Справа № 380/25619/24
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2025-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2025 рокусправа № 380/25619/24
місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А. Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІБЕРСОН КОМПОНЕНТС" до Львівської митниці про визнання протиправними і скасування рішень

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ІБЕРСОН КОМПОНЕНТС" , місцезнаходження: 47707, Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Д.Лукіяновича, будинок 1 до Львівської митниці , місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул.Т.Костюшка, 1, у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці №UA209000/2024/900710/1 від 16.09.2024;

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/002751;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці №UA209000/2024/900728/2 від 25.09.2024;

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/002808;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці №UA209000/2024/900738/1 від 02.10.2024;

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/002855.

Позов обґрунтований тим, що з метою здійснення митного оформлення ввезених в режимі імпорту товарів, позивачем було подано до митного оформлення митні декларації, за наслідками розгляду яких відповідач прийняв оскаржувані рішення. На думку позивача, відповідач безпідставно здійснив коригування митної вартості задекларованого ним товару, внаслідок чого митна вартість товару зросла. Звертає увагу на те, що основним методом визначення митної вартості товарів є визначення такої за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм Митного кодексу України. Зазначає, що заявлена позивачем митна вартість підтверджується інвойсом, платіжними дорученнями про сплату повної вартості товару, прайс-листом, калькуляціями ціноутворення, тощо. Зауваження митного органу щодо розбіжностей та неповноти інформації є безпідставними та не свідчать про неповноту чи недостовірність відомостей щодо митної вартості імпортованих товарів, що вказані у поданих документах.

Позивач вважає, що інформація щодо митної вартості іншого товару, відмінного від задекларованого позивачем, не могла слугувати підставою для коригування відповідачем митної вартості товару. З огляду на викладене, позивач вважає рішення відповідача про коригування митної вартості протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

15.01.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. Відзив обґрунтований тим, при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товару, відповідно до частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Під час здійснення митного контролю відповідач опрацював інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах. За результатами проведеного опрацювання встановлені порушення при поданні митних декларацій, а саме: поставка товару, заявленого за ЕМД від 16.09.2024 №24UA57U3, здійснюється на підставі контракту від 12.03.2024 №PL/430528900/2024/HR/0126, укладеного між компанією GRUPA AZOTY ZAKLADY AZOTOWE «PULAWY» S.A. (продавець) та ТОВ «ІБЕРСОН КОМПОНЕНТС» (покупець), яким визначено, зокрема, що: кількість: приблизно 792000 літрів на рік; річна кількість буде розбита на календарні місяці протягом терміну дії договору в сумах, погоджених сторонами. Цільова кількість: 22000 літрів/ місяць; ціна за одиницю: 180 євро/1000 літрів у вересні 2024року; ціни на наступні місяці обговорюватимуться та фіксуватимуться окремо щомісяця. Нездатність сторін досягти згоди щодо ціни на певний місяць звільняє обидві сторони від зобов`язань щодо постачання та закупівлі за такий місяць; умови оплати 14 днів від дати виставлення рахунку; повний контракт: цей контракт містить остаточний, повний і виключний контракт, що стосується предмета контракту. Жодні зміни до нього, якщо певні положення контракту не передбачають інше, не може відбуватися без прямої письмової згоди обох сторін.- під час розгляду документів було встановлено, що у сертифікаті якості за № б/н від 13.09.2024, що поданий до митного оформлення зазначено номер замовлення . Натомість, у рахунку-фактурі № PL/430528900/2024/HR/0126/0011від 13.09.2024 поле «номер і дата замовлення» є незаповненими. Саме замовлення до митного оформлення не подавалося. Відсутність посилання на таке замовлення у відповідній графі "митного інвойсу" від 13.09.2024 №PL/430528900/2024/HR/0126/0011, відсутність в ньому банківських реквізитів для переказу коштів, як це передбачено Контрактом, а також той факт, що "митний інвойс" містить фразу "цей документ не є інвойсом в розумінні закону про податок на товари і послуги" не дає змоги митниці переконатися, що документ від 13.09.2024 №PL/430528900/2024/HR/0126/0011 є інвойсом, видання якого передбачено Контрактом. Вказане може свідчити про наявність іншого інвойсу, поданого для податкових органів Польща. - відповідно до пункту другого статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару; під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Крім того, пунктом 2 Приміток та додаткових положень до ГАТТ встановлено, що сумісним із статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни. Тотожні порушення встановлені і у рішеннях про коригування митної вартості №UA209000/2024/900728/2 від 25.09.2024 та №UA209000/2024/900738/1 від 02.10.2024. Отже, відомості щодо числових значень складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу.

21.01.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій просить суд позов задовольнити повністю. Вказана відповідь обґрунтована тим, що у вимогах, які виставлені Декларанту про надання додаткових документів не було зазначено:- які в поданих до митного контролю документах містяться розбіжності;- чи наявні ознаки підробки цих документів, а якщо ознаки підробки наявні з чого це вбачається;- які числові значення складових митної вартості не підтверджено та якими документами вони мають бути підтверджені;- яких відомостей щодо ціни, що згідно з умовами контракту підлягає сплаті за товари, не вистачає і якими документами. Відповідач того факту, що три вимоги митного органу про надання додаткових документів були не обґрунтованими не спростував та не навів аргументів, які б підтверджувалися доказами в матеріалах справи. Відтак, за відсутності обставин, передбачених частиною третьою статею 53 Митног окодексу України правові підстави для витребовування додаткових документів та подальшого коригування митної вартості у митниці відсутні. Отже, Львівська митниця порушила імперативну норму щодо підставності витребування додаткових документів. В свою чергу, частина п`ята статті 53 Митного кодексу України зазначає, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Так, митний орган має право скеровувати вимогу згідно з частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, однак, така вимога в свою чергу має містити не лише перелік документів, а й обґрунтування, яке б дало можливість декларанту у контексті процедури перевірки заявленої митної вартості під час митного контролю та митного оформлення сформувати власну правову позицію і стратегію її відстоювання у конкретній митній процедурі.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 30.12.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

12.03.2024 між ТОВ «ІБЕРСОН КОМПОНЕНТС» (Україна) та GRUPA AZOTY ZAKLADY AZOTOWE «PULAWY» S.A. (Польща) укладено Контракт №PL/430528900/2024/HR/0126 відповідно до якого Покупець купує продукт: NOXy® (також відомий як AdBlue®) відповідно до якості, кількості та ціни за одиницю вказаної в Контракті на умовах FCA Pulawy. Термін доставки товару до 31.12.2024.

На підставі Контракту №PL/430528900/2024/HR/0126 від 12.03.2024 та інвойсу (Customs Invoice) №PL/430528900/2024/HR/0126/0011 від 13.09.2024 Покупець придбав у Продавця Продукт, загальною вартістю 3936,88 Євро на умовах FCA Pulawy.

Представником підприємства - декларантом, з метою митного оформлення вказаного товару подано до Львівської митниці електронну митну декларацію, якій присвоєно номер №24UA57U3, відповідно до якої заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації: Товар водний розчин сечовини "AdBlue", вміст сечовини 32,5 масою%, вміст азоту у перерахунку на сухий безводний продукт 46,6%, у вигляді прозорої безбарвної рідини; використовується як рідкий реагент для очищення вихлопних газів дизельних двигунів методом селективної каталітичної нейтралізації. Країна походження PL.

Одночасно, декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №24UA57U3 в якості підстави для застосування основного методу було надано наступні документи, які містять, зокрема, відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її, зазначені у графі 44 митної декларації: декларація митної вартості; сертифікат якості б/н від 13.09.2024, інвойс (Customs Invoice) №PL/430528900/2024/HR/0126/0011 від 13.09.2024; автотранспортна накладна №882713 від 13.09.2024; Контракт №PL/430528900/2024/HR/0126 від 12.03.2024; сертифікат з перевезення Євро1 №PL/MF/AT 0277233 від 13.09.2024; разовий договір замовлення на перевезення б/н від 12.09.2024; рахунок на сплату від перевізника №758 від 13.09.2024; акт про вміст азоту б/н від 13.09.2024; лист №222/24 від 16.09.2024 про відсутність страхування; лист-комерційна пропозиції щодо ціни на вересень 2024 року б/н від 01.09.2024, лист б/н від 10.09.2024 щодо рівня цін з перекладом на державну мову.

За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця 16.09.2024 надіслала повідомлення від митниці декларанту наступного змісту: «Необхідне подання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до ст. 53 МКУ, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення); - виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс- листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару».

Декларантом 16.09.2024 скеровано лист - вимогу №55, якою просив митний орган письмово повідомити, яка саме інформація потребує уточнення та належним чином обґрунтувати причини з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів поданих згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

На вимогу Декларант надав витребувані документи: довідку про транспортні витрати від перевізника №1 від 13.09.2024; лист 221/24 від 16.09.2024 про те, що оплата відповідно до умов Контракту не ще здійснена; експортна декларація країни відправлення 24PL301010E1113168 від 13.09.2024; лист б/н від 16.07.2024 про підтвердження продажу Продукту Товариству за ринковими цінами з перекладом на державну мову; Договір №190623 про організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом від 19.06.2023 (посередницький); видаткові накладні №FD0002691/24 від 25.06.2024, №FH0002963/24 від 11.07.2024, №FH0002802/24 від 01.07.2024, №4512/24 від 10.07.2024 в підтвердження реалізації ідентичного товару. Декларант 16.09.2024 просив визнати митну вартість на підставі поданих документів про що зазначив в заяві №56.

Львівська митниця надіслала повідомлення такого змісту: «У Львівській митниці відсутня інформація щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів».

Львівська митниця відмовила у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/002751.

Підставою для відмови у митному оформленні було прийняте митницею рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900710/1 від 16.09.2024.

У зв`язку з непогодженням із прийнятим рішенням про коригування митної вартості, Декларантом у порядку статті 55 Митного кодексу України подана митна декларація №24UA00U7, яка 17.09.2024 оформлена Львівською митницею. Як наслідок, за вказаною митною декларацією нараховано до сплати 20025, 88 гривень.

Керуючись частиною восьмою статті 55 Митнного кодексу України ТОВ «ІБЕРСОН КОМПОНЕНТС» подало до Львівської митниці заяву 11.10.2024 №259/24 з додатковими поясненнями щодо винесеного Львівською митницею 16.09.2024 рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900710/1 та додано банківський платіжний документ (Swift) б/н від 09.10.2024 та платіжну інструкцію в іноземній валюті №179 від 09.10.2024 в підтвердження оплати за імпортовану партію товару по інвойсу №PL/430528900/2024/HR/0126/0011 від 13.09.2024; платіжну інструкцію № 10776 від 23.09.2024 та акт виконаних робіт № 758 від 18.09.2024 в підтвердження оплати транспортних витрат; висновок Державного підприємства «Державного інформаційно-аналітичного центру моніторингу зовнішніх товарних ринків» №3-2/580 від 04.10.2024 року з додатками в підтвердження, що контрактна ціна NOXyR (AdBlueR (UreaSolution 32,5%-NOXyR)) відповідає ціні компанії виробника та входить в діапазон цін на аналогічну/подібну продукцію на ринку.

Однак, такі документи та пояснення не взяті до уваги Львівською митницею.

На підставі Контракту №PL/430528900/2024/HR/0126 від 12.03.2024 та згідно з інвойсом (Customs Invoice) №PL/430528900/2024/HR/0126/0012 від 19.09.2024 Покупець придбав у Продавця Продукт, загальною вартістю 4062,39 Євро в кількості 22568,807 літрів на умовах FCA Pulawy.

Представником підприємства - декларантом, з метою митного оформлення вказаного товару подано до Львівської митниці електронну митну декларацію, якій присвоєно номер №24UA96U0, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації: Товар водний розчин сечовини "AdBlue", вміст сечовини 32,5 масою%, вміст азоту у перерахунку на сухий безводний продукт 46,6%, у вигляді прозорої безбарвної рідини; використовується як рідкий реагент для очищення вихлопних газів дизельних двигунів методом селективної каталітичної нейтралізації. Країна походження PL.

Одночасно, декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №24UA96U0 в якості підстави для застосування основного методу було надано наступні документи, які містять, зокрема, відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її, зазначені у графі 44 митної декларації: декларація митної вартості; сертифікат якості б/н від 18.09.2024, інвойс (Customs Invoice) №PL/430528900/2024/HR/0126/0012 від 19.09.2024; автотранспортна накладна №898749 від 19.09.2024; Контракт №PL/430528900/2024/HR/0126 від 12.03.2024; сертифікат з перевезення Євро1 №PL/MF/AT 0277253 від 19.09.2024; разовий договір замовлення на перевезення б/н від 18.09.2024; рахунок на сплату від перевізника №777 від 19.09.2024; акт про вміст азоту б/н від 19.09.2024; лист №228/24 від 23.09.2024 про відсутність страхування; лист-комерційна пропозиції щодо ціни на вересень 2024 року б/н від 01.09.2024; лист б/н від 10.09.2024 щодо рівня цін з перекладом на державну мову.

За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця 29.07.2024 надіслала повідомлення від митниці декларанту наступного змісту: «Необхідне подання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до ст. 53 МКУ, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення); - виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару».

Декларантом 23.09.2024 скеровано лист - вимогу №57, якою просив митний орган письмово повідомити, яка саме інформація потребує уточнення та належним чином обґрунтувати причини з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів поданих згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

На вимогу Декларант надав витребувані документи: довідку про транспортні витрати від перевізника №1 від 19.09.2024; лист 227/24 від 23.09.2024 про те, що оплата відповідно до умов Контракту не ще здійснена; експортна декларація країни відправлення 24PL301010E1148860 від 19.09.2024; лист б/н від 16.07.2024 про підтвердження продажу Продукту Товариству за ринковими цінами з перекладом на державну мову; Договір №220724 про організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом від 22.07.2024 (посередницький); видаткові накладні №FD0002691/24 від 25.06.2024, №FH0002963/24 від 11.07.2024, №FH0002802/24 від 01.07.2024, №4512/24 від 10.07.2024 в підтвердження реалізації ідентичного товару. Декларант 23.09.2024 просив визнати митну вартість на підставі поданих документів про що зазначив в заяві №58.

Львівська митниця надіслала повідомлення такого змісту: «У Львівській митниці відсутня інформація щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів».

Львівська митниця відмовила у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/002808.

Підставою для відмови у митному оформленні було прийняте митницею рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900728/2 від 25.09.2024.

У зв`язку з непогодженням із прийнятим рішенням про коригування митної вартості, Декларантом у порядку статті 55 Митного кодексу України була подана митна декларація №24UA59U5, яка 25.09.2024 оформлена Львівською митницею. Як наслідок, за вказаною митною декларацією нараховано до сплати 22160,63 гривні.

Керуючись частиною восьмою статті 55 Митного кодексу України ТОВ «ІБЕРСОН КОМПОНЕНТС» 10.10.2024 подало до Львівської митниці заяву №252/24 з додатковими поясненнями щодо винесеного Львівською митницею 25.09.2024 рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900728/2 та додано банківський платіжний документ (Swift) б/н від від 09.10.2024 та платіжну інструкцію в іноземній валюті №179 від 09.10.2024 в підтвердження оплати за імпортовану партію товару по інвойсу №PL/430528900/2024/HR/0126/0012 від 19.09.2024; платіжну інструкцію № 10776 від 23.09.2024 та акт виконаних робіт №758 від 18.09.2024 в підтвердження оплати транспортних витрат; висновок Державного підприємства «Державного інформаційно-аналітичного центру моніторингу зовнішніх товарних ринків» №3-2/580 від 04.10.2024 року з додатками в підтвердження, що контрактна ціна NOXyR (AdBlueR (UreaSolution 32,5%-NOXyR)) відповідає ціні компанії виробника та входить в діапазон цін на аналогічну/подібну продукцію на ринку.

Однак, Львівська митниця не взяла до уваги ні пояснення, ні додані додатково документи.

На підставі Контракту №PL/430528900/2024/HR/0126 від 12.03.2024 та згідно з інвойсом (Customs Invoice) №PL/430528900/2024/HR/0126/0013 від 30.09.2024 Покупець придбав у Продавця Продукт, загальною вартістю 3969,91 Євро в кількості 22055,046 літри на умовах FCA Pulawy.

Представником підприємства - декларантом, з метою митного оформлення вказаного товару подано до Львівської митниці електронну митну декларацію, якій присвоєно номер №24UA90U1, відповідно до якої заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації: Товар водний розчин сечовини "AdBlue", вміст сечовини 32,5 масою%, вміст азоту у перерахунку на сухий безводний продукт 46,6%, у вигляді прозорої безбарвної рідини; використовується як рідкий реагент для очищення вихлопних газів дизельних двигунів методом селективної каталітичної нейтралізації. Країна походження PL.

Одночасно, декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №24UA90U1в якості підстави для застосування основного методу було надано наступні документи, які містять, зокрема, відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її, зазначені у графі 44 митної декларації: декларація митної вартості; сертифікат якості б/н від 27.09.2024, інвойс (Customs Invoice) №PL/430528900/2024/HR/0126/0013 від 30.09.2024; автотранспортна накладна №129738 від 30.09.2024; Контракт №PL/430528900/2024/HR/0126 від 12.03.2024; сертифікат з перевезення Євро1 №PL/MF/AT 0277277 від 30.09.2024; разовий договір замовлення на перевезення б/н від 26.09.2024; рахунок на сплату від перевізника №791 від 27.09.2024; акт про вміст азоту б/н від 30.09.2024; лист №237/24 від 01.10.2024 про відсутність страхування; лист-комерційна пропозиції щодо ціни на вересень 2024 року б/н від 01.09.2024; лист б/н від 10.09.2024 щодо рівня цін з перекладом на державну мову.

За наслідками опрацювання наданих документів Львівська митниця 01.10.2024 надіслала повідомлення від митниці декларанту наступного змісту: «Необхідне подання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до ст. 53 МКУ, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. - транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення); - виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс- листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару». Цього ж дня Львівська митниця скерувала ще одну вимогу про необхідність подання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до статті 53 Митного кодексу України, а саме: - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, які повинні містити інформацію біржових організацій».

Декларантом 01.10.2024 скеровано лист - вимогу №59, якою просив митний орган письмово повідомити, яка саме інформація потребує уточнення та належним чином обґрунтувати причини з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів поданих згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

На вимогу Декларант надав витребувані документи: довідку про транспортні витрати від перевізника №1 від 27.09.2024; лист 236/24 від 01.10.2024 про те, що оплата відповідно до умов Контракту не ще здійснена; експортна декларація країни відправлення 24PL301010E1189637 від 30.09.2024; лист б/н від 16.07.2024 про підтвердження продажу Продукту Товариству за ринковими цінами з перекладом на державну мову; Договір №030423 про організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом від 03.04.2023 (посередницький);інформаційний лист № 238/24 від 01.10.2024; рахунок фактура від Продавця № від 30.09.2024; видаткові накладні №FD0002691/24 від 25.06.2024, №FH0002963/24 від 11.07.2024, №FH0002802/24 від 01.07.2024, №4512/24 від 10.07.2024 в підтвердження реалізації ідентичного товару. Декларант 02.10.2024 просив визнати митну вартість на підставі поданих документів про що зазначив в заяві №60.

Проте, Львівська митниця надіслала повідомлення про те, що у Львівській митниці відсутня інформація щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів.

Львівська митниця відмовила у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2024/002855.

Підставою для відмови у митному оформленні було прийняте митницею рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900738/1 від 02.10.2024.

У зв`язку з непогодженням із прийнятим рішенням про коригування митної вартості, Декларантом у порядку статті 55 Митного кодексу України подано митну декларацію №24UA56U7, яка 02.10.2024 оформлена Львівською митницею. Як наслідок, за вказаною митною декларацією нараховано до сплати 20288,03 гривень.

Керуючись частиною восьмою статті 55 Митного кодексу України ТОВ «ІБЕРСОН КОМПОНЕНТС» подало 10.10.2024 до Львівської митниці заяву №253/24 з додатковими поясненнями щодо винесеного Львівською митницею 02.10.2024 рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/900738/1 та додано платіжну інструкцію в іноземній валюті №179 від 09.10.2024 в підтвердження оплати за імпортовану партію товару по інвойсу №PL/430528900/2024/HR/0126/0013 від 30.09.2024; платіжну інструкцію № 10776 від 23.09.2024 та акт виконаних робіт №758 від 18.09.2024 в підтвердження оплати транспортних витрат; висновок Державного підприємства «Державного інформаційно-аналітичного центру моніторингу зовнішніх товарних ринків» №3-2/580 від 04.10.2024 року з додатками в підтвердження, що контрактна ціна NOXyR (AdBlueR (UreaSolution 32,5%-NOXyR)) відповідає ціні компанії виробника та входить в діапазон цін на аналогічну/подібну продукцію на ринку.

Однак, Львівська митниця не взяла до уваги ні пояснення, ні додані додатково документи.

Не погоджуючись з рішеннями відповідача щодо коригування митної вартості та картками відмови, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

IV. Позиція суду

і. Вихідні положення

Частина друга статті 19 Конституції України від 28.06.1991 № 254к/96-ВР визначає обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вказана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

На підставі означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

У межах повноважень означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень,не перевищуючи їх.

У спосіб означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Перевіряючи оскаржене рішення на предмет відповідності критеріям правомірності, суд зазначає наступне.

Суд здійснює перевірку юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржених рішень крізь призму положень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України), яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи оскаржене рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункту 36, від 01.07.2003 вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: взяти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Надаючи оцінку правомірності рішенню відповідача про коригування митної вартості товарів , суд виходить з наступного.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів регулюються, серед іншого Митним кодексом України у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - МК України).

Так, відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини другої вказаної статті Кодексу, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частина третя статті 57 МК України передбачає, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 згаданого Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

Відповідно до статті 63 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 згаданого Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями згаданої статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях

Відсутність аналізу підстав, за яких митний орган дійшов висновку про коригування митної вартості, унеможливлює прийняття обґрунтованого рішення, адже вказані обставини є ключовими під час дослідження правомірності прийнятого митним органом рішення.

Відтак, надаючи правову оцінку застосуванню контролюючим органу резервного методу коригування митної вартості, суд повинен дослідити те, чи було дотримано умов, за яких митний орган повинен застосовувати методи визначення митної вартості під час коригування вартості, оскільки саме дотримання таких умов в поєднанні з належним обґрунтуванням необхідності їх застосування і є підтвердженням правомірності рішенням. Поряд з цим, порушення будь-якої умови, під час прийняття рішення, є підставою для визнання такого рішення протиправним та скасування.

За таких обставин суд повинен дослідити дотримання умов, за яких виник предмет спору. Вказане узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 01.10.2021 у справі № 140/947/20.

Відтак у вимірі спірних правовідносин суд вважає за доцільне проаналізувати наявність у митного органу підстав для витребування додаткових доказів на підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару.

iі. Аналіз обґрунтованості вимоги відповідача про витребування додаткових документів на підтвердження заявленої декларантом митної вартості

Стаття 49 МК України визначає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII згаданого Кодексу та згаданою главою.

Частиною другою статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Частина перша статті 53 МК України визначає, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та додаткових документів на вимогу митного органу наведено у статті 53 Митного кодексу України.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями частини четвертої вказаної статті визначено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 02.03.2021 у справі № 809/857/17.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Окрім цього, суд зауважує, що, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 810/3397/16 та від 18.08.2021 у справі №821/1050/17).

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм згаданого Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 згаданого Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 згаданого Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 згаданого Кодексу.

Частиною другою статті 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17, згідно з яким декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

За таких обставин суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що тягар доказування заявленої митної вартості покладається на декларанта.

Резюмуючи надання оцінки наявності у відповідача підстав для витребування додаткових доказів, суд звертає увагу на те, що митний орган, здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості, повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, умови чи терміни оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови чи терміни оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю.

Надаючи оцінку правомірності рішення про коригування митної вартості №UA209000/2024/900710/1 від 16.09.2024, суд висновує таке.

Суд встановив, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості №UA209000/2024/900710/1 від 16.09.2024 відповідач зазначив, що поставка товару, заявленого за ЕМД від 16.09.2024 № 24UA57U3, здійснюється на підставі контракту від 12.03.2024 № PL/430528900/2024/HR/0126, укладеного між компанією GRUPA AZOTY ZAKLADY AZOTOWE «PULAWY» S.A. (продавець) та ТОВ «ІБЕРСОН КОМПОНЕНТС» (покупець), яким визначено, зокрема, що: кількість: приблизно 792000літрів на рік; річна кількість буде розбита на календарні місяці протягом терміну дії договору в сумах, погоджених сторонами. Цільова кількість: 22000 літрів/ місяць; ціна за одиницю: 180 євро/1000 літрів у вересні 2024 року; ціни на наступні місяці обговорюватимуться та фіксуватимуться окремо щомісяця. Нездатність сторін досягти згоди щодо ціни на певний місяць звільняє обидві сторони від зобов`язань щодо постачання та закупівлі за такий місяць; умови оплати 14 днів від дати виставлення рахунку; повний контракт: цей контракт містить остаточний, повний і виключний контракт, що стосується предмета контракту. Жодні зміни до нього, якщо певні положення контракту не передбачають інше, не може відбуватися без прямої письмової згоди обох сторін. Під час розгляду документів встановлено, що у сертифікаті якості за № б/н від 13.09.2024, поданого до митного оформлення зазначено номер замовлення . Натомість, у рахунку-фактурі № PL/430528900/2024/HR/0126/0011від 13.09.2024 поле «номер і дата замовлення» є незаповненими. Саме замовлення до митного оформлення не подавалося. Відсутність посилання на таке замовлення у відповідній графі "митного інвойсу" від 13.09.2024 №PL/430528900/2024/HR/0126/0011, відсутність в ньому банківських реквізитів для переказу коштів, як це передбачено Контрактом, а також той факт, що "митний інвойс" містить фразу "цей документ не є інвойсом в розумінні закону про податок на товари і послуги" не дає змоги митниці переконатися, що документ від 13.09.2024 №PL/430528900/2024/HR/0126/0011 є інвойсом, видання якого передбачено Контрактом. Вказане може свідчити про наявність іншого інвойсу, поданого для податкових органів Польща.

Суд з цього приводу зазначає, що відповідно до статті 53 МК України у випадках, передбачених Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК України (ст. 53) заборонено. Аналогічна правова позиція наведена в рішенні Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №815/5791/17.

Суд висновує про те, що відповідно до вимог МК України сертифікат якості та документи, що підтверджують виробника товару та ТМ, не є документами, що підтверджують митну вартість.

Також слід зазначити, що відповідно до умов контракту ціна товару не поставлена в залежність від якості товару, а також ним не передбачено те, що у сертифікаті якості повинен вказуватися номер замовлення.

У свою чергу, Львівська митниця не є тим органом, на якого законодавством покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням цивільно-правових угод. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 №815/137/17. До того ж, обставини щодо ненадання сертифікату якості та документів, що підтверджують виробника товару та ТМ, можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) продавцем умов договору. Разом з цим, вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації. Суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 у справі № 810/2784/18.

Окрім цього, суд зазначає, що частина друга статті 7 МК України передбачає, що митна справа здійснюється з додержанням прийнятих у міжнародній практиці форм декларування товарів, методів визначення митної вартості товарів, систем класифікації та кодування товарів та системи митної статистики, інших загальновизнаних у світі норм і стандартів.

Згідно з постановою Верховної Ради України від 19.06.1992 № 2479-ХІІ Україна приєдналась до Конвенції про створення Ради Митного Співробітництва 1950 року.

Рекомендаціями Ради від 16.05.1979 членам Ради та членам Організації Об`єднаних Націй або її спеціалізованим агентствам, митним або економічним Об`єднанням рекомендовано приймати комерційні рахунки, складені у будь-який спосіб, наприклад, методом одноразового запису, у випадках, коли представлення комерційного рахунку потрібне у зв`язку з митним очищенням товарів, а також утриматись від вимоги підпису для митних цілей на комерційних рахунках, представлених на підтвердження декларації на товари.

На дотримання зазначених рекомендацій звертає увагу Європейська економічна комісія ООН (рекомендації СЕК ООН 1982 року № 18 «Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі» та 1983 року №6 «Формуляр-зразок уніфікованого рахунку для міжнародної торгівлі»).

Рекомендацією СЕК ООН 2001 року № 18 «Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі» (переглянутою) пропонується по можливості уникати внесення від руки підписів або еквівалентних їм відміток на паперових документах (наприклад, на рахунках-фактурах).

У постанові від 16.04.2019 у справі № 815/6698/17 Верховний Суд вказав, що відсутність на специфікаціях до контракту печатки фірми-відправника, відсутності печатки та підпису відповідальної особи на інвойсі не вказують на їх недійсність, та не впливають на числові значення складових митної вартості товарів.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що згідно з листом Державної митної служби від 01.03.2011 № 11/3- 10.10/3339-ЕП роз`яснено, що у міжнародній практиці допускається застосування навіть рахунків (іnvoice) без підпису особи, рахунки (іnvoice), складені нерезидентами, що подаються під час здійснення митного контролю й оформлення товарів, можуть не містити підпису та відсутність підпису на поданому для здійснення митного контролю й оформлення товарів рахунку (іnvoice), складеному нерезидентом, не є підставою для відмови в митному оформленні товарів.

Суд встановив, що в інвойсах №PL/430528900/2024/HR/0126/0011 від 13.09.2024, №PL/430528900/2024/HR/0126/0012 від 19.09.2024 та №PL/430528900/2024/HR/0126/0013 від 30.09.2024 зазначено, зокрема, але не виключно, реквізити зовнішньоекономічного контракту, відповідно до якого здійснюється поставка, дата та номер самого контракту (№PL/430528900/2024/HR/0126 від 12.03.2024), транспортний засіб яким здійснювалось перевезення, назву, кількість, ціну товару за літр, умови поставки та інші дані, які дають можливість ідентифікувати поставлену партію товар та визначити вартість товару. Відсутність в інвойсі вказівки на реквізити сама собою не може бути підставою для висновку про неможливість ідентифікації інвойсу з поставкою товару, якщо така ідентифікація може бути проведена на основі інших документів, доданих на підтвердження митної вартості товару.

Затвердженої форми інвойсів та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено. Разом з тим, при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості орган доходів і зборів має впевнитись, що комерційний інвойс можна ідентифікувати з поставкою оцінюваного товару та він містить відомості, які підтверджують відомості щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті.

У спірному випадку, позивач надав рахунок-фактуру (інвойс), що містив всю необхідну інформацію для підтвердження числових даних, заявленої митної вартості.

Незаповнення номеру і дати замовлення у рахунку-фактурі не впливає на митну вартість імпортованого товару.

Окрім цього, в інвойсах №PL/430528900/2024/HR/0126/0011 від 13.09.2024, №PL/430528900/2024/HR/0126/0012 від та №PL/430528900/2024/HR/0126/0013 від 30.09.2024 зазначено достатньо інформації 19.09.2024 для можливості ідентифікувати поставлену партію товару та визначити вартість товару, зокрема, але не виключно, реквізити зовнішньоекономічного контракту, відповідно до якого здійснюється поставка, дата та номер самого контракту (№PL/430528900/2024/HR/0126 від 12.03.2024), транспортний засіб яким здійснювалось перевезення, назву, кількість, ціну товару за літр, умови поставки.

Відповідно, лише відсутність в інвойсі вказівки на реквізити сама собою не може бути підставою для висновку про неможливість ідентифікації інвойсу з поставкою товару, якщо така ідентифікація може бути проведена на основі інших документів, доданих на підтвердження митної вартості товару. Звертаємо увагу, що банківські реквізити Продавця для переказу коштів за Контрактом №PL/430528900/2024/HR/0126 від 12.03.2024 зазначені в розділі цього Контракту «Банківські реквізити Продавця», зокрема, Банк PEKAO S.A. в/Пулави, вул. Партизантув,8, 24-100 Пулави, ІBAN PL706477, SWIFT: PKOPPLPW. В свою чергу, на рахунок вказаний в контракті Продавцем і здійснено переказ коштів за імпортовану партію товару по №PL/430528900/2024/HR/0126/0011 від 13.09.2024, №PL/430528900/2024/HR/0126/0012 від 19.09.2024 та №PL/430528900/2024/HR/0126/0013 від 30.09.2024.

При цьому, слід зазначити, що Контактом передбачена післяплата 14 днів з дня виставлення інвойсу, а тому сплата за товар на момент митного оформлення ще не відбувалася, однак включена у заявлену митну вартість товару про що зазначено в листах №221/24 від 16.09.2024, №227/24 від 23.09.2024 та №236/24 від 01.10.2024, які було подано до митного оформлення.

Інвойс створює продавець та надсилає покупцю водночас з вантажем, при цьому, затвердженої форми інвойсів та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено, що в свою чергу, свідчить, що наявність чи відсутність певної інформації, яка не має впливу на ідентифікацію імпортованого товару та впливу для числового визначення складових митної вартості товару не може бути підставою для коригування митної вартості товару заявленої декларантом за першим методом.

Отже, суд дійшов висновку, що вказане зауваження не може вважатися невідповідністю поданих до митного оформлення документах, а тому не може бути підставою для відмови в митному оформленні товарів за першим методом.

Суд зазначає, що стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються на підтвердження заявленої митної вартості. Серед зазначеного переліку немає замовлень. При цьому, згідно з частиною п`ятою статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Отже, замовлення/заявка не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість товару. Замовлення/заявка не має вплив на числові визначення митної вартості.

За наведеного, суд вважає, що описане відповідачем зауваження щодо неподання замовлення жодним чином не стосуються неможливості визнання задекларованої митної вартості.

Окрім цього, як встановив суд, номери замовлення №2, № та №, які зазначені в сертифікатах якості б/н від 13.09.2024, 18.09.2024 та 27.09.2024 відповідно - є номерами замовлень на продаж. Це номер, який присвоюється в реєстрі компанії GRUPA AZOTY ZAKLADY AZOTOWE «PULAWY» S.A. виключно для цілей внутрішнього обліку у вигляді цифрового номеру, який в подальшому відображаються в сертифікаті якості, який видається при продажу товару. Такий номер не є номером документа (замовлення), який можна вивести на зовнішній носій, це запис в електронному реєстрі системи обліку і руху товару Компанії. Дані реєстрів є конфіденційною інформацією, яка використовується Продавцем виключно для власних цілей.

