Справа № 420/22644/24
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

08 вересня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Військової академії (м.Одеса) про відстрочення виконання рішення суду по справі №420/22644/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової академії (м.Одеса) (Фонтанська дор.,10, м.Одеса, 65009) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходилась адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової академії (м.Одеса) (Фонтанська дор.,10, м.Одеса, 65009) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням суду від 10.09.2024 року позовні вимоги було задоволено повністю, а саме:

Визнано протиправною бездіяльність Військової академії (м.Одеса) відносно непроведення компенсації ОСОБА_1 втрати частини доходу індексації в належному розмірі (за період з 01.01.2016 по 09.09.2021), у зв`язку з порушенням строків його виплати, за період 01.01.2016 року по 27.04.2024 року.

Зобов`язано Військову академію (м.Одеса)(Фонтанська дор.,10, м.Одеса, 65009, )нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходу індексації в належному розмірі (за період з 01.01.2016 по 09.09.2021), у зв`язку з порушенням строків його виплати, за період 01.01.2016 року по 27.04.2024 року.

Визнано протиправною бездіяльність Військової академії (м.Одеса) відносно не проведення ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу грошового забезпечення та виплат, належних при звільненні, в належному розмірі за період (з 29.01.2020 по 09.09.2021), у зв`язку з порушенням строків його виплати, за період 29.01.2020 року по 27.04.2024 року.

Зобов`язано Військову академію (м.Одеса)(Фонтанська дор.,10, м.Одеса, 65009, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )компенсацію втрати частини доходу грошового забезпечення та виплат, належних при звільненні, в належному розмірі за період (з 29.01.2020 по 09.09.2021), у зв`язку з порушенням строків його виплати, за період 29.01.2020 року по 27.04.2024 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду Військова академія (м.Одеса) звернулась до апеляційного суду та просила рішення суду скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм права. Однак, Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової академії (м.Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року, у справі № 420/22644/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової академії (м.Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, рішення суду по цій справі 19.11.2024 року набрало законної сили, та є обов`язковим до виконання.

28.08.2025 року від представника відповідача надійшла заява про відстрочення виконання рішення суду по справі №420/22644/24, в якій просить: задовольнити заяву Військової академії (м.Одеса) про відстрочення виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 року у справі №420/22644/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової академії (м.Одеса) (Фонтанська дор.,10, м.Одеса, 65009) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування представник відповідача зазначив, що через те, що Військова академія є розпорядником коштів третього рівня та фінансується забезпечувальним фінансовим органом, яким є Сухопутні війська Збройних Сил України, та у вересні 2024 року Військовою академією направлено клопотання до Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України на отримання письмової згоди на виконання вказаного рішення суду, а також щомісячно направляються заявки на виділення коштів. Остання у серпні 2025 року . Але на жаль, станом на момент подання заяви про відстрочення виконання рішення суду, академія досі не отримала відповіді від Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України на вищевказане клопотання, а також отримання коштів не відбулось.

Відповідно до положень ч.9 ст.205 КАС України заява про відстрочення виконання рішення суду розглянута судом в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно частини 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон України №1404-VIIІ) за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду (частина 1 статті 378 КАС України).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина 3 статті 378 КАС України).

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд, у відповідності до положень частини 4 статті 378 цього Кодексу, також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, щодо фізичної особи тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Із системного аналізу наведеної норми вбачається, що підставою для відстрочення/розстрочення виконання рішення є звернення особи із заявою до суду про відстрочення/розстрочення з обумовленням причин неможливості виконати судове рішення у встановлений законом строк, тобто за доведеністю обставин, що ускладнюють його виконання, або роблять його неможливим (відсутність коштів або присудженого майна в натурі та інше).

Указана норма не містить конкретного переліку обставин для відстрочення/розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення у вигляді істотного ускладнення виконання рішення або неможливості його виконання.

Вирішуючи питання про відстрочення/розстрочення виконання рішення, суд із певною свободою розсуду повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору, наявність надзвичайних непереборних подій, інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини (зокрема, ненадання (несвоєчасне надання) бюджетних асигнувань або бюджетних зобов`язань заявнику та/або недоведення (несвоєчасне доведення) фінансування видатків до заявника отримувача бюджетних коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу).

При цьому, питання розстрочення або відстрочення рішення суду знаходяться в площинні процесуального права.

Під час розгляду заяв щодо розстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків розтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав має бути доведена боржником.

Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення застосовується з метою зменшення надмірного тягаря на боржника, якщо такий тягар може призвести до виникнення ситуації, за якої виконання судового рішення стане взагалі неможливим.

З огляду на відсутність передбачених критеріїв для визначення поважності таких підстав, прийняття відповідних рішень є дискреційним повноваженням суду, яке він реалізує за власними переконаннями, з урахуванням конкретних обставин справи. При цьому, таке розстрочення здійснюється виключно у виняткових випадках, за умови, що суд установить наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо).

У постанові від 06 грудня 2019 року у справі №2а/0570/6531/2011 Верховний Суд дійшов висновку, що відстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але і його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 30 січня 2020 року у справі №819/150/17).

У рішенні від 27 листопада 2008 року у справі № 1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци 2, 3 підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини рішення 27 листопада 2008 року у справі №1-37/2008).

У рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Окрім того, відповідно до рішень ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява №67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Суд уважає, що при розгляді заяв або клопотань щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Натомість, на підтвердження приведених доводів, скаржник не надав суду жодних належних доказів, якими підтверджувалися викладені ним обставини щодо відсутності достатніх коштів на відповідних рахунках відповідача для виконання вказаного рішення суду.

У вказаному клопотанні представник заявника зазначив, що на даний час держава Україна знаходиться у стані відбиття повномасштабної військової агресії з боку рф, та як наслідок знаходиться у дуже скрутному фінансовому стані, задля виділення коштів для потреб оборони в тому числі покриття сум на виконання рішень судів, станом на день подання заяви кошти не надійшли.

При цьому суд звертає увагу, у випадку надання такого доказу, він у будь-якому випадку не звільняє відповідача від обов`язку виплатити нараховані суми, навіть якщо такий обумовлений вчиненням дій іншими суб`єктами. Суд у рішенні зобов`язав відповідача не тільки нарахувати спірні суми, а й виплатити їх, тому, на переконання суду, заява відповідача про відстрочення виконання рішення позбавляє позивача права на отримання таких коштів.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, має з урахуванням поточних умов вишукувати заходів для найскорішого поновлення прав позивача, а відстрочення виконання рішення суду призведе до необґрунтованого та невизначеного у часі продовження порушення законних прав та інтересів позивача.

Також, заява не містить підстав вважати, що після завершення терміну відстрочення рішення суду (на 60 днів) буде виконано, що нівелює значення інституту судового захисту прав громадян.

При цьому, скаржником не надано належних пояснень того, яким чином відстрочення судом виконання судового рішення сприятиме його виконанню після закінчення терміну відстрочення, а також яких заходів вживає скаржник для виконання вказаного рішення суду в якомога коротші строки.

За таких обставин, суд уважає, що заява представника відповідача Військової академії (м.Одеса) про відстрочення виконання рішення суду не підлягає задоволенню, а рішення суду в цій справі є обов`язковим до виконання.

Керуючись ст. ст. 243, 248, 378 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Військової академії (м. Одеса) про відстрочення виконання рішення суду по справі №420/22644/24 адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової академії (м.Одеса) (Фонтанська дор.,10, м.Одеса, 65009) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її отримання з урахуванням особливостей, встановлених п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С.Єфіменко