ особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до статті 1-2 Закону №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби), зокрема, а) особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу; в) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби (частина 1 статті 2 Закону №2262-ХІІ ).

Згідно статті 10 Закону №2262-ХІІ призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Статтями 48 та 49 Закону №2262-ХІІ встановлено, що заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України.

Документи про призначення пенсії розглядає орган Пенсійного фонду України і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії.

Документом, який підтверджує призначення пенсії, є пенсійне посвідчення, що видається органом Пенсійного фонду України.

Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причини орган Пенсійного фонду України видає (надсилає) заявникові не пізніше ніж протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.

Отже системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що Законом №2262-ХІІ передбачено певний алгоритм та поетапність умов призначення пенсії за вислугу років, а саме:

- подання громадянином заяви про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу;

- орган Пенсійного фонду України не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії.

З матеріалів справи слідує, що 20.05.2025 ОСОБА_1 , через ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років до відповідача, проте Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області листом № 1/3272 від 24.06.2025 повернуло пенсійний матеріал ІНФОРМАЦІЯ_4 , з підстав, що позивачка на момент подання заяви про призначення пенсії за вислугу років перебувала на військовій службі, що підтверджується витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 121 від 29.04.2025.

Отже відповідачем жодного рішення щодо заяви позивачки про призначення їй пенсії за вислугу років або про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, всупереч статті 49 Закону №2262-ХІІ, не було прийнято.

Отже відсутність, належним чином оформленого, рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії за вислугу років позивачці, свідчить про той факт, що відповідачем не прийнято жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити згідно статті 49 Закону №2262-ХІІ, що свідчить про його протиправну бездіяльність.

Суд вважає, що відсутність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про призначення або про відмову в призначенні пенсії за вислугу років позивачці свідчить, що відповідач діяв не у відповідності до статті 19 Конституції України.

За таких обставин позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не розгляду заяви та поданих документів для вирішення призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області розглянути заяву та подані документи про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 підлягають задоволенню за обґрунтованістю.

Проте позовна вимога про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 28.12.2024 не підлягає задоволенню, так як Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не розглядало пакет документів позивачки про призначення їй пенсії за вислуги років та не приймало рішення про відмову у призначенні такої пенсії, а отже є передчасною.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, враховуючи задоволення позову частково, вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь позивача судовий збір у сумі 645,97 грн.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не розгляду заяви та поданих документів для вирішення призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області розглянути заяву та документи про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 та прийняти рішення про призначення їй пенсії за вислугу років або про відмову у призначенні пенсії за вислугу років.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 645 (шістсот сорок п`ять) грн 97 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, ).

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 ).

Суддя В.В. Падій