Суд відхиляє твердження відповідача про те, що імовірна наявність іншого інвойсу, поданого для податкових органів Польщі, оскільки таке є лише його припущенням.

Суд встановив, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості відповідач зазначив, що відповідно до пункту другого статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна грунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару; під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Крім того, пунктом 2 Приміток та додаткових положень до ГАТТ встановлено, що сумісним із статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни. Таким чином, декларантом не надано документів, які вказують зменшення звичайної конкурентної ціни, відсутня можливість упевнитись, що заявлена декларантом митна вартість товару грунтується на дійсній вартості.

Суд зазначає, що факт наявності в автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за відмінною вартістю, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює.

Викладена правова позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду, наведеному у постановах від 07.08.2018 у справі № 815/3400/17 та від 05.05.2022 у справі №2040/6019/18.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

При цьому, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за ціною договору.

Отже, відповідачем не доведено факту заниження митної вартості як підстави для її коригування.

Стосовно посилань відповідача про те, що ним проводилися консультації із декларантом з метою визначення основи вартості товару, суд такі не бере до уваги, оскільки вважає, що формальне посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на проведення консультацій із декларантом без фактичного їх проведення не може бути підтвердженням здійснення таких консультацій. Як зазначено вище, відповідач не конкретизував документи, які слід подати декларантом для підтвердження задекларованої митної вартості товару, що ставить під сумнів проведення таких консультацій в усній формі взагалі.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14.06.2022 року у справі №809/257/17.

Надаючи оцінку правомірності рішення про коригування митної вартості №UA209000/2024/900728/2 від 25.09.2024, суд висновує таке.

Суд встановив, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості №UA209000/2024/900728/2 від 25.09.2024 відповідач зазначив, що поставка товару, заявленого за ЕМД від 16.09.2024 № 24UA57U3, здійснюється на підставі контракту від 12.03.2024 № PL/430528900/2024/HR/0126, укладеного між компанією GRUPA AZOTY ZAKLADY AZOTOWE «PULAWY» S.A. (продавець) та ТОВ «ІБЕРСОН КОМПОНЕНТС» (покупець), яким визначено, зокрема, що: кількість: приблизно 792000 літрів на рік; річна кількість буде розбита на календарні місяці протягом терміну дії договору в сумах, погоджених сторонами. Цільова кількість: 22000 літрів/ місяць; ціна за одиницю: 180 євро/1000 літрів у вересні 2024 року; ціни на наступні місяці обговорюватимуться та фіксуватимуться окремо щомісяця. Нездатність сторін досягти згоди щодо ціни на певний місяць звільняє обидві сторони від зобов`язань щодо постачання та закупівлі за такий місяць; умови оплати 14 днів від дати виставлення рахунку; повний контракт: цей контракт містить остаточний, повний і виключний контракт, що стосується предмета контракту. Жодні зміни до нього, якщо певні положення контракту не передбачають інше, не може відбуватися без прямої письмової згоди обох сторін.

Під час розгляду документів встановлено, що у сертифікаті якості за № б/н від 13.09.2024, поданого до митного оформлення зазначено номер замовлення . Натомість, у рахунку-фактурі № PL/430528900/2024/HR/0126/0011від 13.09.2024 поле «номер і дата замовлення» є незаповненими. Саме замовлення до митного оформлення не подавалося. Відсутність посилання на таке замовлення у відповідній графі "митного інвойсу" від 13.09.2024 №PL/430528900/2024/HR/0126/0011, відсутність в ньому банківських реквізитів для переказу коштів, як це передбачено Контрактом, а також той факт, що "митний інвойс" містить фразу "цей документ не є інвойсом в розумінні закону про податок на товари і послуги" не дає змоги митниці переконатися, що документ від 13.09.2024 №PL/430528900/2024/HR/0126/0011 є інвойсом, видання якого передбачено Контрактом. Вказане може свідчити про наявність іншого інвойсу, поданого для податкових органів Польща.

Суд з цього приводу зазначає, що відповідно до статті 53 МК України у випадках, передбачених Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК України (ст. 53) заборонено. Аналогічна правова позиція наведена в рішенні Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №815/5791/17.

Суд висновує про те, що відповідно до вимог МК України сертифікат якості та документи, що підтверджують виробника товару та ТМ, не є документами, що підтверджують митну вартість.

Також слід зазначити, що відповідно до умов контракту ціна товару не поставлена в залежність від якості товару, а також ним не передбачено те, що у сертифікаті якості повинен вказуватися номер замовлення.

У свою чергу, Львівська митниця не є тим органом, на який законодавство покладає обов`язок здійснювати контроль за виконанням цивільно-правових угод. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 №815/137/17. До того ж, обставини щодо ненадання сертифікату якості та документів, що підтверджують виробника товару та ТМ, можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) продавцем умов договору. Разом з цим, вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації. Суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 у справі № 810/2784/18.

Окрім цього, суд зазначає, що частина друга статті 7 МК України передбачає, що митна справа здійснюється з додержанням прийнятих у міжнародній практиці форм декларування товарів, методів визначення митної вартості товарів, систем класифікації та кодування товарів та системи митної статистики, інших загальновизнаних у світі норм і стандартів.

Згідно з постановою Верховної Ради України від 19.06.1992 № 2479-ХІІ Україна приєдналась до Конвенції про створення Ради Митного Співробітництва 1950 року.

Рекомендаціями Ради від 16.05.1979 членам Ради та членам Організації Об`єднаних Націй або її спеціалізованим агентствам, митним або економічним Об`єднанням рекомендовано приймати комерційні рахунки, складені у будь-який спосіб, наприклад, методом одноразового запису, у випадках, коли представлення комерційного рахунку потрібне у зв`язку з митним очищенням товарів, а також утриматись від вимоги підпису для митних цілей на комерційних рахунках, представлених на підтвердження декларації на товари.

На дотримання зазначених рекомендацій звертає увагу Європейська економічна комісія ООН (рекомендації СЕК ООН 1982 року № 18 «Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі» та 1983 року №6 «Формуляр-зразок уніфікованого рахунку для міжнародної торгівлі»).

Рекомендацією СЕК ООН 2001 року № 18 «Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі» (переглянутою) пропонується по можливості уникати внесення від руки підписів або еквівалентних їм відміток на паперових документах (наприклад, на рахунках-фактурах).

У постанові від 16.04.2019 у справі № 815/6698/17 Верховний Суд вказав, що відсутність на специфікаціях до контракту печатки фірми-відправника, відсутності печатки та підпису відповідальної особи на інвойсі не вказують на їх недійсність, та не впливають на числові значення складових митної вартості товарів.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що згідно з листом Державної митної служби від 01.03.2011 № 11/3- 10.10/3339-ЕП роз`яснено, що у міжнародній практиці допускається застосування навіть рахунків (іnvoice) без підпису особи, рахунки (іnvoice), складені нерезидентами, що подаються під час здійснення митного контролю й оформлення товарів, можуть не містити підпису та відсутність підпису на поданому для здійснення митного контролю й оформлення товарів рахунку (іnvoice), складеному нерезидентом, не є підставою для відмови в митному оформленні товарів.

Суд встановив, що в інвойсах №PL/430528900/2024/HR/0126/0011 від 13.09.2024, №PL/430528900/2024/HR/0126/0012 від 19.09.2024 та №PL/430528900/2024/HR/0126/0013 від 30.09.2024 зазначено, зокрема, але не виключно, реквізити зовнішньоекономічного контракту, відповідно до якого здійснюється поставка, дата та номер самого контракту (№PL/430528900/2024/HR/0126 від 12.03.2024), транспортний засіб яким здійснювалось перевезення, назву, кількість, ціну товару за літр, умови поставки та інші дані, які дають можливість ідентифікувати поставлену партію товар та визначити вартість товару. Відсутність в інвойсі вказівки на реквізити сама собою не може бути підставою для висновку про неможливість ідентифікації інвойсу з поставкою товару, якщо така ідентифікація може бути проведена на основі інших документів, доданих на підтвердження митної вартості товару.

Затвердженої форми інвойсів та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено. Разом з тим, при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості орган доходів і зборів має впевнитись, що комерційний інвойс можна ідентифікувати з поставкою оцінюваного товару та він містить відомості, які підтверджують відомості щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті.

У спірному випадку, позивач надав рахунок-фактуру (інвойс), що містив всю необхідну інформацію для підтвердження числових даних, заявленої митної вартості.

