Справа № 500/4735/25
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4735/25

12 вересня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду, через представника - адвоката Медведєву М.В., надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення №94 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 24.06.2025;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" починаючи з 17.06.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугою років згідно з пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

За результатами розгляду заяви, за принципом екстериторіальності, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №94 від 24.06.2025 позивачці відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю спеціального стажу станом на 11.10.2017 не менше 26 років 6 місяців. Дане рішення вважає протиправним, оскільки у позивачки наявний спеціальний більше 30 років, що відповідає умовам призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 12.08.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву.

18.08.2025 від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого слідує, що відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує, що відповідно до пункту е - ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення пенсії за вислугу років призначаються за умови наявності станом на 01.04.2015 спеціального стажу не менше 25 років, станом на 01.01.2016 не менше 25 років 6 місяців, станом на 11.10.2017 не менше 26 років 6 місяців. Страховий стаж позивачки, що дає право на призначення пенсії за вислугу років станом на 11.10.2017 становить 20 років 02 місяці 05 днів. У зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу 26 років 6 місяців позивачці відмовлено в призначенні пенсії.

Крім того, за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу позивачці не зараховано період навчання в Харківському державному медичному університеті, оскільки в дипломі НОМЕР_1 відсутня дата початку навчання.

Також, 18.08.2025 від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог та вказує, що позивачка зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення та пункту 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. За результатами розгляду документів до загального страхового стажу позивачки не зараховано період навчання в Харківському державному медичному університеті, оскільки в дипломі НОМЕР_1 відсутня дата початку навчання. До спеціального стажу зараховано всі періоди. За наданими документами та відомостями з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж позивачки на момент звернення складав 25 років 11 місяців 05 днів, стаж роботи за вислугу років (по 11.10.2017) становить: 20 років 02 місяці 05 днів. Враховуючи вищенаведене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення №94 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

05.09.2025 від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду надійшло клопотання про долучення доказів до справи, подано до суду розрахунок стажу позивачки форми РС-право.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 17.06.2025 звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

За результатами розгляду вказаної заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №94 від 24.06.2025 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з підстав відсутності необхідного стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років.

При цьому, у рішенні вказано, що такий стаж роботи позивачки станом на 11.10.2017 становить: 20 років 02 місяці 05 днів, при необхідному не менше 26 років 06 місяців. Крім цього, до загального страхового стажу позивачки не зараховано період навчання в Харківському державному медичному університеті, оскільки в дипломі НОМЕР_1 відсутня дата початку навчання, додаток до диплому не надавався. За наданими документами та відомостями з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж позивачки на момент звернення складав 25 років 11 місяців 05 днів, стаж роботи за вислугу років (станом на 11.10.2017) становить: 20 років 02 місяці 05 днів.

Не погодившись із рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивачка звернулась до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (Закон №1058-IV).

Статтею 2 Закону №1788-XII передбачено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Відповідно до статті 7 Закону №1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до статті 52 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII (в редакції до 01.04.2015) визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII пункт «е» статті 55 Закону №1788-XII викладено у такій редакції: «право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII внесено зміни до статті 55 Закону №1788-XII, та в абзаці першому пункту «е» слова «незалежно від віку» замінено словами та цифрами «після досягнення 55 років».

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до статті 51 Закону №1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Встановлення положеннями Закону №1788-XII віку виходу на пенсію окремих категорій громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є посяганням на сутність права на пенсійне забезпечення та позбавленням вказаних осіб права на соціальний захист.

Разом з тим, відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 04.06.2019 відновлено дію пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII в редакції до 01.04.2015 щодо права працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення на пенсію за вислугу років незалежно від віку при такій умові: наявність спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (Перелік №909).

Відповідно до розділу 2 Переліку №909 право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, установ з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органів Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів, а саме: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ (примітка 2 до Переліку №909).

Отже, із наведених вище норм Закону №1788-ХІІ та Переліку №909 слідує, що право на пенсію за вислугу років мають працівники закладів охорони здоров`я - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Статтею 44 Закону №1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) (Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 2.4 розділу II Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 2.1 цього розділу, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії. Пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Відповідно до записів до трудової книжки позивачки серії НОМЕР_2 (арк.справи 9-10), позивачка:

з 07.08.1997 по 31.10.2005 працювала на посаді лікаря-педіатра в Міській дитячій клінічній лікарні №23 (запис 1-3);

з 01.11.2005 по 16.06.2011 працювала на посаді лікаря-педіатра в Міській дитячій поліклініці №7 (запис 4-6);

17.06.2011 по 15.05.2025 працювала на посаді лікаря офтальмолога дитячого в Комунальному некомерційному підприємстві міській дитячій поліклініці № 7 Харківської міської ради (запис 6-8)

Крім того, пільговий стаж роботи позивачки підтверджується уточнюючими довідками.

Так, згідно з архівною довідкою від 03.06.2025 №Л-54, виданої Комунальним підприємством «Міський архів», позивачка працювала з 07.08.1997 на посаді лікаря-інтерна (наказ №116-к від 07.08.1997) з 03.08.1998 переведена на посаду лікаря-педіатра дільничного в Міській дитячій клінічній лікарні №23 (наказ №101-к від 02.07.1998).

Згідно з довідкою про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 23.05.2025 №23, виданої Комунальним некомерційним підприємство «Міська дитяча поліклініка № 23» Харківської міської ради позивачка працювала з 01.08.1998 (Наказ № 116-к від 02.07.1998) по 31.10.2005 (Наказ № 125-к від 31.10.2005) на посаді лікаря-педіатра дільничного.

Згідно з довідкою про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 15.05.2025 №261, виданої «Міською дитячою поліклінікою №7» Харківської міської ради, позивачка працювала з 01.11.2005 (наказ № 364 від 01.11.2005) по 16.06.2011 (наказ № 155-к від 16.06.2011) на посаді лікаря-педіатра школи, з 17.06.2011 (наказ № 155-к від 16.06.2011) по 15.05.2025 (наказ № 02-180 від 15.05.2025) на посаді лікаря-офтальмолога дитячого.

З аналізу розрахунку страхового стажу Форми РС-право за пенсійною справою №94, що узгоджується з записами трудової книжки позивачки, судом встановлено, що періоди роботи 07.08.1997 по 10.10.2017 зараховані до вислуги років, як робота на посадах працівників охорони здоров`я. Поряд з цим, періоди роботи з 11.10.2017 по 15.05.2025, який становить 7 років 2 місяців, зарахований виключно до загального страхового стажу.

Відповідно до змісту спірного рішення, пенсійним органом заперечується спеціальний стаж позивачки після 11.10.2017.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

На час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 з одного боку, та Законом №1058-ІV з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутого після 11 жовтня 2017 року.

Обмеження пунктом 2.1 розділу XV Закону №1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Відповідно, спеціальний стаж визначається не станом на 11.10.2017, а станом на дату звернення за призначенням пенсії.

Аналогічне правозастосування здійснено у постанові Касаційного адміністративного суду ВС від 06.11.2023 у справі №240/24/21.

При цьому, згідно форми РС-право, зараховано до пільгового стажу позивача періоди роботи на тій самій посаді (лікаря офтальмолога дитячого в Комунальному некомерційному підприємстві міській дитячій поліклініці № 7 Харківської міської ради) з 01.07.2016 по 10.10.2017. Тобто, зауваження до трудової книжки позивачки та записів у ній відсутні, спеціальний стаж з 11.10.2017 не зараховано виключно через позицію пенсійного органу про те, що він не підлягає врахуванню.

Однак, суд звертає увагу на те, що відповідач керувався редакцію пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ зі змінами, які визнані неконституційними, оскільки з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII.

Отже, належною для застосування є редакція пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII, яка передбачає наявність спеціального стажу від 25 до 30 років. Таким чином, період роботи після 11.10.2017 підлягає врахуванню - як стаж за вислугу років (спеціальний).

Отже, наявний спеціальний стаж позивачки, як працівника охорони здоров`я, дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII, оскільки виконується умова щодо наявності у спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.

Також, оскаржуваним рішенням відповідач не зарахував період навчання згідно диплому НОМЕР_1 , оскільки відсутня дата початку навчання.

Згідно з частиною третьою 3 статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи, який дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту 8 Порядку №637 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Згідно копії диплому НОМЕР_1 , доданої до позовної заяви, слідує, що позивачка навчалась в Харківському державному медичному університеті, за рішенням комісії від 30.06.1997 позивачці було присвоєно кваліфікацію спеціаліста - лікаря-педіатра. Дата початку навчання позивачки в Харківському державному медичному університеті відсутня.

В трудовій книжці НОМЕР_2 відсутні відомості щодо часу навчання позивачки.

Документів за якими можливо встановити період навчання позивачки за дипломом НОМЕР_1 позивачкою не надано.

Пунктом 4.7. Порядку №22-1 закріплено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV органам Пенсійного фонду надано право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Однак, як свідчать матеріали справи, вказаних дій відповідач не вчинив, тим самим не дотримався вимог пункту 4.7. Порядку №22-1 щодо встановлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.

Суд наголошує, що у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, відповідач таким правом не скористався.

Докази протилежного до суду не надані.

Крім того, доказів продовження за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, строку проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, до суду не надано.

Встановивши, що поданих документів не достатньо, відповідачу слід було продовжити строк розгляду заяви та поданих документів.

Однак, Головне управління Пенсійного фонду в Тернопільській області таким правом не скористалося.

За наведених вище мотивів, суд дійшов висновку, що оскаржуване у справі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №94 від 24.06.2025 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років у відповідності до вимог пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частини другої статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до пункту 4 частини другої цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коди ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на заявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норм) закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

З урахуванням дискреційних повноважень відповідача, належним способом захисту прав позивача у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №94 від 24.06.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки від 17.06.2025 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 КАС України).

У свою чергу частиною восьмою статті 139 КАС України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у повному обсязі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №94 від 24.06.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.06.2025 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під.,2 пов., м. Харків,61022, ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.