Справа № 520/4717/25
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2025-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 р. Справа № 520/4717/25

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Сліденко А.В.) від 27.05.2025 року по справі № 520/4717/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд"

до Харківської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Авто Тренд", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив визнання протиправним та скасування рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів № UА807000/2025/000043/2 від 30.01.2025 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що правильно визначив митну вартість предмету імпорту за ціною договору. Стверджував, що усі документи були складені належно та вичерпно підтверджували митну вартість товару, заперечував правомірність виникнення підстав для сумнівів у правильності розрахунків. Наголошував на відсутності підстав для збільшення митної вартості товару.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 року по справі № 520/4717/25 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів № UА807000/2025/000043/2 від 30.01.2025 р.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці (ідентифікаційний код - 44017626; місцезнаходження - вул. Короленка, буд. 16Б, м. Харків, 61003) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд" (ідентифікаційний код - 38493680, місцезнаходження - пров. Сімферопольський, буд. 6, м. Харків, 61052) 11.787,60 грн (одинадцять тисяч сімсот вісімдесят сім гривень 60 копійок) у якості компенсації витрат на оплату судового збору та 3.500,00 грн (три тисячі п`ятсот гривень 00 копійок) у якості компенсації витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що під час здійснення співробітником підрозділу митного оформлення митного контролю ЕМД № 25UA54U9 від 29.01.2025, спрацювали ризики, згенеровані автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (далі АСАУР) щодо можливого заниження митної вартості товарів, зокрема за кодами: 105-2 (Контроль правильності визначення митної вартості товарів); 106-2: «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів». Вважає за необхідне зазначити, що спрацювання АСАУР за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості є рекомендацією, обов`язковою до виконання посадовій особі митного органу для більш ретельного опрацювання поданих документів до митного оформлення. З цього слідує, що у Харківської митниці виникли підстави для більш детального аналізу умов зовнішньоекономічної операції щодо вирішення складного випадку визначення митної вартості. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України та встановлено таке: 1. Задекларований рівень митної вартості товарів нижче, ніж рівень митної вартості на подібні товари, оформлені в митному відношенні іншими митницями ДМСУ раніше. У результаті порівняння задекларованого за ціною угоди рівня митної вартості оцінюваних товарів з рівнем митної вартості подібного (аналогічного) товару, який був оформлений у максимально найближчий термін, встановлено, що рівень митної вартості товару згідно з ЄАІС: - товар № 15 7,59 дол.США/кг, задекларований рівень митної вартості товару № 1 3,73 дол. США/кг; - товар № 64 6,66 дол.США/кг, задекларований рівень митної вартості товару № 2 3,94 дол. США/кг. Вказує, що у митного органу наявні рішення про визначення митної вартості за подібними товарами (код за УКТ ЗЕД та ) по даному підприємству, що виключали можливість митного органу визначити митну вартість за першим методом (за ціною угоди). Посилається на те, що подані позивачем при митному оформленні документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей стосовно ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Вказує, що позивачем не доведено правильність розподілу транспортних витрат за межами митної території України. У митного органу відсутні документи, що ілюструють деталізацію транспортних витрат, що свідчить про об`єктивні сумніви митного органу, щодо точності задекларованої суми митної вартості.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. У відзиві на апеляційну скаргу також заявлене клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набув статус юридичної особи приватного права, є резидентом України. Основним видом діяльності заявника є оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (за кодом КВЕД 45.31).

Між позивачем (у якості покупця) та компанією TAIZHOU DONGNA MENHANICAL & ELECTRIKAL CO., LTD (Китай) (у якості продавця) було укладено зовнішньоекономічний контракт № ВА29092022 від 29.09.2022 р. (далі за тестом - Контракт), предметом якого є поставка товару - запасні частини для автомобілів на умовах FOB Нінгбо, Китай. Асортимент товару визначається в інвойсах, які є невід`ємною частиною цього контракту (п. 1.1 контракту). Ціна товару, що поставляється, встановлюється у доларах США за одиницю товару і визначається в інвойсах, які є невід`ємною частиною цього контракту. Ціна товару включає вартість упаковки, маркування, доставки до місця призначення та навантаження на судно, вартість експортних митних процедур, мит, податків, що сплачується при вивезенні (п. 3.2. контракту).

У межах цього Контракту у січні 2025 року відбулась поставка до України (тобто імпорт товару) товар № 1: Запасні частини до системи підвіски автомобілів, не штамповані, не для промислового складання транспортних засобів: арт. 21010-2904192 (117498) кульова опора 4000 шт., арт. 21010-2904082 (117499) кульова опора -4000 шт., арт. 2101 Sets Ball joint (117504) комплект кульових опор 1800 шт., арт. 21100-2904192 (117500) кульова опора - 4500 шт., арт. 21230-2904192 (117503) кульова опора -2500 шт., арт. 11180-2904192-HD (121168) кульова опора - 3500 шт. Торговельна марка: ASR EXTREME Країна виробництва: CN Виробник : TAIZHOU DONGNA MECHANICAL&ELECTRICAL CO., LTD; товар № 2: Запасні частини до кермових механізмів автомобілів, не штамповані, не для промислового складання транспортних засобів: арт. 21214-3414000 (RЕ350003) (118645) комплект кермових тяг 100 шт., арт. 21010-30-3003130 (RЕ350004) (114530) наконечник кермовий 400 шт., арт. 21010-3003134 (RЕ350002) (114528) наконечник кермовий 2000 шт., арт. 21080-30-3414056 (RЕ350005) (114531) наконечник кермовий - 2000 шт., арт. 21100-30-3414056 (RЕ350006) (114532) наконечник кермовий - 2000 шт., арт. 21210-3414138 (RE350007) (114533) наконечник кермовий 400 шт. арт., арт. 21230-3414138 (RE350008) (114534) наконечник кермовий 1600 шт. арт., арт. 21010-3003010 (RE350012) (115193) наконечник кермовий 800 шт. Торговельна марка: ASR EXTREME Країна виробництва: CN Виробник : TAIZHOU DONGNA. MECHANICAL&ELECTRICAL CO.,LTD.

29.01.2025 року заявником було подано до суб`єкта владних повноважень електронну митну декларацію № 25UA54U9.

У графі 22 указаної митної декларації указана загальна сума за рахунком у - 74.191,40 доларів США, а у графі 42 митної декларації товару № 1 у 49.583,99 доларів США, товару № 2 у 24.607,41 доларів США.

Разом із указаною митною декларацією заявником до суб`єкта владних повноважень були подані: 1. Декларацію митної вартості. 2. Інвойс № 11 від 11.10.2024. 3. Коносамент НУ8РА від 16.11.2024. 4. Залізнична накладна № 31513993 від 23.01.2025. 5. Сертифікат про походження товару. 6. Банківський платіжний документ № 001451202 від 29.10.2024. 7. Рахунок експедитора № LS-4617988 від 22.01.2025. 8. Довідка експедитора № 451675 від 22.01.2025. 9. Додаткова угода № 1 від 01.11.2023до контракту № ВА29092022 від 29.09.2022. 10. Контракт з виробником № ВА29092022 від 29.09.2022. 11. Договір про транспортно-експедиторське обслуговування № АТ-23-0205 від 15.11.2023. 12. Додаткова угода № 1 від 03.01.2024 до договору про транспортно-експедиторське обслуговування № АТ-23-0205 від 15.11.2023. 13. Заявка від 11.11.2024 до договору про транспортне - експедиторське обслуговування.

Під час вивчення цих документів відповідачем виявлено, що за іншою митною декларацією рівень митної вартості на подібний (аналогічний) товар (за судженням суб`єкта владних повноважень) становить - товар № 1 - 7,59 дол. США за 1 кг, товар № 2 - 6,66 дол. США за 1 кг, а подані до митного оформлення товару документи містять суттєві розбіжності та недоліки і не повною мірою підтверджують самостійно обчислену заявником митну вартість товару.

Тому, відповідачем була застосована процедура консультацій з приводу рівня митної вартості товару і заявнику було запропоновано додатково подати: виписку з бухгалтерської документації; транспортно-експедиційні рахунки, рахунки експедиційних витрат, заявки перевезення, договори, рахунки збереження товарів в місце призначення, рахунки завантаження-розвантаження контейнера/товару, портові збори тощо; каталоги, специфікації, загальні справжні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення (походження) з перекладом на вимоги ст. 254 Митний кодекс України - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини з урахуванням Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДМС України від 01.07.2021 № 476.

Декларант звернувся до митниці з листом № 59 від 29.01.2025 р. з проханням дозволити митне оформлення відповідно до вимог ст. 55 МК України.

За результатами проведеного контролю митної вартості товару відповідачем 30.01.2025 видано рішення № UA807000/2025/000043/2 про коригування митної вартості товару, відповідно до якого митна вартість товару визначена митницею за другорядним методом (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) на підставі цінової інформації, наявної в ЄАІС товар № 1 - МД № 24UA35U4 від 09.12.2024 р. (UA100120/2024/222935) (Товар № 15), товар № 2 - № 24UA80U9 від 17.12.2024 р. (UA100320/2024/443780) (Товар № 64). Рівень митної вартості встановлений товар № 1 - 7,59 дол. США за 1 кг, товар № 2 - 6,66 дол. США за 1 кг, а тому відповідачем було збільшено митну вартість товару № 1 в сторону збільшення з 52.485,46 дол. США до 106.730,58 дол. США; товару № 2 в сторону збільшення з 25.974,19 дол. США до 43.822,80 дол. США.

Підставою для прийняття оскарженого рішення владний суб`єкт обрав положення ст.ст. 54-64 Митного кодексу України, а фактичною підставою слугувало судження суб`єкта владних повноважень про спрацювання модуля АСАУР, недостатність поданих документів для визначення складових митної вартості, розбіжності в ціновій інформації щодо товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

30.01.2025 р. на підставі рішення про коригування митної вартості товару відповідачем також видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807200/2025/000052.

Позивач оформив ввезення товару за визначеним митницею показником митної вартості товару за митною декларацією № 25UА71U8 від 30.01.2025 р. та додатково сплатив мито у розмірі 151.123,11 грн. та ПДВ у розмірі 634.717,03 грн. Разом 785.840,14 грн. (відповідно до гр. 47 митної декларації, СП 55).

Відповідач здійснив митне оформлення товару з відміткою в гр. 48 митної декларації відстрочення платежу до 30.04.2025 р..

Керуючись ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України, якою передбачено, що протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються, позивач звернувся до відповідача з заявою № 17/02-1 від 17.02.2025 з проханням скасувати рішення про коригування митної вартості товару. В обґрунтування заявленої митної вартості позивач додатково надав відповідачу роз`яснення щодо складової митної вартості та наступні документи: 1. Експертна митна декларація № 15277810 разом з перекладом. 2. Додаткова угода від 01.07.2023. 3. Інвойс від 24.10.2024 № LХ20241024. 4. Акт ЛШ00-001189 надання послуг від 03.02.2025 з експедитором. 5. Платіжна інструкція № 14579 від 06.02.2025. 6. Лист експедитора № 451675 від 13.02.2025. 7. Митна транзитна декларація Т1.

У відповідь на звернення позивача щодо перегляду рішення про коригування митної вартості відповідачем надіслано лист від 19.02.2025 р. № 7.14-1/15-02/13/1126 про відмову в скасуванні рішення про коригування митної вартості.

Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням про коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку про їх обґрунтованість.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).

Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова органу доходів і зборів у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно із ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно із п. п. 5, 6, 7 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч.ч. 1, 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.

Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (ч. ч. 3, 4 ст. 64 Митного кодексу України).

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості, митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного Кодексу України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Крім того, системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному, з урахуванням вимог митного законодавства щодо необхідності проведення процедури митних консультацій.

При цьому, слід враховувати, що ст. 53 МК України, якою врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 по справі № 809/1884/16.

Судовим розглядом встановлено, що разом із митною декларацією позивачем (його декларантом) до митного органу були надані наступні документи: 1. Декларація митної вартості. 2. Інвойс № 11 від 11.10.2024. 3. Коносамент НУ8РА від 16.11.2024. 4. Залізнична накладна № 31513993 від 23.01.2025. 5. Сертифікат про походження товару. 6. Банківський платіжний документ № 001451202 від 29.10.2024. 7. Рахунок експедитора № LS-4617988 від 22.01.2025. 8. Довідка експедитора № 451675 від 22.01.2025. 9. Додаткова угода № 1 від 01.11.2023 до контракту № ВА29092022 від 29.09.2022. 10. Контракт з виробником № ВА29092022 від 29.09.2022. 11. Договір про транспортно-експедиторське обслуговування № АТ-23-0205 від 15.11.2023. 12. Додаткова угода № 1 від 03.01.2024 до договору про транспортно-експедиторське обслуговування № АТ-23-0205 від 15.11.2023. 13. Заявка від 11.11.2024 до договору про транспортне-експедиторське обслуговування.

Крім того, керуючись ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України, якою передбачено, що протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються, позивач звернувся до відповідача з заявою № 17/02-1 від 17.02.2025 з проханням скасувати рішення про коригування митної вартості товару. В обґрунтування заявленої митної вартості позивач додатково надав відповідачу роз`яснення щодо складової митної вартості та наступні документи: 1. Експертна митна декларація № 15277810 разом з перекладом. 2. Додаткова угода від 01.07.2023. 3. Інвойс від 24.10.2024 № LХ20241024. 4. Акт ЛШ00-001189 надання послуг від 03.02.2025 з експедитором. 5. Платіжна інструкція № 14579 від 06.02.2025. 6. Лист експедитора № 451675 від 13.02.2025. 7. Митна транзитна декларація Т1.

За змістом рішення про коригування митної вартості товару вбачається, що у результаті порівняння задекларованого за ціною угоди рівня митної вартості оцінюваних товарів з рівнем митної вартості подібного (аналогічного) товару, який був оформлений у максимально найближчий термін, встановлено, що рівень митної вартості товару згідно з ЄАІС: - товар № 15 7,59 дол.США/кг, задекларований рівень митної вартості товару № 1 3,73 дол. США/кг; - товар № 64 6,66 дол.США/кг, задекларований рівень митної вартості товару № 2 3,94 дол. США/кг.». Джерелом інформації для рішення про коригування митної вартості оцінюваних товарів стала наявна у митного органу цінова інформація: - товар № 1: МД №24UA35U4 (UA100120/2024/222935) від 09.12.2024 (тов. 15, країна походження товару Китай, умови поставки FCA, метод ДМВ-1), код товару згідно з УКТ ЗЕД . Рівень митної вартості товару становить за товар № 15 - 7,59 $/кг. - товар № 2: МД24UA80U9 (UA100320/2024/443780) від 17.12.2024, (тов. 64, країна походження товару Китай, умови поставки FCA, метод ДМВ-1), код товару згідно з УКТ ЗЕД . Рівень митної вартості товару становить за товар № 64 - 6,66 $/кг.».

Надаючи оцінку цим доводам відповідача, колегія суддів зазначає, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

При цьому, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Колегія суддів звертає увагу на те , що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

В оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товару митний орган також зазначив, що при визначенні (збільшенні) митної вартості товару за основу взято наявну в митниці цінову інформацію, що міститься у базах АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України про товари, митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений до митного оформлення час.

Тобто, основною підставою для коригування показників митної вартості товару, зазначеного в митній декларації, поданій позивачем, став аналіз цінової інформації, яка міститься в базах АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України.

Наявність у митного органу інформації щодо митної вартості товарів згідно митних оформлень аналогічних товарів в базах АСМО Інспектор та ЄАІС Держмитслужби України згідно вказаного в рішенні не свідчить та не може свідчити про факт навмисного заниження вартості товару.

При цьому, посилання у рішенні лише на номер митної декларації, як на джерела цінової інформації, не свідчить про належне обґрунтування відповідачем можливості визначення митної вартості за резервним методом.

У рішеннях про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларацій, яка була взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13.01.2022 року у справі № 520/11061/2020.

Колегія суддів зазначає, що аналіз наданих відповідачем до суду першої інстанції митних декларацій № 24UA35U4 від 09.12.2024, № 24UA80U9 від 17.12.2024 вказує на неправомірність порівняння цін на товари позивача з цінами на товари інших імпортерів із цих декларацій та подальше необґрунтоване використання відповідачем вказаних митних декларацій в якості джерела цінової інформації, оскільки митним органом не було враховано обсяги партії товару, митна вартість якого бралася за основу, торговельну марку, фактурну вартість, країну експорту цього товару в Україну, виробника, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки.

Так, наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що підприємство позивача імпортувало товар напряму від виробника TAIZHOU DONGNA MECHANICAL & ELECTRICAL CO,LTD із Китаю на умовах FOB (Нінгбо, Китай). При цьому суд враховує, що правило FOB означає, що товар повинен привезти до порту призначення відправник та завантажити на судно. Основна частина автозапчастин, які розмитнювались позивачем, призначена для автомобілів ВАЗ, в той час як інші імпортери завозили товар на умовах FCA із Європи для європейських автомобілів та відповідно вартість цих автозапчастин була набагато більшою ніж вартість автозапчастин, які розмитнював позивач.

Так, за митною декларацією № 24UA35U4 від 09.12.2024 товар імпортувався імпортером на умовах FCA (автомобільним транспортом) із Нідерландів від ABS All Brake Sistems, торговельної марки ABS. Крім того, позивач імпортував товар № 1 вагою нетто 14062 кг., в той час як сторонній імпортер розмитнював товар № 15 вагою нетто 2055.58 кг., що майже в 7 разів менше за вагу товару позивача.

За митною декларацією 24UA80U9 від 17.12.2024 товар імпортувався імпортером на умовах FCA (автомобільним транспортом) із Чехії від виробника Ageres B.V, торговельної марки NIPPARTS. Крім того, позивач імпортував товар № 2 вагою нетто 6580 кг., в той час як сторонній імпортер імпортував товар № 64 вагою нетто 105,027 кг., що в 62 рази менше за вагу товару позивача.

На підставі цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність доведеного поза розумним сумнівом факту прийнятної подібності об`єму поставки товару, умов поставки, відповідності даних про торговельну марку та виробника не дозволяє використовувати рівні/однакові показники митної вартості товару до цілком окремих та самостійних господарських операцій, котрі здійснюються різними суб`єктами господарювання юридичними особами приватного права за відсутності доказів доведеного в установленому законом порядку наміру на отримання безпідставної податкової вигоди за рахунок штучного заниження вартості (ціни) товару за зовнішньоекономічним договором/контрактом.

Надаючи оцінку доводам митного органу про те, що в п. 1.2 зовнішньоекономічного договору від 29.09.2022 № ВА29092022 визначено що сума договору складає 200000 дол. США, але загальна сума митних оформлень перевищує умови п. 1.2 договору, колегія суддів зазначає, що митним органом не конкретизується, саме ця обставина впливає на числовий показник митної вартості товарів. Крім того, позивачем до митного органу було надіслано Додаткову угоду від 01.07.2023 до контракту № BA29092022 від 29.09.2022 про збільшення загальної суми контракту (надсилалася разом з заявою № 17/02-1 від 17.02.2025 про перегляд рішення).

Надаючи оцінку доводам митного щодо ненадання до митниці інвойсу від 24.10.2024 № LX20241024, який зазначено в гр. 24 залізничної накладної СМГС №31513993, суд зазначає, що інвойс від 24.10.2024 № LX20241024, який вказано в гр. 24 залізничної накладної СМГС № 31513993, не надано до митниці у зв`язку з тим, що цей інвойс оформлений іншим продавцем, товар якого також їхав з Китаю в контейнері № CAIU7559292. На підтвердження цієї обставини до митниці разом с заявою № 17/02-1 від 17.02.2025 про перегляд рішення митниці надіслано інвойс від 24.10.2024 № LX20241024. При цьому, факт того, що в одному контейнері їхав товар від двох продавців, підтверджує гр. 1 заявки на організацію транспортування та експедирування вантажу від 11.11.2024 № 451675, яку надано при митному оформлені товару. У заяві № 17/02-1 від 17.02.2025 позивачем митниці надано відповідне роз`яснення з цього приводу.

Що стосується доводів про те, що позивачем не надано до митниці договорів, зазначених в графі 3 залізничної накладної СМГС № 31513993, судом встановлено організація перевезення вантажу була здійснена експедитором ТОВ «Ламан Шипінг». Декларантом до митниці при митному оформлені товару надано договір про транспортне-експедиторське обслуговування № АТ-23-0205 від 15.11.2023, укладений між ТОВ «Авто Тренд» та експедитором ТОВ «Ламан Шипінг» та додаткову угоду № 1 від 03.01.2024 до нього.

Умовами цього договору передбачено, що експедитор зобов`язався організувати за рахунок клієнта транспортно-експедиторське обслуговування (ТЕО), перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів по території України і в міжнародному сполученні, а також надати інші транспортно-експедиторські послуги клієнту за згодою сторін (п. 1.1). При необхідності для виконання своїх зобов`язань за договором, укладати від свого імені договори з транспортними організаціями, контейнерними лініями, автомобільними перевізниками, складами зберігання та другими організаціями. Документом, що підтверджує наявність та зміст такого договору з транспортними організаціями, є транспортний документ - коносамент, автомобільна накладна, авіа накладна або залізнична накладна (2.1.1).

Експедитором ТОВ «Ламан Шипінг» на виконання умов договору було організоване морське перевезення від Китаю до Польщі, на підтвердження чого до митниці надано коносамент № HYSFA та була організована доставка вантажу залізничним транспортом до України на підтвердження чого до митниці було надано залізничну накладну № 31513993. У зв`язку з тим, що ТОВ «Авто Тренд» мало взаємовідносини саме з експедитором ТОВ «Ламан Шипінг» до митниці було надано договір саме від ТОВ «Ламан Шипінг». ТОВ «Авто Тренд» не укладало жодних угод з перевізниками, не є стороною в цих угодах, не здійснювало оплати напряму перевізникам, тому надати до митниці договори, вказані в гр. 3 залізничної накладної не має можливості.

У зв`язку з цим, надання документів на підтвердження транспортних витрат саме від експедитора, а не кінцевих перевізників, відповідає умовам укладеного позивачем договору з експедитором та положенням митного законодавства України.

Після розмитнення та доставки товару на склад, ТОВ «Авто Тренд» було оплачено послуги експедитора та підписано акт надання послуг. На підтвердження вартості перевезення та експедиторських послуг до митниці додатково направлено акт № ЛШ00-001189 надання послуг експедитором від 03.02.2025, платіжну інструкцію № 14579 від 06.02.2025 про оплату послуг експедитора.

Що стосується доводів митного органу на відсутність в рахунку на перевезення № LS-4617988 від 22.01.2025 посилання на географічні пункти між якими було здійснено переміщення вантажу, судом встановлено, що посилання на географічні пункти є у довідці про транспортні витрати № 451675 від 22.01.2025, яку разом з рахунком № LS-4617988 від 22.01.2025 надана до митниці при митному оформлені товару. Крім того, географічні пункти були вказані у коносаменті № HYSFA та залізничній накладній СМГС № 31513993. В довідці експедитор вказав наступний маршрут транспортування вантажу: - морський торговий порт Нінгбо (Китай) морський торговий порт Гданськ (Польща), - міжнародне залізничне перевезення вантажу за межами державного кордону України Гданськ (Польща) п/п Мостиська-Пшемисль, Україна.

Колегія суддів зазначає, що приписи законодавства, яке регулює спірні правовідносини не вимагають обов`язкового вказання географічних пунктів між якими було здійснено переміщення вантажу саме у рахунку на оплату послуг експедитора, тому зазначення їх у довідці про транспортні витрати не суперечить чинному законодавству та не впливає на визначення числового показника митної вартості товару.

Що стосується доводів митного органу про те, що: в СМГС № 31513993 зазначено відправник Гливеця, але відповідно до коносаменту № HYSFA вантаж прибув до Gdansk, тобто відсутні складові митної вартості на маршруті Gdаnsk-Гливиця; також за інформацією в мережі Інтернет (сайт www.maersk.com/tracking) контейнер САІU7559292, було вивантажено з судна у порту Gdansk (Польща) 15.01.2025 та вивезено з порту 20.01.2025. Згідно інформації СМГС № 31513993 товар навантажено на транспортний засіб для доставки в Україну 22.01.2025. Таким чином вбачаються додатково понесені витрати на зберігання товару в порту призначення, однак вищевказані витрати не зазначені у відповідних графах ДМВ та не відображенні в жодному документі; згідно заявки на перевезення до договору на транспортно-експедиційні послуги № АТ-23-0205 в розділі «додаткові витрати» зазначено що зберігання контейнера в порту/терміналі/станції здійснюється відповідно до умов лінійного агента, але в рахунку на перевезення № LS-4617988 від 22.01.2025 відсутні витрати на зберігання товару, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач звертався до експедитора з проханням надати роз`яснення з цього приводу і отримав від експедитора лист № 451675 від 13.02.2025, який надіслано до митниці в рамках ст. 55 Митного кодексу України, з наступними роз`ясненнями:

«Вантаж у контейнері CAIU7559292 був відправлений з порту Нінбо, Китай та доставлений у порт Гданськ, Польща морським сполученням за коносаментом HYSFA.

З порту Гданськ до залізничної станції Харків-сортувальна вантаж у зазначеному контейнері транспортувався залізничним сполученням. При цьому, з порту Гданськ до залізничної станції Гливіце вантаж прямував залізничним сполученням за Транзитним документом (Т1) № 25PL322080NU6HUTK0, згідно умов залізничного оператора.

На станції Гливіце залізничний рухомий склад, на якому перевозився завантажений контейнер CAIU7559292, було переобладнано для продовження руху по залізничній колії в Україну, із оформленням прямої залізничної накладної СМГС 31513993 від станції Глівіце до станції Харків-сортувальна у зв`язку з тим, що колії в Європі вужчі ніж в Україні. В Європі поширена так звана європейська колія, у якої відстань між внутрішніми краями рейок становить 1435 мм. В Україні зараз колії мають ширину 1520 мм, і рухомий склад для них використовується інший.

На підтвердження перевезення товару з м. Гданськ надаємо митну транзитну декларацію Т1. Т1- це документ, який є митною гарантією і застосовується для товарів, що перетинають територію Євросоюзу транзитом.

Вартість послуг за наземне перевезення вантажу залізничним транспортом за межами України, яка визначена у рахунку ТОВ «Ламан Шипінг» № LS-4617988 від 22.01.2025, в номенклатурі «Міжнародне залізничне перевезення вантажу за межами державного кордону України» в розмірі 32283.00 грн., включає перевезення вантажу від TAIZHOU DONGNA MECHANICAL & ELECTRICAL CO., LTD залізничним транспортом з порту Гданськ до станції Глівіце та зі станції Глівіце до пункту перетину Мостиська-Пшемисль.

З приводу виникнення додатково понесених витрат на зберігання товару в порту призначення, пояснюємо, що контейнер CAIU7559292 було вивантажено з судна в порту Gdansk (Польща) 15.01.2025, вивезено з порту 20.01.2025, навантажено для доставки в Україну 22.01.2025. Витрати на зберігання товару в порту призначення понесено не було у зв`язку з тим, що згідно умов морського оператора (лінії), при вивозу сервісом залізничних контейнерних перевезень надається 10 безкоштовних днів з моменту вивантаження на портовий термінал і до завантаження на залізничну платформу.

Остаточна вартість послуг, у тому числі, пов`язаних з морським, наземним перевезенням, обробкою вантажу, в порту, на терміналах/станціях, між нашими компаніями узгоджено та визначено у рахунку нашої компанії LS-4617988 від 22.01.2025 та довідці № 451675 від 22.01.2025.».

Судовим розглядом також встановлено, що митну транзитну декларацію Т1, яка підтверджує перевезення товару транзитом територією Європи, було надіслано до митниці в рамках ст. 55 Митного кодексу України. Отже, позивачем були включені всі складові до розрахунку митної вартості товару, а сума витрат на транспортування товару до кордону України підтверджена належними документами.

Щодо доводів митного органу про не надання декларантом каталогів, загальних прейскурантів (прайс-листів), колегія суддів зазначає, що прайс-лист - це перелік пропозицій товару та цін, що складається виробником (продавцем) товару в процесі здійснення його господарської діяльності та не є товаросупровідним документом. Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника (продавця) товару вказаного документу чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено. Отже, відомості, наведені у прайс-листі, не мають імперативного характеру і у разі його наявності можуть прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 27.01.2022 у справі № 810/3667/15.

В постанові від 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17 Верховний Суд вказує, що прайс-лист: по-перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів, по-друге, прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по-третє, жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів. Тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару.

Аналогічний за змістом висновок зазначено Верховним Судом і у постановах від 08 грудня 2022 року у справі № 420/2792/19, від 01 березня 2023 року у справі № 420/18880/21.

Також колегія суддів зауважує, що продавець самостійно визначає ціни для своїх контрагентів, що є однією з базових основ забезпечення свободи підприємницької діяльності.

Оскільки вказаний документ не є обов`язковим документом для підтвердження заявленої митної вартості товару, а отже особливості його оформлення, на які посилається відповідач, не свідчать про недостовірність заявлених декларантом відомостей, у зв`язку з чим наявність, відсутність чи будь-які недоліки такого документу, як прайс лист, не можуть бути покладені в основу прийняття рішення про коригування митної вартості.

Аналогічні висновки щодо оцінки прайс-листа, як документа, який підтверджує митну вартість товарів, сформовано Верховним Судом, зокрема у постанові від 28.02.2024 № 815/1460/18.

На підставі наведених вище обставин, колегія суддів зазначає, що твердження відповідача щодо непідтвердження декларантом документально відомостей, зазначених в митній декларації, не відповідають дійсності та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Щодо здійсненого судом першої інстанції розподілу судових витрат апеляційна скарга жодних доводів незгоди не містить.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Що стосується заявленого представником позивача клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Така правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 21.03.18 у справі № 815/4300/17, від 11.04.18 у справі № 814/698/16, від 18.10.18 у справі № 813/4989/17.

Згідно з частиною шостою статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд указав, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вказані критерії закріплені у ч. 5 ст. 134 КАС України.

Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 ст. 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Авто Тренд» та ТОВ «ЗМЗ ПС» було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 04/01-24С від 04.01.2024 та додаткову угоду № 26 від 17.02.2025 до нього, які є в матеріалах справи. Відповідно до умов договору № 04/01-24С від 04.01.2024 ТОВ «ЗМЗ ПС» взяло на себе зобов`язання надавати позивачу професійну правову допомогу. Згідно із умовами додаткової угоди № 26 від 17.02.2025 ТОВ «ЗМЗ ПС» зобов`язується надати юридичні послуги по представництву інтересів позивача в Харківському окружному адміністративному суді, Другому апеляційному адміністративному суді, Верховному Суді за позовом ТОВ «Авто Тренд» до Харківської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів. Орієнтовна вартість робіт за підготовку відзиву на апеляційну скаргу складає 3000,00 грн. (п. 3.3 договору). Представником позивача Бондаренко І.В., яка є адвокатом та директором ТОВ «ЗМЗ ПС», підготовано відзив на апеляційну скаргу. Вартість послуг з підготовки відзиву на апеляційну скаргу склала 3000,00 грн. та оплачена позивачем 09.07.2025. Також, 14.07.2025 між ТОВ «Авто Тренд» та ТОВ «ЗМЗ ПС» було підписано акт прийому-передачі виконаних послуг. Таким чином, сума витрат позивача на правничу допомогу адвоката в суді другої інстанції складає 3000,00 грн. До відзиву на апеляційну скаргу заявником додано платіжну інструкцію від 09.07.2025 та акт прийому-передачі виконаних послуг від 14.07.2025.

Колегія суддів зазначає, що пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

В постанові Верховного Суду від 23.07.2023 р. по справі № 340/4492/22 (адміністративне провадження № К/990/12857/23) судом касаційної інстанції висловлено позицію, згідно якої наявність/відсутність з боку іншої сторони заперечень проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення виключно для вирішення питання про співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на правову допомогу як це передбачено частиною сьомою статті 134 КАС України, однак, не впливає на обов`язок суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу застосовувати вимоги частин першої-четвертої статті 134 КАС України і перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям.

Колегія суддів враховує, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення гонорару у фіксованій сумі у справі, яка розглядається, є розумність заявлених витрат.

Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Отже, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналізуючи зміст наданих позивачу послуг (складання відзиву на апеляційну скаргу), відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що виходячи зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, час витрачений адвокатом, враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської митниці залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 року по справі № 520/4717/25 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Тренд" () судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень) 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов