Справа № 520/18966/23
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 вересня 2025 року № 520/18966/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С. розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Ярославська, буд. 1/29, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61052, ) поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області про поновлення на посаді, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Харківській області № 632 о/с від 13.10.2021 року в частині про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області до ОСОБА_1 , яким застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на посаді ГУНП в Харківській області на посаді старшого інспектора роти №1 батальйону №2 ППОП ГУ НП в Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у вересні 2021 року позивачу на мобільний телефон зателефонував представник ГУ ПН в Харківській області і йому стало відомо, що відносно нього ГУНП в Харківській області прийнято Наказ за № 1761 від 01.09.2021 про проведення службового розслідування на підставі отриманого листа старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління ДБР Котелевця Д.О. щодо можливих неправомірних дій з боку поліцейських ППОП ГУ в Харківській області під час створення та функціонування Обслуговуючого кооперативу «Патріот» і за цими фактами слідчий ДБР здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000511 від 10.03.2021 за ч.5 ст. 191 КК України. У свою чергу позивач повідомив про неможливість прибуття до ГУ НП у Харківській області, у зв`язку з тим, що він готувався до проходження стаціонарного лікування (з 13.10.201 по 22.10.2021), що підтверджується випискою з медичної картки стаціонарного хворого №1982 від 22.10.2021 КНП «Міська лікарня №3» Харківської міської ради. Більше позивача представники ГУ НП не турбували і він зробив висновок про те, що службову перевірку припинено; уважає, що продовжує знаходитись у трудових відносинах з ГУ НП в Харківській області. Вказує, що про звільнення зі служби в поліції дізнався випадково, після блокування банківської картки у червні 2023 року на виконання судового рішення щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ НП в Харківській області вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився. Уважає, що реєстрація у ЄРДР кримінального провадження та повідомлення про підозру не є підставою для звільнення; підставою для звільнення зі служби у поліції може бути тільки вирок суду, який набрав законної сили, проте такий на час прийняття оскаржуваного наказу був відсутній, а станом на час розгляду справи судове провадження у кримінальному провадженні за матеріалами кримінального провадження №0000689 від 06.09.2022, до якого приєднано матеріали досудового розслідування, виділені із кримінального провадження №0000511 від 10.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_1 у кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.366, ч.4 ст.358 КК України зупинено до звільнення обвинуваченого з військової служби, що підтверджується ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 червня 2023 року у справі № 638/6860/22. Також просить урахувати, що відповідачем не проведено належного службового розслідування; не перевірено відповідні обставини, що мають значення; висновки службового розслідування ґрунтуються на припущенні, що позивачем підірвано авторитет Національної поліції України; не враховано попередню бездоганну поведінку та відсутність діючих стягнень, сумлінне ставлення до служби. Звертає увагу, що наказ про звільнення не відповідає вимогам ч. 4 ст. 40 КЗпП України щодо заборони звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження у справі, запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Представником Головного управління Національної поліції в Харківській області подано до суду відзив на позов разом з доданими до нього документами, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що доводи, наведені позивачем у позовній заяві, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах та приписах чинного законодавства. Звертає увагу, що позивач є працівником правоохоронного органу та представником влади, і, нехтуючи цінностями, які ОСОБА_1 присягнув захищати, вчинив дисциплінарний проступок, що підтверджено матеріалами службового розслідування, а отже спірний наказ є правомірним. Вважає, що до позивача обґрунтовано застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, а тому відсутні підстави для скасування спірного наказу судом та поновлення позивача на посаді старшого інспектора роти №1 батальйону №2 ППОП ГУ НП в Харківській області, у зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він звертає увагу на відсутність доводів відповідача, які б спростовували позицію позивача у справі.

Щодо строку звернення позивача до суду з позовом у цій справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 4 ст. 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337- VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі Дисциплінарний статут НП України) передбачено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

У випадку наявності колізії між загальним та спеціальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є саме Дисциплінарний статут НП України.

За змістом позову до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Ухвалою суду від 21.08.2023 повернуто позовну заяву. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.12.2023 ухвалу суду від 21.08.2023 про повернення позовної заяви скасовано. Справу направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 26.03.2025 зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області надати до суду документально підтверджені пояснення щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про його звільнення.

На виконання ухвали суду відповідачем повідомлено, що 11.10.2021 на виконання вимог Наказу ГУНП в Харківській області від 08.10.2021 № 858 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області» капітану поліції ОСОБА_1 , старшому інспектору роти № 1 батальйону № 2 ППОП ГУНП в Харківській області в усній формі за телефоном повідомлено про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Прибути та ознайомитися з вказаним наказом ОСОБА_1 не зміг, бо перебував на лікарняному (підтверджується Актами від 11.10.2021).

18.10.2021 УКЗ ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 за вих. 7628/119-12/01-2024 направлений лист, яким повідомлено, що наказом ГУНП в Харківській області від 13.10.2021 за № 632 о/с його звільнено зі служби в поліції згідно з п. 6 ч. 1 ст. 77 /у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України/.

В якості додатку долучена копія Наказу ГУНП в Харківській області від 13.10.2021 за № 632 о/с.

Як вказує відповідач, зазначений лист направлений ОСОБА_1 рекомендованим відправленням, що підтверджується фіскальним чеком № 005 від 18.10.2021.

Проте суд зазначає, що зі змісту фіскального чеку № 005 від 18.10.2021 неможливо встановити, які саме документи були направлені та на яку саме адресу.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення позивача про його звільнення та ознайомлення з оскаржуваним наказом.

Позивач вказує, що з Наказом від 13.10.2021 за № 632 о/с фактично ознайомився після 01.06.2023 (через обмеження доступу до додатку ПриватБанку через виконання рішення суду у справі № 520/23905/21 про стягнення на користь ГУ НП вартості предметів однострою, що убачається з постанови про арешт коштів боржника від 01.06.2023 ВП № 71896100, наданої позивачем до матеріалів справи), що відповідачем під час розгляду справи не спростовано.

Також позивач зазначає, що з 06.02.2022 перебуває у лавах ЗСУ та має обмежені можливості щодо захисту своїх прав у суді.

Вказані обставини свідчать про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, встановлених ч. 4 ст. 31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, Наказом ГУНП в Харківській області від 01.09.2021 за № 1761 «Про призначення та проведення службового розслідування» призначено службове розслідування за обставинами, викладеними у листі старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління ДБР ОСОБА_2 за вх. № 8313 щодо неправомірності дій з боку окремих поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області під час створення та функціонування Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу «Патріот», та створено дисциплінарну комісію.

У ході проведення службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки дисциплінарного проступку, що виразились у порушенні вимог підпункту 6 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, у частині неутримання від протиправних дій, які підірвали авторитет Національної поліції України, пунктів 1, 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», у частині недотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно - правових актів, що регламентують діяльність поліції, старший інспектор роти № 1 батальйону № 2 ППОП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_1 заслуговує на дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

За наслідками проведення службового розслідування дисциплінарною комісією складено Висновок, який 30.09.2021 затверджений начальником Головного управління Національної поліції в Харківській області.

08.10.2021 начальником ГУНП в Харківській області видано Наказ № 858, яким до старшого інспектора роти № 1 батальйону № 2 полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 з відображених у Висновку мотивів застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

13.10.2021 ГУНП в Харківській області видано Наказ № 632 о/с, яким на реалізацію Наказу ГУНП в Харківській області від 08.10.2021 за № 858 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» /у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення/.

Вважаючи свої права порушеними зазначеним наказом, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VІІІ від 02.07.2015, Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 за № 2337-VIII.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 за № 580-VІІІ (далі також Закон № 580-VIII) встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За визначенням, наведеним у статті 3 Закону № 580-VIII, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 580-VІІІ поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

За приписами частини третьої статті 11 Закону № 580-VIII рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

За приписами пунктів 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VІІІ поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Статтею 64 Закону № 580-VIII визначена Присяга працівника поліції.

