Справа № 465/7740/25
Суддя: Величко О. В.
Дата ухвалення: 2025-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

465/7740/25
2-а/465/254/25
У Х В А Л А

про самовідвід судді

12.09.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Величка О.В.,

за участю секретаря судового засідання Венгринюк О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву судді Величка О.В. про самовідвід у справі № 465/7740/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі голови Франківського районного суду м. Львова Мартьянової Світлани Мирославівни, Держави Україна в особі судді Франківського районного суду м. Львова Кушнір Богдани Богданівни, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог - Вища рада правосуддя, про визнання протиправними діянь суб`єктів владних повноважень, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

02.09.2025 року на адресу суду надійшли матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі голови Франківського районного суду м. Львова Мартьянової Світлани Мирославівни, Держави Україна в особі судді Франківського районного суду м. Львова Кушнір Богдани Богданівни, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог - Вища рада правосуддя, про визнання протиправними діянь суб`єктів владних повноважень, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2025 року вказану справу передано до провадження судді Франківського районного суду м. Львова Ванівського Ю.М.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 03.09.2025 року задоволено заяву про самовідвід судді Ванівського Ю.М. у справі № 465/7740/25.

В подальшому згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2025 року справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 передано до провадження судді Франківського районного суду м. Львова Чорного І.Я.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08.09.2025 року задоволено заяву про самовідвід судді Чорного І.Я. у справі № 465/7740/25.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2025 року вищевказаний адміністративний позов передано для розгляду судді Франківського районного суду м. Львова Величку О.В.

12.09.2025 року суддею Франківського районного суду м. Львова Величком О.В. подано заяву про самовідвід від розгляду даної справи. Заява мотивована тим, що первісна реєстрація справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 здійснена некоректно. Так, при реєстрації адміністративних матеріалів не враховано, що в адміністративному позові позивач зазначив про подачу такого до Львівського окружного адміністративного суду, а не Франківського районного суду м. Львова. Крім цього, неналежно здійснено категоріювання справи, адже згідно протоколів автоматизованого та повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2025 року, 04.09.2025 року та 09.09.2025 року визначено, що дана справа відноситься до категорії справ щодо захисту політичних (крім виборчих) та громадянських прав, однак, не враховано, що основна вимога в позові стосується визнання протиправними діянь суб`єктів владних повноважень. Також суддею у заві про самовідвід зазначено, що позивач ОСОБА_1 заявив позовні вимоги до Держави Україна в особі голови Франківського районного суду м. Львова Мартьянової Світлани Мирославівни та Держави Україна в особі судді Франківського районного суду м. Львова Кушнір Богдани Богданівни.

Таким чином, позовні вимоги у справі звернуті до Мартьянової С.М., яка є головою Франківського районного суду м. Львова, та Кушнір Б.Б., яка являється суддею Франківського районного суду м. Львова, відповідно, процесуальний статус відповідачів у справі мають судді того ж суду, в якому працює суддя Величко О.В., що може свідчити про наявність потенційного конфлікту інтересів в рамках даної адміністративної справи та викликати сумнів в неупередженості або об`єктивності головуючого у справі судді.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі; питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом.

В судове засідання сторони у справі не викликались, розгляд заяви про самовідвід здійснюється без виклику сторін.

У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

В контексті наведеного слід враховувати, що згідно із ч.2 ст.18 КАС України позовні та інші заяви, скарги та інші визначені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день надходження документів. Водночас при реєстрації адміністративного позову ОСОБА_1 не взято до уваги, що в самій позовній заяві визначено, що з такою позивач звертається до Львівського окружного адміністративного суду, а не місцевого загального суду як адміністративного. Більш того, при реєстрації справи некоректно категорійовано таку як справу щодо захисту політичних (крім виборчих) та громадянських прав попри те, що основна вимога позивача стосується визнання протиправними діянь суб`єктів владних повноважень.

Крім цього, в аспекті безсторонності суду наявність такої повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною. У статті 17 вказаного Закону чітко визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Заявляючи про самовідвід у справі, суддя керувався усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема пунктом 56 рішення ЄСПЛ від 06.03.2018 року у справі «Михайлова проти України», в якому Суд нагадує, що «безсторонність», як правило, означає відсутність упередженості або необ`єктивності, а її існування або відсутність можуть встановлюватися різними шляхами. Відповідно до практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 повинно встановлюватися згідно із: суб`єктивним критерієм, при якому мають ураховуватись особисті переконання та поведінка конкретного судді (тобто, чи мав суддя будь-які особисті упередження або чи був він об`єктивним у цій справі); та об`єктивним критерієм, тобто шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд (та, серед інших аспектів, його склад) достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справі «Моріс проти Франції» (Morice v. France), заява № 29369/10, пункт 73). У контексті об`єктивного критерію, крім поведінки судді, слід визначити, чи існують переконливі факти, які можуть викликати сумніви щодо його або її безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у відповідній справі обґрунтована причина побоюватися, що конкретний суддя або орган, який засідає в якості суду, є небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати таке побоювання об`єктивно обґрунтованим (пункт 76). Об`єктивний критерій в основному стосується ієрархічних чи інших зв`язків між суддею та іншими учасниками провадження. У зв`язку з цим навіть зовнішні прояви мають певну важливість, або, іншими словами, «правосуддя має не лише здійснюватися, має бути видно, що воно здійснюється».

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошує, що такі правила виражають заінтересованість національного законодавця з приводу усунення всіх обґрунтованих сумнівів щодо неупередженості відповідного судді чи суду, та є спробою забезпечити неупередженість шляхом усунення причин таких проблем. Окрім забезпечення відсутності фактичної упередженості, вони спрямовані на усунення будь-якого прояву небезсторонності, і таким чином сприяють підвищенню довіри, яку суди мають вселяти громадськості у демократичному суспільстві. Таким чином, ЄСПЛ вказав, що будь-який суддя, стосовно якого є законні підстави для побоювань у відсутності неупередженості, повинен взяти самовідвід.

Відповідно до п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Вищезазначене кореспондується із пунктом 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року № 2006/23, відповідно до яких суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

А тому, враховуючи обставини, наведені в заяві судді про самовідвід, та факт тривалої праці головуючого у справі судді із суддями Франківського районного суду м. Львова, дії яких, на переконання позивача ОСОБА_1 , спричинили йому моральну шкоду, про відшкодування якої позивачем заявлено у позовній заяві, а також з метою недопущення будь-яких сумнівів в позивача, інших учасників справи та сторонніх спостерігачів щодо об`єктивності, безсторонності і неупередженості судді в ході розгляду справи та вирішення спору, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення самовідводу судді Величка О.В. у справі № 465/7740/25.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 248 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Задоволити заяву судді Франківського районного суду м. Львова Величка О.В. про самовідвід у розгляді адміністративної справи №465/7740/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі голови Франківського районного суду м. Львова Мартьянової Світлани Мирославівни, Держави Україна в особі судді Франківського районного суду м. Львова Кушнір Богдани Богданівни, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог - Вища рада правосуддя, про визнання протиправними діянь суб`єктів владних повноважень, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.

Матеріали справи №465/7740/25 передати до загальної канцелярії Франківського районного суду м. Львова на повторний автоматизований розподіл в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України та Положенням про автоматизовану систему документообігу суду.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Величко О.В.