Справа № 160/14671/25
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій позивач просить суд:
Позовні вимоги обґрунтовані неправомірним застосуванням до позивача адміністративно-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Позивач уважає вказану постанову протиправною і зазначає, що до нього не може бути застосована відповідальність, що передбачена ч.1 абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки така відповідальність може настати під час надання послуг з перевезення вантажів, натомість доказів надання позивачем таких послуг відповідачем не доведено.
Ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
10.06.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що ним правомірно було винесено постанову про накладення на позивача адміністративно-господарського штрафу, оскільки дія Закону України «Про автомобільний транспорт» поширюється на фізичних чи юридичних осіб автомобільних перевізників, які в процесі здійснення підприємницької діяльності перевозять вантаж для власних потреб чи надають послугу перевезення. При цьому, відсутність на момент перевірки у водія хоча б одного документу передбаченого статтею 48 вказаного закону (у спірному випадку товарно-транспортної накладної) є порушенням законодавства про автомобільний транспорт та є підставою для накладення штрафу
Ухвалою суду витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії всіх матеріалів, які стали підставою для винесення оскаржуваної у цій справі постанови від 30.04.2025 №078655.
Витребувані судом документи були надані разом із відзивом на позовну заяву.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, видами діяльності якої є: 47.81 роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами (основний); 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.21 роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах. Наведене підтверджується витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копія якого надана до матеріалів справи.
У власності ОСОБА_1 перебуває транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ SPRINTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортних засобів.
09.04.2025 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті був складений Акт №065031 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Згідно з цим актом, була проведена перевірка транспортного засобу MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 . Під час перевірки виявлено порушення ОСОБА_1 ст.34 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Перевізник не забезпечив виконання вимог цього Закону у сфері перевезення вантажів, а саме, відсутня товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, чим порушив вимоги ст.48 цього Закону. Відповідальність за вказане порушення передбачена ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», ч.1 абз.3 Перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених ст.48 цього Закону, а саме товарно-транспортної накладної або інших визначених законодавством документів на вантаж.
Акт містить підпис водія ОСОБА_1 та його пояснення: «Остановка серед поля п.2.4-1. Авто лічне. Усі чеки на товар присутні. Порушення законодавства п.2.4-1».
Позивач не погоджується із накладеним на нього штрафом, зазначає про протиправність прийнятої відповідачем постанови, що й стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Спірним у цій справі є питання правомірності стягнення саме з власника транспортного засобу адміністративно-господарських санкцій та визначення такого власника автомобільним перевізником у розумінні вимог Закону України №2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» (далі Закон №2344-ІІІ).
Так, засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон № 2344-III, статтею 1 якого визначено, що: 1) автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; 2) водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка; 3) товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами; 4) послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
Відповідно до статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Частиною першою статті 34 цього Закону передбачено, що автомобільний перевізник повинен виконувати, зокрема, вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Згідно з частинами першою, другою статті 50 Закону № 2344-III договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).
Відповідно до статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством.
Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суд зазначає, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах.
Проте, автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу, а не власник/користувач транспортного засобу. Надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).
Аналогічний висновок узгоджено з правовою позицією, яку викладено у постановах Верховного Суду від 23 серпня 2023 у справі № 600/1407/22-а, від 12 жовтня 2023 року у справі № 280/3520/22.
Отже, системний аналіз наведених вище положень законодавства свідчить про те, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, яка передбачена положеннями частини першої статті 60 Закону № 2344-III, застосовується лише до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.
Варто зауважити, що посадові особи відповідача повинні забезпечити відповідні вимоги Закону № 2344-III про те, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт повинен нести дійсний автомобільний перевізник, тобто особа, яка в момент перевірки здійснювала автомобільне перевезення, при цьому була зобов`язана дотримуватись вимог указаного Закону і, серед іншого, забезпечити водія (та/або іншу уповноважену особу, присутню при перевірці) відповідною документацією, яка є необхідною для повното та всебічного встановлення усіх обставин, які були предметом перевірки.
Вказаний правовий висновок відповідає позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 28 грудня 2023 року у справі № 300/4673/22.
Суд наголошує, що автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.
При цьому, автомобільний перевізник визначається на основі документів, якими підтверджується укладення договору перевезення вантажу.
Як установив суд, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, видами діяльності якої є: 47.81 роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами (основний); 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.21 роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах.
У власності ОСОБА_1 перебуває транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ SPRINTER, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
09.04.2025 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті був складений Акт №065031 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Згідно з цим актом, була проведена перевірка транспортного засобу MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 . Під час перевірки виявлено порушення ОСОБА_1 ст.34 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Перевізник не забезпечив виконання вимог цього Закону у сфері перевезення вантажів, а саме, відсутня товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, чим порушив вимоги ст.48 цього Закону. Відповідальність за вказане порушення передбачена ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», ч.1 абз.3 Перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених ст.48 цього Закону, а саме товарно-транспортної накладної або інших визначених законодавством документів на вантаж.
При цьому, акт містить пояснення позивача про те, що автомобіль належить йому на праві власності, а документами на вантаж є накладні.
Крім того, із витребуваних судом документів, наданих відповідачем, видно, що під час перевірки позивачем посадовим особам відповідача надавались документи на вантаж (овочі та фрукти, напої тощо), який перевозився, а саме, транспортні накладні, видаткові накладні, чеки та накладні.
З наведено вище суд робить висновок про те, що позивач, який є власником транспортного засобу, що перевірявся посадовими особами відповідача, перевозив вантаж для забезпечення здійснення ним видів діяльності, відомості про які вказано у відповідному витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
У свою чергу, у спірних правовідносинах, відповідачем не надано жодного доказу (укладення договору перевезення тощо) щодо того, що під час проведення рейдової перевірки ФОП ОСОБА_1 був автомобільним перевізником.
Як зазначено вище, висновки відповідача про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу ґрунтуються на тому, що під час перевірки позивачем не була надана товарно-транспортна накладна.
Щодо наведеного суд зазначає, що ці документи належать до документів, обов`язок наявності яких повинен забезпечити саме автомобільний перевізник відповідно до статті 48 Закону № 2344-III та ця вимога є обов`язковою для тих суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі) на договірних умовах із замовником послуги за плату незалежно від виду перевезення: внутрішнього чи міжнародного.
Натомість, доказів того, що позивач провадить діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами, до матеріалів справи не надано.
Отже, оскільки позивач не є автомобільним перевізником, до нього не може бути застосована відповідальність, передбачена частиною першою статті 60 Закону № 2344-III, відповідно, оскаржувана у цій справі постанова є протиправною і такою, що підлягає скасуванню.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Позивач звернувся до суду засобами поштового зв`язку від 17.05.2025.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року у розмірі 3028,00 грн.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, позивач як фізична особа-підприємець під час подачі позовної заяви мав сплатити судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Водночас, при зверненні до суду з позовом у цій справі позивач сплатив судовий збір у сумі 3028,00 грн.
Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на зазначену норму процесуального закону, а також задоволення позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір», решта суми сплаченого судового збору у розмірі 1816,80 грн повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Державна служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150, ).

Суддя Н.В. Кучугурна