Зміст Присяги поліцейського за приписами ст.64 Закону України "Про Національну поліцію" полягає у тому, що поліцейський, усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягає вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, серед іншого неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського (абз.1, 2 п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 за №1179 (далі - Правила етичної поведінки поліцейських).

За приписами абзацу першого пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час.

Частиною 1 статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 19 цього ж Закону підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначається Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України від 15.03.2018 за № 2337-VIIІ (далі Дисциплінарний статут).

Положеннями ст.1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону, утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень: сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади;7) звільнення із служби в поліції.

З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування (частина 2 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Згідно з частинами 3, 4, 6 ст. 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

За приписами частини восьмої статті 14 Дисциплінарного статуту у разі надходження скарги на рішення, дії чи бездіяльність поліцейського, щодо яких вже проводиться службове розслідування, така скарга долучається до матеріалів службового розслідування.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої, сьомої, десятої, п`ятнадцятої статті 15 Дисциплінарного статуту, проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування. Забороняється включення до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, зацікавлених у результатах розслідування. У разі виникнення таких обставин член дисциплінарної комісії зобов`язаний негайно письмово повідомити про це керівнику, який призначив службове розслідування. Порядок утворення дисциплінарних комісій та їх повноваження визначаються Міністерством внутрішніх справ України. За рішенням керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. У такому разі поліцейський, який притягається до відповідальності, у письмовій формі не пізніше ніж за три дні повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

За приписами частини першої ст.18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Частиною другою цієї статті передбачено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;

2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи;

3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", Законом України «Про державну таємницю" та іншими законами;

4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;

5) користуватися правничою допомогою.

Згідно зі ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення.

У разі вчинення дисциплінарного проступку кількома поліцейськими дисциплінарне стягнення застосовується до кожного окремо.

Аналогічні правові норми викладені у Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України", затвердженому Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 (далі за текстом - Порядок № 893), відповідно до п.1 розділу ІІ якого службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до п. 1-3 розділу V Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Пунктами 7, 8 Розділу V Порядку № 893 передбачено, що розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів. За рішенням уповноваженого керівника розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією на відкритому засіданні, яке полягає в гласному та відкритому дослідженні обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування, за участю поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших заінтересованих осіб.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія (пункт 2 розділу VI Порядку проведення службових розслідувань).

У разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

З аналізу наведених норм Дисциплінарного статуту та Порядку проведення службових розслідувань слідує, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку, а розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться або у формі письмового провадження, або у відкритому засіданні, при цьому рішення про проведення розгляду справи у відкритому засіданні приймається керівником, який призначив службове розслідування, про що повинно бути вказано у наказі про призначення службового розслідування.

Як убачається з матеріалів справи, під час службового розслідування дисциплінарною комісією встановлено, що слідчими Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні від 10.03.2021 за № 0000511 за ч. 5 ст. 191 КК України, за фактом заволодіння чужим майном, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, в особливо великих розмірах.

29.07.2021 у вчинені вказаного кримінального правопорушення повідомлено про підозру старшому інспекторові роти № 1 батальйону № 2 ППОП ГУНП в Харківській області капітану поліції ОСОБА_1 , заступникові командира ППОП ГУНП в Харківській області підполковнику поліції ОСОБА_3 та колишньому заступникові командира БПСПОП «Харків» ГУНП в Харківській області, а на день повідомлення про підозру - дільничному офіцеру поліції Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області майору поліції ОСОБА_4 .

