Справа № 420/15470/25
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув у письмовому провадженні в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , за результатом розгляду якого, позивач просить суд:

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в виді невиплати грошового забезпечення ОСОБА_1 в повному обсязі, починаючи з 30 березня 2025 року;

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 згідно з наказом № 89 від 30 березня 2025 року в повному обсязі, зокрема: щомісячну премію в розмірі 467% посадового окладу; надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням; надбавку за вислугу років відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за період з 01 березня 2025 року по 30березня 2025 року; грошову компенсацію за 5 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2023 рік відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; грошову компенсацію за 20 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2024 рік відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; грошову компенсацію за 5 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2025 рік відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; допомогу на оздоровлення за 2025 рік відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Ухвалою суду від 12.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 . Позивач зазначає, що після звільнення з військової служби, відповідач не виплатив позивачу належне грошове забезпечення у поновному обсязі згідно з наказом № 89 від 30 березня 2025 року, чим допустив протиправну бездіяльність.

30.06.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, згідно з яким, представник позивача просить зобов`язати відповідача виплатити позивачу належні йому при звільненні з військової суми, які вже йому виплачені. На думку сторони відповідача, представник позивача, відверто намагається ввести суд в оману, вказуючи, що на підставі довідки АТ КБ «Приватбанк» (в матеріалах справи): «… відповідач виплатив позивачу лише заробітну плату в сумі 132328,92 грн». Вказане твердження ґрунтується лише на найменуванні платежу, вказане установою банку.

03.07.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою позивачу було виплачено лише заробітну плату.

Від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить такі висновки.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Суд встановив, що згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2025 року № 89, лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас та з 30.03.2025 року виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення.

Вказаним наказом передбачено виплатити позивачу: щомісячну премію в розмірі 467% посадового окладу; надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням; надбавку за вислугу років відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за період з 01 березня 2025 року по 30березня 2025 року; грошову компенсацію за 5 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2023 рік відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; грошову компенсацію за 20 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2024 рік відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; грошову компенсацію за 5 днів невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2025 рік відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; допомогу на оздоровлення за 2025 рік відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Згідно з ч. 2 ст. ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 40 Закону №2232-XII визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «;Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «;Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Зокрема, ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

За правилом ч.4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з довідкою-розрахунковим листком № 14576 від 21.06.2025 року, що наданий представником ВЧ НОМЕР_1 на виконання ухвали суду, у квітні 2025 року ОСОБА_1 виплачено: посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавку за вислугу років 25%, надбавку за особливості проходження військової служби 65%, премію 467 %, грошову допомогу на оздоровлення, компенсацію за 30 днів невикористаної відпустки та додаткову винагороду у загальній сумі 102778,92 грн. (двома платежами 76088,60 грн. 14.04.2025 року та 26690,32 грн. 25.04.2025 року).

Суд встановив, що наведені у довідці-розрахунковому листку від 21.06.2025 року № 14567 за квітень 2025 року складові грошового забезпечення повністю відповідають складовим, що передбачені наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2025 року № 89.

Тобто, станом на час розгляду справи судом відповідачем виплачено на користь позивача всі складові грошового забезпечення, що передбачені приписами наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 30.03.2025 року № 89, що підтверджено належними доказами, які надав відповідач.

При цьому, у вказаній справі відсутній спір щодо правильності арифметичного обрахунку вказаних сум.

Таким чином, суд робить висновок про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, оскільки відповідачем виконано обов`язок щодо виплати позивачу грошового забезпечення при звільненні згідно з наказом № 89 від 30.03.2025 року.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 243, 245, 246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ст.255 КАС України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 15.09.2025 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.