Незаповнення номеру і дати замовлення у рахунку-фактурі не впливає на митну вартість імпортованого товару.

Окрім цього, в інвойсах №PL/430528900/2024/HR/0126/0011 від 13.09.2024, №PL/430528900/2024/HR/0126/0012 від та №PL/430528900/2024/HR/0126/0013 від 30.09.2024 зазначено достатньо інформації 19.09.2024 для можливості ідентифікувати поставлену партію товару та визначити вартість товару, зокрема, але не виключно, реквізити зовнішньоекономічного контракту, відповідно до якого здійснюється поставка, дата та номер самого контракту (№PL/430528900/2024/HR/0126 від 12.03.2024), транспортний засіб яким здійснювалось перевезення, назву, кількість, ціну товару за літр, умови поставки.

Відповідно, лише відсутність в інвойсі вказівки на реквізити сама собою не може бути підставою для висновку про неможливість ідентифікації інвойсу з поставкою товару, якщо така ідентифікація може бути проведена на основі інших документів, доданих на підтвердження митної вартості товару.

Суд зазначає, що банківські реквізити Продавця для переказу коштів за Контрактом №PL/430528900/2024/HR/0126 від 12.03.2024 зазначені в розділі цього Контракту «Банківські реквізити Продавця», зокрема, Банк PEKAO S.A. в/Пулави, вул. Партизантув,8, 24-100 Пулави, ІBAN PL706477, SWIFT: PKOPPLPW.

В свою чергу, на рахунок вказаний в контракті Продавцем і здійснено переказ коштів за імпортовану партію товару за №PL/430528900/2024/HR/0126/0011 від 13.09.2024, №PL/430528900/2024/HR/0126/0012 від 19.09.2024 та №PL/430528900/2024/HR/0126/0013 від 30.09.2024.

При цьому, слід зазначити, що даним Контактом передбачена післяплата 14 днів з дня виставлення інвойсу, а тому сплата за товар на момент митного оформлення ще не відбувалася, однак включена у заявлену митну вартість товару про що зазначено в листах №221/24 від 16.09.2024, №227/24 від 23.09.2024 та №236/24 від 01.10.2024, які було подано до митного оформлення.

Інвойс створює продавець та надсилає покупцю водночас з вантажем, при цьому, затвердженої форми інвойсів та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено, що в свою чергу, свідчить, що наявність чи відсутність певної інформації, яка не має впливу на ідентифікацію імпортованого товару та впливу для числового визначення складових митної вартості товару не може бути підставою для коригування митної вартості товару заявленої декларантом за першим методом.

Отже, суд дійшов висновку, що вказане зауваження не може вважатися невідповідністю поданих до митного оформлення документах, а тому не може бути підставою для відмови в митному оформленні товарів за першим методом.

Суд зазначає, що стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються на підтвердження заявленої митної вартості. Серед зазначеного переліку немає замовлень. При цьому, згідно з частиною п`ятою статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Отже, замовлення/заявка не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість товару. Замовлення/заявка не має вплив на числові визначення митної вартості.

За наведеного, суд вважає, що описане відповідачем зауваження щодо неподання замовлення жодним чином не стосуються неможливості визнання задекларованої митної вартості.

Окрім цього, як встановив суд, номери замовлення №2, № та №, які зазначені в сертифікатах якості б/н від 13.09.2024, 18.09.2024 та 27.09.2024 відповідно - є номерами замовлень на продаж. Це номер, який присвоюється в реєстрі компанії GRUPA AZOTY ZAKLADY AZOTOWE «PULAWY» S.A. виключно для цілей внутрішнього обліку у вигляді цифрового номеру, який в подальшому відображаються в сертифікаті якості, який видається при продажу товару. Даний номер не є номером документа (замовлення), який можна вивести на зовнішній носій, це запис в електронному реєстрі системи обліку і руху товару Компанії. Дані реєстрів є конфіденційною інформацією, яка використовується Продавцем виключно для власних цілей.

Суд відхиляє твердження відповідача, відповідно до яких імовірна наявність іншого інвойсу, поданого для податкових органів Польщі, оскільки таке є припущенням відповідача.

Судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості відповідач зазначив, що відповідно до пункту другого статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна грунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару; під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Крім того, пунктом 2 Приміток та додаткових положень до ГАТТ встановлено, що сумісним із статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни. Таким чином, декларантом не надано документів, які вказують зменшення звичайної конкурентної ціни, відсутня можливість упевнитись, що заявлена декларантом митна вартість товару грунтується на дійсній вартості.

Суд відзначає, що факт наявності в автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за відмінною вартістю, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює.

Викладена правова позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду, наведеному у постановах від 07.08.2018 у справі № 815/3400/17 та від 05.05.2022 у справі № 2040/6019/18.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

При цьому, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за ціною договору.

Отже, відповідачем не доведено факту заниження митної вартості як підстави для її коригування.

Окрім цього, у оскарженому рішенні відповідач зазначив, що надіслано експортну декларацію №24PL301010E1140860 від 19.09.2024, в якій статистична вартість товару вказана у розмірі 21 528 польських злотих. Згідно з курсом НБП для митних цілей на вересень 2024 року (4,2879 польських злотих 1 євро) це складає 5 020,6395 євро. Різниця із поданою до митного оформлення декларацією складає 958,25 євро. Таку різницю можна було б вважати доданою сумою транспортних витрат, однак, станом на 18.09.2024 було укладено разовий договір-замовлення на перевезення вантажу, в якому зазначені транспортні витрати у сумі 37 000 грн. (еквівалент 801, 7578 євро за курсом НБУ), а відповідно до Рахунку на оплату транспортних послуг №777 від 19.09.2024 вартість до місця вивезення вантажу за межі країни-члена ЄС складає 27 900 грн (еквівалент 604, 57 євро за курсом НБУ).

Суд зазначає, що експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування податку на додану вартість. Суд зазначає, що будь-яка різниця статистичної вартості товару в експортній декларації не може викликати сумнівів, оскільки якщо така і мала місце, то це обумовлено застосуванням курсу валют в країнах Євросоюзу, а не заниженням ціни позивачем згідно з документами, виданими йому продавцем.

При цьому у митній декларації країни відправлення вказується статистична вартість товарів (із врахуванням витрат на митне оформлення в країні експорту), а не фактурна вартість експортованих товарів, що не може свідчити про розбіжність в цифрових значеннях між митною декларацією країни відправлення і рахунком-фактурою та бути підставою для коригування вартості ввезеного товару.

Відповідно до Керівництва із заповнення Єдиного адміністративного документа (далі - ЄАД), розроблене Генеральним Директоратом TAXUD (номер документу TAXUD/1619/08) графа 46 «статистична вартість» ЄАД має містити статистичну вартість. «Статистична вартість» означає вартість товарів на момент та у місці, де вони залишають територію країни - експортера - члена ЄС. Вона має базуватися на фактурній вартості товарів та має також включати допоміжні витрати, такі як транспорт, що відноситься до частини перевезення, яке проходить на статистичній території країни - члена ЄС, де відбувається експорт, а також витрати на митне оформлення товару у країні відправлення.

Відтак, фактурна (митна) вартість завжди є меншою за статистичну або може їй дорівнювати, оскільки до статистичної вартості входить фактурна вартість товару та витрати на транспортування.

Тож будь-яка різниця статистичної вартості товару в експортній декларації, конвертованої в іншу валюту, ніж та, що визначена контрактом і у якій позивач здійснювала оплату товару, у цьому разі обумовлена застосуванням курсу валют, а не заниженням ціни товару згідно з первинними документами, виданими продавцем.

Отже, відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товарів, ознаки підробки та вони містять достатньо відомостей щодо ціни товар.

З викладеного вбачається, що статистична вартість не є ані вартістю товару за договором, ані фактурною вартістю. Значення статистичної вартості є приблизним та теоретичним, а отже не може враховуватись митними органами України при визначенні фактурної вартості імпортованого товару.

Тобто, відповідач помилково ототожнив вартість товару за договором, вказану в рахунку-фактурі (інвойсі) зі статистичною вартістю, яка зазначена в декларації країни відправника. Вказані значення є різними, а тому їх порівняння є недоцільним.

Отже, подані декларантом документи підтверджують заявлену митну вартість товару, а аргументи відповідача про те, що відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, не відповідають фактичним обставинам у справі.

Стосовно посилань відповідача про те, що ним проводилися консультації із декларантом з метою визначення основи вартості товару, суд такі не бере до уваги, оскільки вважає, що формальне посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на проведення консультацій із декларантом без фактичного їх проведення не може бути підтвердженням здійснення таких консультацій. Як зазначено вище, відповідач не конкретизував документи, які слід подати декларантом для підтвердження задекларованої митної вартості товару, що ставить під сумнів проведення таких консультацій в усній формі взагалі.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14.06.2022 року у справі №809/257/17.

Надаючи оцінку правомірності рішення про коригування митної вартості №UA209000/2024/900738/1 від 02.10.2024, суд висновує таке.

Суд встановив, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості №UA209000/2024/900738/1 від 02.10.2024 відповідач зазначив, що поставка даного товару здійснюється на підставі Контракту №PL/430528900/2024/HR/0126 від 12.03.2024, укладеного між ТОВ ІБЕРСОН КОМПОНЕНТС та Компанією "Grupa Azoty Zaklady Azotowe Pulawy S.A.". Даним Контрактом передбачено, що кількість: приблизно 792000 літрів на рік; річна кількість буде розбита на календарні місяці протягом терміну дії договору в сумах, погоджених сторонами. Цільова кількість: 22000 літрів/ місяць; ціна за одиницю: 180 євро/1000 літрів у вересні 2024 року; ціни на наступні місяці обговорюватимуться та фіксуватимуться окремо щомісяця. Нездатність сторін досягти згоди щодо ціни на певний місяць звільняє обидві сторони від зобов`язань щодо постачання та закупівлі за такий місяць; умови оплати 14 днів від дати виставлення рахунку; повний контракт: цей контракт містить остаточний, повний і виключний контракт, що стосується предмета контракту. Жодні зміни до нього, якщо певні положення контракту не передбачають інше, не може відбуватися без прямої письмової згоди обох сторін.-У поданому до митного оформлення сертифікаті якості №б/н від 27.09.2024 вказано номер замовлення . Натомість, у наданому до митного оформлення інвойсі №PL/430528900/2024/HR/0126/0013 від 30.09.2024 графа «номер і дата замовлення» є незаповненою. Жодного замовлення до митного оформлення не надавалось. Відсутність посилання на таке замовлення у відповідній графі "митного інвойсу" від №PL/430528900/2024/HR/0126/0013 від 30.09.2024, відсутність в ньому банківських реквізитів для переказу коштів, як це передбачено Контрактом, а також той факт, що "митний інвойс" містить фразу "цей документ не є інвойсом в розумінні закону про податок на товари і послуги" не дає змоги митниці переконатися, що документ №PL/430528900/2024/HR/0126/0013 від 30.09.2024 є інвойсом, видання якого передбачено Контрактом. Вказане може свідчити про наявність іншого інвойсу, який поданий для податкових органів Польщі.

Суд з цього приводу зазначає, що відповідно до статті 53 МК України у випадках, передбачених Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК України (ст. 53) заборонено. Аналогічна правова позиція наведена в рішенні Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №815/5791/17.

Суд висновує про те, що відповідно до вимог МК України сертифікат якості та документи, що підтверджують виробника товару та ТМ, не є документами, що підтверджують митну вартість.

Також слід зазначити, що відповідно до умов контракту ціна товару не поставлена в залежність від якості товару, а також ним не передбачено те, що у сертифікаті якості повинен вказуватися номер замовлення.

В свою чергу, Львівська митниця не є тим органом, на який законодавство покладає обов`язок здійснювати контроль за виконанням цивільно-правових угод. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 №815/137/17. До того ж, обставини щодо ненадання сертифікату якості та документів, що підтверджують виробника товару та ТМ, можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) продавцем умов договору. Разом з цим, вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації. Суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 у справі № 810/2784/18.

Окрім цього, суд зазначає, що частина друга статті 7 МК України передбачає, що митна справа здійснюється з додержанням прийнятих у міжнародній практиці форм декларування товарів, методів визначення митної вартості товарів, систем класифікації та кодування товарів та системи митної статистики, інших загальновизнаних у світі норм і стандартів.

Згідно з постановою Верховної Ради України від 19.06.1992 № 2479-ХІІ Україна приєдналась до Конвенції про створення Ради Митного Співробітництва 1950 року.

Рекомендаціями Ради від 16.05.1979 членам Ради та членам Організації Об`єднаних Націй або її спеціалізованим агентствам, митним або економічним Об`єднанням рекомендовано приймати комерційні рахунки, складені у будь-який спосіб, наприклад, методом одноразового запису, у випадках, коли представлення комерційного рахунку потрібне у зв`язку з митним очищенням товарів, а також утриматись від вимоги підпису для митних цілей на комерційних рахунках, представлених на підтвердження декларації на товари.

На дотримання зазначених рекомендацій звертає увагу Європейська економічна комісія ООН (рекомендації СЕК ООН 1982 року № 18 «Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі» та 1983 року №6 «Формуляр-зразок уніфікованого рахунку для міжнародної торгівлі»).

Рекомендацією СЕК ООН 2001 року № 18 «Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі» (переглянутою) пропонується по можливості уникати внесення від руки підписів або еквівалентних їм відміток на паперових документах (наприклад, на рахунках-фактурах).

У постанові від 16.04.2019 у справі № 815/6698/17 Верховний Суд вказав, що відсутність на специфікаціях до контракту печатки фірми-відправника, відсутності печатки та підпису відповідальної особи на інвойсі не вказують на їх недійсність, та не впливають на числові значення складових митної вартості товарів.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що згідно з листом Державної митної служби від 01.03.2011 № 11/3- 10.10/3339-ЕП роз`яснено, що у міжнародній практиці допускається застосування навіть рахунків (іnvoice) без підпису особи, рахунки (іnvoice), складені нерезидентами, що подаються під час здійснення митного контролю й оформлення товарів, можуть не містити підпису та відсутність підпису на поданому для здійснення митного контролю й оформлення товарів рахунку (іnvoice), складеному нерезидентом, не є підставою для відмови в митному оформленні товарів.

Суд встановив, що в інвойсах №PL/430528900/2024/HR/0126/0011 від 13.09.2024, №PL/430528900/2024/HR/0126/0012 від 19.09.2024 та №PL/430528900/2024/HR/0126/0013 від 30.09.2024 зазначено, зокрема, але не виключно, реквізити зовнішньоекономічного контракту, відповідно до якого здійснюється поставка, дата та номер самого контракту (№PL/430528900/2024/HR/0126 від 12.03.2024), транспортний засіб яким здійснювалось перевезення, назву, кількість, ціну товару за літр, умови поставки та інші дані, які дають можливість ідентифікувати поставлену партію товар та визначити вартість товару. Відсутність в інвойсі вказівки на реквізити сама собою не може бути підставою для висновку про неможливість ідентифікації інвойсу з поставкою товару, якщо така ідентифікація може бути проведена на основі інших документів, доданих на підтвердження митної вартості товару.

Затвердженої форми інвойсів та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено. Разом з тим, при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості орган доходів і зборів має впевнитись, що комерційний інвойс можна ідентифікувати з поставкою оцінюваного товару та він містить відомості, які підтверджують відомості щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті.

У спірному випадку, позивач надав рахунок-фактуру (інвойс), що містив всю необхідну інформацію для підтвердження числових даних, заявленої митної вартості.

Незаповнення номеру і дати замовлення у рахунку-фактурі не впливає на митну вартість імпортованого товару.

Окрім цього, в інвойсах №PL/430528900/2024/HR/0126/0011 від 13.09.2024, №PL/430528900/2024/HR/0126/0012 від та №PL/430528900/2024/HR/0126/0013 від 30.09.2024 зазначено достатньо інформації 19.09.2024 для можливості ідентифікувати поставлену партію товару та визначити вартість товару, зокрема, але не виключно, реквізити зовнішньоекономічного контракту, відповідно до якого здійснюється поставка, дата та номер самого контракту (№PL/430528900/2024/HR/0126 від 12.03.2024), транспортний засіб яким здійснювалось перевезення, назву, кількість, ціну товару за літр, умови поставки.

Відповідно, лише відсутність в інвойсі вказівки на реквізити сама собою не може бути підставою для висновку про неможливість ідентифікації інвойсу з поставкою товару, якщо така ідентифікація може бути проведена на основі інших документів, доданих на підтвердження митної вартості товару.

Суд зазначає, що банківські реквізити Продавця для переказу коштів за Контрактом №PL/430528900/2024/HR/0126 від 12.03.2024 зазначені в розділі цього Контракту «Банківські реквізити Продавця», зокрема, Банк PEKAO S.A. в/Пулави, вул. Партизантув,8, 24-100 Пулави, ІBAN PL706477, SWIFT: PKOPPLPW.

В свою чергу, на рахунок вказаний в контракті Продавцем і здійснено переказ коштів за імпортовану партію товару за №PL/430528900/2024/HR/0126/0011 від 13.09.2024, №PL/430528900/2024/HR/0126/0012 від 19.09.2024 та №PL/430528900/2024/HR/0126/0013 від 30.09.2024.

При цьому, слід зазначити, що даним Контактом передбачена післяплата 14 днів з дня виставлення інвойсу, а тому сплата за товар на момент митного оформлення ще не відбувалася, однак включена у заявлену митну вартість товару про що зазначено в листах №221/24 від 16.09.2024, №227/24 від 23.09.2024 та №236/24 від 01.10.2024, які було подано до митного оформлення.

Інвойс створює продавець та надсилає покупцю водночас з вантажем, при цьому, затвердженої форми інвойсів та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено, що в свою чергу, свідчить, що наявність чи відсутність певної інформації, яка не має впливу на ідентифікацію імпортованого товару та впливу для числового визначення складових митної вартості товару не може бути підставою для коригування митної вартості товару заявленої декларантом за першим методом.

Отже, суд дійшов висновку, що вказане зауваження не може вважатися невідповідністю поданих до митного оформлення документах, а тому не може бути підставою для відмови в митному оформленні товарів за першим методом.

Суд зазначає, що стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються на підтвердження заявленої митної вартості. Серед зазначеного переліку немає замовлень. При цьому, згідно з частиною п`ятою статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Отже, замовлення/заявка не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість товару. Замовлення/заявка не має вплив на числові визначення митної вартості.

З таких підстав, суд вважає, що зауваження відповідача щодо неподання замовлення жодним чином не стосуються неможливості визнання задекларованої митної вартості.

Окрім цього, як встановив суд, номери замовлення №2, № та №, які зазначені в сертифікатах якості б/н від 13.09.2024, 18.09.2024 та 27.09.2024 відповідно - є номерами замовлень на продаж. Це номер, який присвоюється в реєстрі компанії GRUPA AZOTY ZAKLADY AZOTOWE «PULAWY» S.A. виключно для цілей внутрішнього обліку у вигляді цифрового номеру, який в подальшому відображаються в сертифікаті якості, який видається при продажу товару. Даний номер не є номером документа (замовлення), який можна вивести на зовнішній носій, це запис в електронному реєстрі системи обліку і руху товару Компанії. Дані реєстрів є конфіденційною інформацією, яка використовується Продавцем виключно для власних цілей.

Суд відхиляє твердження відповідача, відповідно до яких імовірна наявність іншого інвойсу, поданого для податкових органів Польщі, оскільки таке є лише його припущенням.

Суд встановив, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості відповідач зазначив, що відповідно до пункту другого статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна грунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару; під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Крім того, пунктом 2 Приміток та додаткових положень до ГАТТ встановлено, що сумісним із статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни. Таким чином, декларантом не надано документів, які вказують зменшення звичайної конкурентної ціни, відсутня можливість упевнитись, що заявлена декларантом митна вартість товару грунтується на дійсній вартості.

Суд відзначає, що факт наявності в автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за відмінною вартістю, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює.

Викладена правова позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду, наведеному у постановах від 07.08.2018 у справі № 815/3400/17 та від 05.05.2022 у справі №2040/6019/18.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

При цьому, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за ціною договору.

Отже, відповідачем не доведено факту заниження митної вартості як підстави для її коригування.

Стосовно посилань відповідача про те, що ним проводилися консультації із декларантом з метою визначення основи вартості товару, суд такі не приймає до уваги, оскільки вважає, що формальне посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на проведення консультацій із декларантом без фактичного їх проведення не може бути підтвердженням здійснення таких консультацій. Як зазначено вище, відповідач не конкретизував документи, які слід подати декларантом для підтвердження задекларованої митної вартості товару, що ставить під сумнів проведення таких консультацій в усній формі взагалі.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 14.06.2022 року у справі №809/257/17.

Суд критично оцінює доводи відповідача щодо неподання позивачем додаткових документів до митного оформлення з огляду на таке.

Згідно зі статею 53 МК України митний орган має право у виняткових випадках на витребування додаткових документів.

В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №809/872/17.

Неподання декларантом додаткових документів не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, що підтверджується наданими до митного оформлення основними документами.

Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.08.2018 у справі №826/8799/16, від 19.12.2019 у справі №810/5295/15, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16.

Суд вважає, що твердження відповідача про те, що підставою для проведеного коригування стало те, що позивач не надав витребувані відповідачем додаткових документів, адже ці документи носять виключно інформаційний характер, а обов`язок щодо їх надання в декларанта на обґрунтований запит митниці відповідно до частини третьої статті 53 МК України виникає лише за умови наявності таких документів у декларанта.

Відтак, ненадання документів, які відсутні в декларанта, не свідчить про неналежне виконання вимог митниці надати додаткові документи та в цілому не може свідчити про наявність розбіжностей у наданих документах.

Повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статею 53 МК України. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду справа № 809/857/17 від 02.03.2021; справа № 804/150/16 від 05.07.2022.

При цьому, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення (у цьому випадку рішення про відмову у митному оформленні товару за ціною позивача); відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

У свою чергу декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено органом доходів і зборів. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 02.07.2020 справа №803/916/17 та від 08.10.2019 справа №803/776/17.

Відповідач безпідставно поставив під сумнів митну вартість товару зазначену позивачем та, як наслідок, весь поданий перелік документів і необґрунтовано витребував додаткові документи, оскільки відповідач не довів обставин, які б свідчили про існування у нього достатніх підстав для виникнення обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення позивачем числового значення митної вартості імпортованого товару.

iii. Щодо застосування резервного методу

Частина друга статті 55 МК України визначає, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1)обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 згаданого Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Зазначені висновки випливають, зокрема, з приписів пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, за яким у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, відображеною у постанові від 18.08.2021 у справі № 160/4944/19 та у постанові від 04.11.2021 у справі №120/2634/19-а.

Суд встановив, що у:

- рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900710/1 від 16.09.2024 відповідач вказує, що джерелом інформації для коригування митної вартості слугували:Т.1 -7,52 дол США за кг МД UA500020/2024/002854 від 25.03.24;Т.5 -14,77 дол США за шт МД UA209140/2024/008144 від 21.03.24;Т.6 13,51 дол США за шт МД UA209230/2023/107389 від 10.10.23, що свідчить про здійснення коригування митної вартості товарів за методом 2ґ;

- рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/100325/2 від 21.06.2024 відповідач вказує, що джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД № 205030/2024/10134 від 14.09.2024, рівень митної вартості становить 0,32дол/ кг. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось, що свідчить про здійснення коригування митної вартості товарів за методом 2ґ;

- рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900728/2 від 25.09.2024 відповідач вказує, що джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД № 205030/2024/10134 від 14.09.2024, де рівень митної вартості становить 0,32 дол/ кг. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось, що свідчить про здійснення коригування митної вартості товарів за методом 2ґ;

- рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900738/1 від 02.10.2024 відповідач вказує, що джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД № 205030/2024/10134 від 14.09.2024, де рівень митної вартості становить 0,32дол/ кг. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось, що свідчить про здійснення коригування митної вартості товарів за методом 2ґ.

Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15, висловив позицію, згідно з якою у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно імпортовано до України. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

У всіх випадках, де посадові особи митниці брали за основу попередньо оформлені митні декларації, партії товарів не були співрозмірні з тими, що імпортувались нами, умови поставок були різними, однак жодного коригування проведено не було.

З урахуванням викладеного, суд висновує про протиправність рішень відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900710/1 від 16.09.2024, №UA209000/2024/900728/2 від 25.09.2024 та №UA209000/2024/900738/1 від 02.10.2024, у зв`язку з чим такі необхідно скасувати.

У частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, суд враховує, що у постанові від 23.07.2021 у справі №820/3979/17 Верховний Суд зазначив, що оскільки оскаржена в судовому порядку картка відмови носить похідний характер від прийнятих рішень про коригування митної вартості, вимогу про визнання її протиправною правомірно визнано судами обґрунтованою.

У зв`язку з тим, що оскаржені рішення про коригування митної вартості визнані протиправними та скасовані, суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2024/002751, №UA209170/2024/002808 та №UA209170/2024/002855.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд висновує, що позов необхідно задовольнити повністю.

V. Судові витрати

Відповідно до положень статті 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 9689,60 грн.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ІБЕРСОН КОМПОНЕНТС" до Львівської митниці про визнання протиправними і скасування рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/900710/1 від 16.09.2024, №UA209000/2024/900728/2 від 25.09.2024 та №UA209000/2024/900738/1 від 02.10.2024.

Визнати протиправними та скасувати картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2024/002751, № UA209170/2024/002808 та №UA209170/2024/002855.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці , місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІБЕРСОН КОМПОНЕНТС" , місцезнаходження: 47707, Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Д.Лукіяновича, буд. 1 судовий збір у розмірі 9689 (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) грн 60 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Гулик Андрій Григорович