Вказані поліцейські підозрювались у тому, що вони створили фіктивний житлово-будівельний кооператив та у подальшому отримали дві земельні ділянки загальною площею 1,38 га у власність цього кооперативу нібито для будівництва багатоквартирного житлового будинку для учасників АТО та без наміру здійснення зазначених робіт у 2021 році відчужили вказані ділянки під комерційну забудову, завдавши територіальній громаді майнову шкоду понад 4,6 млн гривень.

Відповідно до тексту повідомлень про підозру встановлено, що наприкінці 2015 року ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді командира БСПОП «Харків» ГУІШ в Харківській області вирішив використати свій вплив та авторитет в органах державної влади з метою збагачення у незаконний спосіб шляхом отримання на території м. Харків земельної ділянки значної площі, понад встановлені законом розміри безоплатного отримання, нібито для будівництва багатоквартирного будинку, її відчуження після реєстрації права власності на неї і обернення отриманих грошових коштів на свою користь.

Про свої наміри ОСОБА_5 повідомив старшому інспектору БПСПОП «Харків» ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 та начальнику відділення того ж підрозділу ОСОБА_4 , запропонувавши їм створити житлово-будівельний кооператив під назвою «Патріот» без мети здійснення статутної діяльності з метою отримання земельних ділянок для покращення житлових умов членів кооперативу.

17.12.2015 ОСОБА_3 прийнято рішення про створення вказаного кооперативу.

21.12.2015 ОСОБА_3 обрано головою правління кооперативу та здійснено державну реєстрацію кооперативу, як юридичної особи та присвоєно їй ідентифікаційний код.

26.01.2016 у члени ЖБК «Патріот» прийнято ОСОБА_1 , якого обрано головою правління цієї юридичної особи, з ініціативи ОСОБА_3 , який відмовився від посади очільника кооперативу, проте фактично продовжував ним керувати.

Починаючи з 2016 року ОСОБА_1 , використовуючи свої повноваження голови правління ЖБК «Патріот», зазначаючи недостовірні відомості щодо кількості членів кооперативу (станом на 08.02.2016 - 178 членів, при фактичній кількості 5 осіб) почав звертатись з письмовими заявами до Харківської міської ради з проханням виділити земельну ділянку під забудову житлового багатоквартирного будинку для членів кооперативу (учасників АТО).

Отримуючи від ХМР відмови у виділенні земельних ділянок для ЖБК «Патріот», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вирішили для надання вказаному кооперативу вигляду дійсно призначеного для будівництва і обслуговування житлового багатоквартирного будинку збільшити кількість членів цього об`єднання та вжити заходів до постановки на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов з числа підпорядкованих поліцейських, які мали статус учасників бойових дій.

Після цього, ОСОБА_4 досяг протиправних усних домовленостей з невстановленими на цей час службовими особами ХМР про винесення питання щодо виділення ЖБК «Патріот» земельних ділянок на засідання постійної комісії з питань містобудування, архітектури та земельних відносин ХМР.

20.12.2017 на 17 сесії ХМР 7 скликання ЖБК «Патріот», в порушення чинного законодавства, надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 1,38 га із земель територіальної громади м. Харкова для будівництва та експлуатації зблокованих житлових будинків по АДРЕСА_3 .

17.04.2019 на 26 сесії ХМР 7 скликання прийнято рішення № 1541/19 щодо затвердження проекту землеустрою відведення вищевказаної земельної ділянки і надання її у власність ЖБК «Патріот».

Після цього, 15.05.2019 у м. Харків ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 для приховування своїх протиправних дій, направлених на незаконне заволодіння належними територіальній громаді м. Харкова, земельними ділянками площею 1,2 га та 0,18 та, проведено загальні збори ЖБК «Патріот», на яких прийнято рішення, оформлене протоколом № 9 загальних зборів, про виключення з числа членів вказаного кооперативу 20 осіб, як помилково внесених.

21.05.2021 ОСОБА_1 у Департаменті реєстрації ХМР здійснив реєстрацію права власності на вказані об`єкти нерухомості за ЖБК «Патріот». Разом з тим, жодних заходів щодо здійснення забудови на отриманих земельних ділянках співучасниками кооперативу не вживалось.

16.06.2021 ОСОБА_4 , будучи обраним з 04.06.2021 головою правління ЖБК «Патріот», через вебсайт у мережі Інтернет розмістив оголошення про продаж зазначених земельних ділянок, належних вказаному кооперативу, та відчужив їх на користь ОСОБА_6 шляхом прийняття останнього до членів кооперативу, обрання його головою правління кооперативу та здійснення відповідних реєстраційних дій щодо зміни керівництва кооперативу.

Внаслідок таких протиправних дій ОСОБА_3 , у співучасті з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , з власності територіальної громади м. Харків вибули дві земельні ділянки, що спричинило значних матеріальних збитків в особливо великих розмірах.

Під час проведення службового розслідування, з метою повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин подій 15.09.2021, 21.09.2021, 27.09.2021 та 29.09.2021 здійснювалися телефонні дзвінки ) капітану поліції ОСОБА_1 , щоб запросити останнього для надання пояснень.

В ході неодноразових спілкувань по телефону ОСОБА_1 запевняв, що прибуде до ГУНП та напише пояснення. ОСОБА_1 роз`яснено, що службове розслідування повинно завершитись у визначені строки. На час завершення проведення службового розслідування ОСОБА_1 до дисциплінарної комісії для надання письмових пояснень не прибув. По суті поставлених запитань, які необхідно було з`ясувати в рамках проведення службового розслідування, ОСОБА_1 нічого не повідомив.

Вивченням протоколів загальних зборів обслуговуючого кооперативу ЖБК «Патріот» встановлено, що до кладу членів кооперативу були внесені поліцейські, які навіть не підозрювали, що були його членами. Головуючі правління ЖБК «Патріот» незаконно приймали рішення щодо виключення членів зі складу кооперативу та вносили зміни до установчих документів.

Під час службового розслідування були опитані працівники поліції, частина яких повідомила про те, що дізналися про те, що є членами кооперативу лише від працівників правоохоронних органів, які проводили опитування в межах кримінального провадження.

Отже, службовим розслідуванням доведено, що ОСОБА_1 , використовуючи своє службове становище, будучи головуючим правління ЖБК «Патріот», разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , забезпечив внесення до протоколів загальних зборів і статуту кооперативу завідомо недостовірних відомостей про членство у ЖБК «Патріот» 47 осіб, значна кількість з яких не знали про такі протиправні дії, направлені на використання їх персональних даних з мстою незаконного заволодіння земельними ділянками нібито для здійснення будівництва та експлуатації зблокованих житлових будинків. Разом з тим, жодних заходів щодо здійснення забудови на отриманих земельних ділянках головуючі не вживали.

Статтями 133, 134, 135 та 137 Житлового кодексу УРСР і Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу, затвердженими Постановою Ради Міністрів УСРС від 30.04.1985 за № 186, визначено спеціальні умови щодо створення житлово-будівельних кооперативів, зокрема членами кооперативу мають бути особи, які перебувають на обліку осіб, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу та кількість членів кооперативу повинна відповідати кількості квартир у жилому будинку кооперативу, запланованому до будівництва.

Вказані вимоги головуючими правління ЖБК «Патріот», які водночас були службовими особами, що проходили службу в поліції, у тому числі позивачем, під час його створення та функціонування проігноровані.

Капітан поліції ОСОБА_1 не передбачив негативних наслідків для авторитету Національної поліції України та не утримався від протиправних дій, направлених на заволодіння чужим майном.

Виходячи з викладеного, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що капітан поліції ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок, який є несумісним з подальшим проходженням служби в Національній поліції України.

У ході проведення службового розслідування обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність капітана поліції ОСОБА_1 , не встановлені.

З урахуванням викладеного дисциплінарна комісія прийшла до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки дисциплінарного проступку, що виразились у порушенні вимог підпункту 6 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, у частині неутримання від протиправних дій, які підірвали авторитет Національної поліції України, пунктів 1, 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», у частині недотримання положень Конституції України, законів України та інших нормативно - правових актів, що регламентують діяльність поліції, старший інспектор роти № 1 батальйону № 2 ППОП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_1 заслуговує на дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом № 632 о/с від 13.10.2021 відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, накладене відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Суд зазначає, що питання про наявність підстав для накладення на особу рядового і начальницького складу дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення особи рядового і начальницького складу до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівника поліції є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

В даному випадку вирішення питання про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження, та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Передумовою звільнення особи рядового і начальницького складу за порушення Присяги працівника поліції та за скоєння проступку, який порочить його як працівника поліції, мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування, порядок проведення якого регулюється Порядком № 893, у ході якого належними та допустимими доказами має підтвердитись факт скоєння особою вчинку, направленого проти інтересів служби, який суперечить покладеним на неї обов`язкам, підриває довіру до неї як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання особою своїх обов`язків.

Суд наголошує, що приписи пунктів 1, 2 частини 1 статті 18, частини першої статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» покладають на поліцейського обов`язок бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника поліції, статутів, наказів, норм моралі, етичної поведінки поліцейських.

Виходячи з правового регулювання спірних відносин, позивач, у силу своїх службових обов`язків, був зобов`язаний не допускати вчинків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

Суд звертає увагу, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Варто зауважити, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Суд зазначає, що працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Тобто поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби.

Порушення позивачем вимог закону або ж моральних та етичних приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава, що безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

З огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини суд дійшов висновку про те, що відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку.

Застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є правомірним і пропорційним. Дисциплінарний проступок позивача виявився у недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій, несумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських.

Доводи позивача стосовно того, що сам факт притягнення поліцейського до кримінальної відповідальності в межах кримінального провадження до прийняття судом відповідного рішення не може бути підставою для звільнення поліцейського зі служби в поліції, суд відхиляє, оскільки позивача звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни.

Суд зазначає, що поняття «службова дисципліна» містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією викладеною Верховним Судом у постановах від 10.09.2019 у справі № 815/2527/15, від 05.03.2020 справа № 815/4478/16 від 13.08.2020 у справі № 817/3305/15, від 24.11.2020 у справі № 2140/1341/18.

Необхідно зазначити, що Верховним Судом сформовано правову позицію у цій категорії спорів, відповідно до якої реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироком суду. А наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII, у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежного виконання поліцейським службової дисципліни (постанови від 07.02.2020 у справі № 260/1118/18, від 26.11.2020 у справі № 580/1415/19, від 30.08.2022 у справі 120/8381/20-а, від 22.02.2023 у справі № 200/11036/20-а, від 14.03.2023 у справі № 320/1206/21, від 14 березня 2024 року у справі № 420/11778/22).

Суд ураховує, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача хоч і прийнято в тому числі на підставі відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, розпочатого відносно нього за ознаками кримінального правопорушення, однак ґрунтується на самостійних правових підставах.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X.v.Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C.v.the» про неприйнятність заяви № 11882/85).

Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Тобто зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, провівши службове розслідування і встановивши беззаперечні докази вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, відповідач не повинен чекати набрання законної сили рішенням суду про притягнення позивача до кримінальної/адміністративної відповідальності, щоб притягнути його до дисциплінарної відповідальності на підставі припису п.6 ч.1 ст.77 Закону № 580-VIII.

Так, згідно з п. 6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.

Приписами частини 2 статті 16 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Звільнення зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення або кримінального правопорушення є самостійною і окремою підставою припинення служби в поліції, визначеною п. 10 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Акцентуючи увагу на тому, що Закон № 580-VIII виокремлює зазначені підстави для звільнення зі служби в поліції, суд має на меті звернути увагу на те, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Отже, такі підстави для звільнення зі службі в поліції як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення або кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності.

Щодо останньої, то види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, установлені у статті 12 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Адміністративний суд у силу вимог статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

Разом з цим, слід ураховувати, що на відміну від звільнення зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження.

Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

В силу статей 1, 2 Дисциплінарного статуту підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, а також Присяги поліцейського.

Зазначені висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 19.04.2019 у справі №802/1172/17-а.

З огляду на те, що в ході службового розслідування відповідачем встановлено факт порушення позивачем вимог підпункту 6 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у частині неутримання від протиправних дій, які підірвали авторитет Національної поліції України, пунктів 1, 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», що дискредитує звання поліцейського і негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства, суд дійшов висновку про наявність в діях позивача складу дисциплінарного проступку.

Навіть за відсутності у майбутньому обвинувального вироку суду за результатами розгляду кримінального провадження, з урахуванням поведінки позивача та стану дотримання ним службової дисципліни, cуд вважає правомірним та обґрунтованим застосування відповідачем до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Обставин незабезпечення позивача можливості у реалізації його прав під час проведення службового розслідування судовим розглядом не встановлено.

Згідно з поясненнями відповідача, що підтверджено позивачем у позовній заяві, у вересні 2021 року позивачу на мобільний телефон зателефонував представник ГУ ПН в Харківській області і йому стало відомо, що відносно нього ГУНП в Харківській області прийнято Наказ за № 1761 від 01.09.2021 про проведення службового розслідування. У свою чергу під час телефонної розмови з представником ГУ ПН в Харківській області позивач повідомив про неможливість прибуття до ГУ НП у Харківській області, правом на пояснень під час службового розслідування не скористався.

Суд зазначає про необґрунтованість доводів позивача про те, що відповідачем не проведено належного службового розслідування та не перевірено відповідні обставини, що мають значення, оскільки за матеріалами справи позивачем ні під час службового розслідування, ні під час розгляду справи таких обставин не наведено.

Щодо обраного виду дисциплінарного стягнення, то суд зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду, які викладені в постановах від 07.02.2020 у справі № 260/1118/18, від 08.08.2019 у справі № 804/3447/17, від 29.05.2018 у справі №800/508/17, від 02.10.2019 у справі № 804/4096/17, від 29 лютого 2024 року у справі № 260/5566/22, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням усіх обставин вчинення дисциплінарного проступку та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування Наказу ГУНП в Харківській області № 632 о/с від 13.10.2021 в частині застосування до поліцейського ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, та, відповідно, поновлення його на службі в поліції на посаді старшого інспектора роти №1 батальйону №2 ППОП ГУ НП в Харківській області.

Разом з тим, суд ураховує, що оскаржуваним наказом ОСОБА_1 звільнено 18.10.2021, тобто у період, коли він був тимчасово непрацездатним та перебував на стаціонарному лікуванні з 13.10.2021 по 22.10.2021, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1982, наданою Комунальним некомерційним підприємством «Міська лікарня № 3» Харківської міської ради.

За приписами частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті).

За змістом частини 4 статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року №6-р(II)/2019 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП України.

Конституційний Суд України зазначив, що не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватися з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів. Положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та не суперечать Конституції України.

Отже, звільнення позивача у період тимчасової непрацездатності свідчить про порушення гарантій, передбачених трудовим законодавством.

У постанові від 15 вересня 2020 року в справі №205/4196/18 Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що в разі порушення гарантії, встановленої частиною третьою статті 40 КЗпП України, негативні наслідки необхідно усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).

Відповідну позицію неодноразово висловлював і Верховний Суд, зокрема, у постановах від 13 листопада 2019 року у справі №545/1151/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №522/3410/15-ц, від 29 січня 2020 року у справі №320/7991/16, від 11 червня 2020 року у справі №481/1043/17, від 08 липня 2020 року у справі №752/11686/18, від 22 грудня 2020 року у справі №127/33517/18, від 03 лютого 2021 року у справі №752/1880/19, від 28 липня 2021 року у справі №305/335/20, від 19 серпня 2021 року у справі №300/1126/19 та від 08 вересня 2021 року у справі №265/5327/20, від 04 жовтня 2024 року у справі №560/16056/21.

Отже, враховуючи, що оскаржуваний наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області частині підстави звільнення позивача є правомірним, проте ним звільнено ОСОБА_1 18.10.2021, тобто у період його тимчасової непрацездатності, порушення прав позивача, а саме звільнення його у день тимчасової непрацездатності, може бути усунено судом шляхом зміни дати звільнення, тобто визначення дати припинення трудових відносин у перший день після закінчення періоду непрацездатності.

Судом установлено, що кінцевою датою закінчення періоду непрацездатності ОСОБА_1 є 22 жовтня 2021 року, отже перший день після закінчення періоду непрацездатності 23 жовтня 2021 року.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виходячи зі змісту частини першої статті 235 КЗпП України, оплата вимушеного прогулу має місце у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою.

Системний аналіз і тлумачення приписів статті 235 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції. При цьому причиною виникнення вимушеного прогулу може стати звільнення без законної підстави, що перешкоджає виконанню працівником трудової функції, обумовленої трудовим договором, неправильне формулювання причини звільнення у трудовій книжці чи затримка видачі з вини роботодавця трудової книжки, що перешкоджає працівникові реалізувати своє право на працю в іншого роботодавця.

Водночас пряма заборона на звільнення у період тимчасової непрацездатності, закріплена у частині третій статті 40 КЗпП України, є самостійною гарантією, яку не варто ототожнювати з підставами звільнення. Іншими словами, звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності, за наявності на те законних підстав для звільнення (як-то порушення умов трудового договору, закінчення строку трудового договору тощо), свідчить про порушення гарантії, передбаченої частиною третьою статті 40 КЗпП України, а не про відсутність законних підстав для звільнення.

Вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Отже, у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені договором.

З огляду на зазначене виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується із певними діяннями роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.

Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню.

Отже, оплата вимушеного прогулу в установлених указаними статтями КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. Підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове майнове правопорушення, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, унаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03 лютого 2021 року в справі №752/1880/19, у якій зроблено висновки про те, що у випадках зміни дати звільнення відсутній склад трудового майнового правопорушення, тобто підстава і умови матеріальної відповідальності роботодавця. Причинами того, що працівник не виконував свої трудові обов`язки і не отримував заробітну плату, є тимчасова непрацездатність, а не винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Зміна дати звільнення не є вимушеним прогулом, за який працівникові виплачується середній заробіток, розмір якого обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

У разі зміни дати звільнення середній заробіток за весь час вимушеного прогулу не виплачується, а працівникові за його заявою чи за позовом до суду за період тимчасової непрацездатності виплачується допомога з тимчасової непрацездатності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 16 грудня 2020 року в справах №461/7292/17, №761/36220/17 та від 08 вересня 2021 року в справі №265/5327/20.

З огляду на наведене відсутні підстави для стягнення із Головного управління Національної поліції в Харківській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивача.

Отже, суд дійшов висновку, що спір, який виник між сторонами у цій справі, підлягає вирішенню шляхом зміни дати звільнення ОСОБА_1 з урахуванням періоду лікування у стаціонарі, а саме з 18 жовтня 2021 року на 23 жовтня 2021 року.

У контексті оцінки доводів учасників справи суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення у цій справі.

Розподіл судових витрат зі сплати судового збору відповідно до положень статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13-14, 77, 139, 242-246, 250, 255-262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Ярославська, буд. 1/29,м. Харків, 61052, ) про поновлення на посаді задовольнити частково.

Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади старшого інспектора роти №1 батальйону №2 ППОП ГУНП в Харківській області, а саме з 18 жовтня 2021 року на 23 жовтня 2021 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мороко А.С.