Справа № 160/213/25
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2025 рокуСправа №160/213/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Малого приватного підприємства «Ларго» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Малого приватного підприємства «Ларго» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій позивач просить:
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/213/25; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Сторони належним чином повідомлені про судовий розгляд справи, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
У відповіді на відзив позивачем викладено заперечення проти доводів відповідача, позивач вважає, що відповідач не обґрунтував правові підстави для проведення повторної перевірки з питань, які вже були предметом попередньої перевірки. Крім того, заперечуючи проти неправомірності нарахування пені за порушення валютного законодавства, відповідач посилається на те, що з 01.01.2021 пеня, нарахована за порушення резидентами строку розрахунків в іноземній валюті є одним із різновидів пені в розумінні приписів підпункту 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України не відповідає дійсності. Дія положення абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України щодо розповсюдження мораторію на нарахування пені протягом дії карантину, стосується пені, яка нараховується у податкових правовідносинах (у сфері справляння податків і зборів). Позивач зауважує, що абзацом 11 пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу. Оскільки відповідач пов`язує порушення валютного законодавства з поверненням коштів, яке відбулось 05.05.2021 шляхом зарахування на гривневий рахунок МПП «ЛАРГО», то станом на дату проведення перевірки строки давності для самостійного визначення суми штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків вже спливли. За таких обставин, відповідач не мав права для нарахування пені за результатами перевірки МПП «Ларго» з питань дотримання вимог валютного законодавства України при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 01.12.2019 № 01-01/12/19 за період з 01.12.2019 по 18.10.2024.
Відповідачем подано заперечення на відповідь, в якому вказує на помилковість позиції позивача щодо строків для визначення суми пені за порушення валютного законодавства. Станом на час проведення документальної позапланової виїзної перевірки МПП «ЛАРГО» з питань дотримання вимог валютного законодавства України при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 01.12.2019 № 01-01/12/19 за період з 01.12.2019 по 18.10.2024 (акт від 07.11.2024 № 3475/04-36-07-14-04/201930530) та прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, податковим органом враховано строки давності, визначені статтею 102 Кодексу, з урахуванням зупинення вказаних строків відповідними нормами пункту 522 та підпункту 69.9 пункту 69, підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу. Питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно Законом України «Про валюту і валютні операції». Зміна положень цього Закону здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно окремими законами про внесення змін до цього Закону. Відповідних змін до Закону України «Про валюту і валютні операції» в частині зупинення перебігу строків не вносилось.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основний вид господарської діяльності МПП «ЛАРГО» за КВЕД: 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.
Копію наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 22.10.2024 №5240-п вручено представнику Прохорову О.О., який діє за Довіреністю директора МПП «ЛАРГО» (довіреність №б/н від 03.01.2024) - 25.10.2024.
Направлення від 24.10.2024 №9520 на перевірки вручено представнику Прохорову О.О. , який діє за Довіреністю директора МПП «Ларго» (довіреність №б/н від 03.01.2024) - 25.10.2024.
За результатами перевірки складено акт №3475/04-36-07-14-04/20193053 від 07.11.2024.
За висновками акту №3475/04-36-07-14-04/20193053 від 07.11.2024 перевіркою встановлено наступні порушення: ч. 3 ст. 13 Закону від 21.06.2018 №2473-VIII при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 01.12.2019 №01-01/12/19, в частині не надходження товару та несвоєчасного повернення коштів від нерезидента на адресу МПП «Ларго», за що на підставі ч. 5 ст. 13 Закону від 21.06.2018 №2473-VIII нараховується пеня за порушення термінів розрахунків в сфері ЗЕД.
Виявлені порушення обґрунтовані в акті наступним.
У періоді, що перевірявся, МПП «Ларго» (покупець) укладено зовнішньоекономічний контракт №01-01/12/1901 від 01.12.2019 з нерезидентом Компанією PARVLAEV OU (Естонія) (продавець).
Поставка Товару здійснюється з січня по грудень 2020 року включно (далі - «Період поставки»). Продавець має право поставити вищевказану кількість Товару з відхиленням +/-10 %.
Умови поставки Товару вказуються в Додаткових угодах до цього Контракту.
Ціна на товар, який продається по цьому Контракту, встановлено в Євро за одну метричну тону одиниці товару. Ціна на товар встановлюється сторонами на кожну поставку, кількість товару вказана в додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього контракту.
МПП «Ларго» до зовнішньоекономічного контракту №01-01/12/1901 від 01.12.2019 укладено додаткові угоди.
Відповідно до умов Додаткової угоди №2 до контракту №01-01/12/1901 від 01.12.2019, продавець продає, а покупець купує з відправкою на умовах поставки СРТ «Кривий Ріг» Інкотермс-2010 товар: метеорологічний датчик модель WS600 - UMB в кількості 1 одиниця по ціні 300,0 євро за 1 одиницю, в т.ч. ПДВ - 0%. Загальна вартість товару: 300,0 євро. Товар поставляється по передоплаті.
Перевіркою встановлено порушення термінів по поверненню валютних коштів з 05.12.2020 по 05.05.2021.
Станом на 18.10.2024 за контрактом від 01.12.2019 № 01-01/12/19 з нерезидентом PARVLAEV OU (Естонія) заборгованість відсутня.
Висновки Міністерства економіки України щодо продовження граничних строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів, установлених Національним банком, МПП «ларго» не надходили.
Підтвердження компетентного органу Латвії щодо наявних форс-мажорних обставин для здійснення PARVLAEV OU повернення оплати або поставки товару МПП «Ларго» у відповідності з термінами, передбаченими контрактом №01-01/12/19 від 01.12.2019 до перевірки не надано.
До перевірки МПП «Ларго» не надано документального підтвердження несвоєчасного виконання умов зовнішньоекономічних контрактів від 01.12.2019 №01-01/12/19 через дію форс-мажорних обставин.
До перевірки МПП «ларго» документи, підтверджуючі здійснення позовної роботи у відповідності з ч. 7 ст. 13 Закону від 21.06.2018 №2473-VIII не надано.
На підставі викладеного, контролюючий орган дійшов висновку, що МПП «Ларго» порушена ч.3 ст.13 Закону від 21.06.2018 №2473-VIII, при виконанні зовнішньоекономічного контракту від 01.12.2019 №01-01/12/19, в частині не надходження товару та несвоєчасного повернення коштів від нерезидента на адресу МПП «ЛАРГО».
Акт №3475/04-36-07-14-04/20193053 від 07.11.2024 направлено на адресу МПП «Ларго» та отримано позивачем 12.11.2024.
Не погодившись з висновками акту перевірки, позивачем були подано заперечення.
Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України в редакції на час спірних відносин).
Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
За змістом підпунктів 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Статтею 62 ПК України визначено, що одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Підпунктом 19-1.1.4 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України встановлено, що на контролюючі органи покладено функцію зі здійснення контролю за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті.
Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства визначає Закон України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 №2473-VIII (далі - Закон №2473-VIIІ).
Статтею 13 вказаного Закону врегульовано особливості встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Частиною першою статті 13 Закону № 2473-VIII визначено, що Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Національний банк України має право встановлювати винятки та (або) особливості запровадження цього заходу захисту для окремих товарів та (або) галузей економіки за поданням Кабінету Міністрів України.
Граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів не застосовуються щодо розрахунків, пов`язаних з договорами про участь у розподілі пропускної спроможності, а також щодо грошового забезпечення (кредитних лімітів) з метою участі в аукціонах з розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів.
Національний банк України має право встановлювати мінімальні граничні суми операцій з експорту та імпорту товарів, на які поширюються встановлені відповідно до цього Закону граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Згідно з частиною другою вказаної статті у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.
Відповідно до частини третьої статті 13 Закону №2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону №2473-VIII порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Отже, за порушення граничних строків розрахунків, що встановлюються Національним банком України, встановлено відповідальність у вигляді пені.
Відповідно до частини другої та третьої статті 3 Закону №2473-VIII питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом. Зміна положень цього Закону здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно окремими законами про внесення змін до цього Закону.
У разі якщо положення інших законів суперечать положенням цього Закону, застосовуються положення цього Закону.
Враховуючи зазначене, спірні правовідносини є специфічними та врегульовані спеціальним Законом України «Про валюту і валютні операції», і саме норми вказаного Закону підлягають застосуванню, зокрема і в питанні нарахування пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті.
Судом встановлено, що в ході документальної позапланової виїзної перевірки МПП «Ларго» контролюючим органом встановлено порушення частини 1 та частини 3 статті 13 Закону № 2473-VIII при виконанні умов контракту від 01.12.2019 №01-01/12/19 в частині не надходження товару та несвоєчасного повернення коштів від нерезидента на адресу МПП «Ларго».
Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону № 2473-VIII, Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Згідно із пунктом 21 розділу ІІ Постанови Національного банку України від 02.01.2019 №5 граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
У зв`язку із не поставкою товару грошові кошти нерезидентом компанією PARVLAEV OU (Естонія) повернуті покупцю - МПП «Ларго» та згідно із випискою банку за період з 01.05.2021 по 31.05.2021 зараховані на рахунок позивача - 05.05.2021.
Отже, наявне порушення термінів розрахунків за вказаним контрактом з 05.12.2020 по 05.05.2021 (152 дні).
Суд враховує, що позивач фактично не заперечує встановлені перевіркою обставини порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, а відтак у контролюючого органу були правові підстави для нарахування пені.
Доводи позивача про неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки пеня, нарахована відповідачем, є різновидом пені, передбаченої підпунктом 14.1.161 статті 14 ПК України, тому застосування такого виду пені підпадає під заборони, встановлені ПК України, не приймаються судом, оскільки ґрунтуються на невірному тлумаченні норм чинного законодавства.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Натомість, Закон України «Про валюту і валютні операції» визначає правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства, а отже є спеціальним у спірних правовідносинах.
Більш того, частинами першою - третьою статті 3 Закону України «Про валюту і валютні операції» передбачено, що відносини, які виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.
Питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом. Зміна положень цього Закону здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно окремими законами про внесення змін до цього Закону.
У разі якщо положення інших законів суперечать положенням цього Закону, застосовуються положення цього Закону.
Так, Законом України № 2260-IX від 12.05.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» статтю 16 Закону України «Про валюту і валютні операції» доповнено пунктом 13 такого змісту: « 13. Відповідальність, передбачена частиною п`ятою статті 13 цього Закону, не застосовується до резидентів - суб`єктів господарювання, що вчинили відповідне правопорушення, якщо імпортні операції не можуть бути завершені внаслідок дії постанови Кабінету Міністрів України «Про застосування заборони ввезення товарів з Російської Федерації» від 9 квітня 2022 року № 426.
Отже до Закону №2473-VIII не вносились зміни, які б дозволяли не застосовувати пеню (звільняли від застосування пені) за порушення строку розрахунків в іноземній валюті у період дії воєнного стану.
Щодо доводів позивача про неврахування контролюючим органом приписів абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» ПК України протягом дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.
Окрім того, судова палата у зазначеній справі дійшла висновку відносно застосування приписів підпункту 129.9.7 пункту 129.9 статті 129 ПК України (яким встановлено, що пеня не нараховується, а нарахована пеня підлягає анулюванню у випадках, передбачених цим Кодексом) на правовідносини з нарахування пені за порушення граничних строків розрахунків в іноземній валюті, зазначивши, що пеня, як міра відповідальності, яка нараховується за порушення граничних строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, врегульована спеціальним Законом, відповідно на таку (пеню) не розповсюджуються положення підпункту 129.9.7 пункту 129.9 статті 129 Податкового кодексу України, за аналогією з положеннями абз. 11 пункту 52-1 та підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.
З урахуванням наведеного, є помилковими доводи позивача про неправомірність нарахування пені в період дії карантину, у відповідності до абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» ПК України.
Стосовно форс-мажорних обставин.
Згідно з частиною шостою статті 13 Закону №2473-VIII у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.
Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).
28.02.2022 Торгово-промисловою палатою України було офіційно оприлюднено повідомлення, відповідно до якого на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР та інших документів вона засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05:30 ранку 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Також ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
При цьому, ТПП звертала увагу на те, що відповідно до діючого законодавства України єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) був та є Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженою нею регіональними ТПП.
Однак, позивачем не надано ані до перевірки, ані до суду відповідного документу відповідно до діючого законодавства України, що підтверджує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
З огляду на викладене, а також зважаючи на те, що обставини виявленого в ході перевірки порушення позивачем не заперечувались та не спростовувались, доказів наявності висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, про продовження строків розрахунку в іноземній валюті по контракту ані до перевірки, ані до суду надано не було, як не було надано і сертифікату про форс-мажорні обставини, нарахування позивачу пені за зовнішньоекономічним контрактом від 01.12.2019 № 01-01/12/19 за період з 05.12.2020 по 05.05.2021 є правомірним.
Розмір пені в сумі 301220,03 згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням не є спірним.
З урахуванням наведеного правового регулювання, встановлених обставин у справі та висновків Верховного Суду, суд доходить висновку, що оспорюване рішення податкового органу про застосування до позивача пені за порушення строків розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності прийняте відповідачем на підставі, у межах та у спосіб, що передбачений законодавством України, відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 КАС України, що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для його скасування.
Щодо зауважень позивача про порушення відповідачем процедурних порушень, що виразились у нарахування пені за період, який вже було перевірено під час попередньої перевірки, суд зауважує, що при здійсненні перевірок контролюючі органи мають право перевіряти періоди, які вже були перевірені за наявності законодавчо визначених підстав для такої перевірки.
Водночас, згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
За таких обставин, платники податків не можуть бути притягнуті до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, яке вже було відображено в акті попередньої перевірки.
Матеріали справи не містять доказів, що позивач за вказані порушення валютного законодавства вже притягувався та поніс відповідальність.
Суд зауважує, що підставами для скасування рішень контролюючого органу є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Водночас, судом не встановлено порушення відповідачем правил та процедур, тобто процедурних порушень, які б впливали юридичну силу оскаржуваного рішення, а доводи позивача в цій частині не знайшли свого підтвердження та спростовані матеріалами справи.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій (рішення) чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява необґрунтована та задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 139 КАС України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова