Справа № 420/28114/25
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви в частині позовних вимог

11 вересня 2025 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Хлімоненкова М.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), Військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_5 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), Військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_5 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), у якому позивач просить суд:

1.Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) за період з 16.03.2020 року по 03.12.2021 року щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704,

2.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) за період з 16.03.2020 року по 03.12.2021 року нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум,

3.Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) за період з 04.12.2021 року по 19.05.2023 року щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704,

4.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) за період з 04.12.2021 року по 19.05.2023 року нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум,

5.Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704,

6.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) нарахувати ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021 роки,

7.Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704,

8.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) нарахувати ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 роки,

9.Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_6 ( НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 11.10.2016 року в повному обсязі із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січня 2008 року,

10.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_6 ( НОМЕР_5 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 11.10.2016 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січня 2008 року,

11.Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 12.10.2016 року по 28.02.2018 року в повному обсязі із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січня 2008 року,

12.Зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 12.10.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січня 2008 року,

13.Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_6 ( НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 11.10.2016 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січня 2008 року,

14.Зобов`язати Військову частину НОМЕР_6 ( НОМЕР_5 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 11.10.2016 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січня 2008 року, з урахуванням виплачених сум,

15.Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 12.10.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січня 2008 року,

16.Зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2017 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 12.10.2016 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січня 2008 року, з урахуванням виплачених сум.

Позовна заява підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства та підсудна Одеському окружному адміністративному суду.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі судом було встановлено, що даний позов подано з пропуском встановленого законом строку, разом з цим позивач не заявляв про поновлення пропущеного строку.

Ухвалою суду від 22.08.2025 позовну заяву ОСОБА_1 суд залишив без руху. Позивачу було надано строк для усунення виявлених недоліків, шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, зокрема в частині вимог щодо перерахунку грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 19.05.2023.

На виконання указаної ухвали суду, 01.09.2025 від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків та заявою про поновлення строку звернення до суду з цією позовною заявою.

В обґрунтування поважності пропуску строку вказує, що відповідно до чинної ч. 2 ст. 233 КЗпП України (тобто у редакції, чинній з 19.07.2022 року) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Оскільки позовна заява містить вимоги щодо нарахування та виплати грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки, а також індексації, слід керуватися положеннями статті 233 КЗпП України, адже позовні вимоги випливають з порушення законодавства про оплату праці та стосуються виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, чого заперечувати не можна. З огляду на це представник позивача в заяві зауважив, що при звільненні позивачу не було надано окремого письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні з військової служби. Це обумовило те, що представник ОСОБА_1 адвокат Гаспарянц Д.М. звернувся з адвокатським запитом від 16.07.2025 року до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України). Однак, Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) на адвокатський запит не надала ані розрахунок щодо нарахованого та виплаченого на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.10.2020 року по 11.11.2024 року, ані інформацію (довідку) про розмір нарахованої та виплаченої індексації на користь ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із зазначенням базового місяця для її розрахунку, ані інформацію про те, чи було вручено ОСОБА_1 письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України. У той же час, лише з листом Галузевого державного архіву Державної прикордонної службу України листом від 04.08.2025 року № 04.4.1/1510-25-Вих позивачу були надані копії особистих карток грошового забезпечення, в яких відображено помісячно відомості щодо всіх видів та розмірів нарахованого та виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016-2018 роки. У той же час, Галузевий державний архів Державної прикордонної службу України повідомив, що надати довідку про нараховану та виплачену індексацію із зазначеннями базового місяця не має можливості, оскільки Галузевий державний архів Державної прикордонної службу України керуючись вимогами наказу Міністерства юстиції України від 02.03.2015 року № 295/5 не проводить жодних перерахунків, а архів надає фактичну інформацію стосовно грошового забезпечення, наявну у фінансових документах, зданих на зберігання військовими частинами Державної прикордонної службу України. Таким чином, позивачу навіть не були надані усі відомості щодо належних йому сум, а також не спростовано, що при звільненні позивачу не було надано окреме письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні з військової служби.

Оцінюючи доводи заяви, суд виходить з такого.

Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

В силу приписів ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору за захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

В свою чергу, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Розглянувши подану позивачем заяву, суд дійшов висновку, що зазначені в ній причини пропуску строку звернення до адміністративного суду є недоведеними.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

При цьому, у силу приписів ст.234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії ч.1 ст.233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Аналогічна правова позиція міститься в рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі №260/3564/22.

Виходячи з викладеного, після 19 липня 2022 року строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, що включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22 та у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22, від 03 серпня 2023 року в справі № 280/6779/22 і від 06 березня 2024 року в справі № 600/5050/23-а.

Окрім того, відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відмінений карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, запроваджений на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 (термін якого неодноразово продовжувався).

Суд також звертає увагу на правові висновки Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23, згідно з якими, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).»

Судовою палатою Верховного Суду в указані вище постанові наголошено, що період з 19 липня 2022 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

У зв`язку з цим зроблено висновок про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову [у частині вимог за період з 19 липня 2022 року] слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. В справі №460/21394/23 це відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

З урахуванням наведеного, у цій справі до вимог про перерахунок та виплату грошового забезпечення за період по 19.07.2022 застосуванню підлягає ч. 2 ст. 233 КЗпП України у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, якою визначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. А щодо вимоги позивача в частині перерахунку та виплати грошового забезпечення за період починаючи з 19.07.2022 - у редакції норми ч. 1 ст. 233 КЗпП України з 19.07.2022, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум при звільненні.

Оцінюючи доводи представника позивача, викладені у заяві про поновлення пропущеного строку, суд, застосовуючи правові висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постанові по справі №420/21394/23 у питанні визначення початку перебігу строку для звернення до суду з метою застосування приписів ст.233 КЗпП України, наголошує, що письмовим документом, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні є зокрема грошовий атестат, який видається військовослужбовцю при звільненні та містить повну інформацію про нараховане та виплачене грошове забезпечення, винагороди, премії та інші виплати, що належать військовому.

Суд також зазначає, що грошовий атестат є офіційним документом, який видається фінансовим органом військової частини або іншою уповноваженою установою і є важливим для нарахування належних виплат після звільнення.

Згідно матеріалів справи, в спірний період позивач проходив військову службу у органах Державної прикордонної служби України, та згідно копії доданого до позвоу витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 11.11.2024 року № 459-ОС (далі Наказ № 459-ОС) виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення майора ОСОБА_1 (П-007497), начальника прикордонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) головного оперативно-розшукового відділу, якого звільнено за підпунктом «г» (через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): необхідність здійснення постійного догляду за дружиною (чоловіком), з числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи) пункту 3 частини п`ятої та пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас: з 11.11.2024 року.

Отже, саме із указаної в наказі №459-Ос від 11.11.2024, враховуючи наведене вище, у позивача розпочався перебіг строку для звернення до суду щодо належного з ним розрахунку при звільненні з органів ДПСУ.

У заяві про поновлення строку представником позивача не вказується, що позивач не отримав грошового атестату при звільненні з військової служби, який є офіційним документом, який видається фінансовим органом військової частини або іншою уповноваженою установою і є важливим для нарахування належних виплат після звільнення, видається кожному військовослужбовцю при звільненні із військової служби та містить повну інформацію про нараховане та виплачене грошове забезпечення, винагороди, премії та інші виплати, що належать військовому.

Посилання представник позивача на неотримання на адвокатський запит доказів письмового повідомлення відповідачем щодо нарахованих позивачу сум при звільненні, суд вважає безпідставними з огляду на викладене вище.

З урахуванням приведеного вище суд враховує, що на час звільнення позивача та виключення і списків особового складу частини, стаття 233 КЗпП України діяла у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX та передбачає строкове обмеження для звернення до суду із такого роду позовом 3 місяці, який, з огляду на вищевикладене, відліковується з моменту отримання документів про нараховане при виключенні зі списків грошове забезпечення.

Отже, про порушення своїх прав в частині неналежного на думку позивача з ним розрахунку під час проходження військової служби у спірному періоді, при отриманні документів щодо розрахунків з ним відповідачем при звільненні.

Тобто, строк для оскарження неналежних розрахунків та виплату позивачу грошового забезпечення, за період служби у органах Держприкордонслужби щодо періоду починаючи з 19.07.2022 спливав 12.03.2025.

Втім, з даним позовом позивач звернувся до суду лише 18.08.2025, тобто з пропуском встановленого законом строку.

В заяві про усунення недоліків представник позивача не вказує належного та достатнього обґрунтування причин неможливості своєчасного звернення до суду із даним позовом щодо періоду з 19.07.2022.

Суд звертає увагу, що аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Разом з цим, зі змісту заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду не встановлено судом, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений нормами чинного законодавства строк.

Суд також враховує, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

За приписами ст.1 та 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав що, не заперечуючи наявності дискреційних повноважень у національних судів щодо вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду, апеляційне чи касаційне оскарження, ЄСПЛ підкреслює, що останні повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження строків втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності подовжених строків (справа «Безруков проти Росії», п. 34).

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Втім, підсумовуючи усе наведене вище, суд вважає, що за встановлених спірних обставин справи, з урахуванням приведених законодавчих приписів, позивач не довів поважності причин з яких було пропущено встановлений законом строк для звернення до суду із таким позовом в частині вимог щодо періоду починаючи з 19.07.2022.

Згідно з ч.1, 2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Зазначене кореспондується із приписами п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, відповідно до якого позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, дослідивши викладені у заяві про поновлення пропущеного строку доводи та письмові докази у сукупності, судом зроблено висновок, що позивачем пропущено строк для звернення до суду із цим позовом з неповажних причин щодо вимог про виплату грошового забезпечення у належному розмірі за період починаючи з 19.07.2022 по 19.05.2023 року, у зв`язку із чим, суд не знаходить підстав для задоволення заяви позивача про поновлення такого строку в цій частині.

На підставі викладеного, позовна заява в указаній частині вимог підлягає поверненню позивачу.

Враховуючи усе викладене вище, керуючись ст.121-123, 160, 161, 169, 241-243, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку для звернення до суду з даним позовом в частині вимог, щодо періоду з 19.07.2022 по 19.05.2023.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), Військової частини НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_5 прикордонний загін Державної прикордонної служби України), про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії в частині вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) за період з 19.07.2022 року по 19.05.2023 року щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) за період з 19.07.2022 року по 19.05.2023 року нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум; визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 виплаченої з 19.07.2022 року грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України) нарахувати ОСОБА_1 виплачену з 19.07.2022 року грошову допомогу на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 роки, - повернути позивачу.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 294-297 КАС України до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА