Справа № 380/12105/25
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2025-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2025 рокусправа № 380/12105/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчити дії,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (49008, м. Дніпро, вул. Н.Алєксєєнко, 106; ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 12.02.2025 №10;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити позивачці пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (1993р.) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 12.02.2025 №10 відмовлено у переході з пенсії за віком на пенсію згідно з Законом України «Про державну службу». Рішення мотивовано тим, що положення закону України «Про державну службу» №889-VIII не поширюється на працівників державної служби зайнятості. Вказала, що на день звільнення у неї наявний стаж державної служби 20 років 2 місяці 9 днів. Вважає оскаржуване рішення про відмову в переведенні з пенсії за віком на пенсію згідно з Законом України «Про державну службу» є протиправним, просить таке скасувати.

Ухвалою суду від 18.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

02.07.2025 за вх.№54437 від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що статтею 1 Закону України «Про державну службу» №889-VIII визначено поняття державної служби та державного службовця та стаття 3 передбачено сфера дії цього Закону. Статтею 3 Закону № 889 визначено коло осіб, на яких поширюється дія зазначеного Закону. Працівники державної служби зайнятості цим Законом не передбачені. У зв`язку з набранням 23.01.2015 чинності наказу Міністерства соціальної політики України від 06.12.2014 № 1043 «Про умови оплати працівників державної служби зайнятості», відповідно до наказу Державного центру зайнятості від 28.01.2015 № 8 «Про структуру органів державної служби зайнятості» та втратою чинності розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.06.1994 № 410 «Про внесення посад працівників державної служби зайнятості до відповідних категорій посад державних службовців» були скасовані надбавки за ранг, за вислугу років, на державній службі. З 01.05.2016 року набрав чинності Закон № 889, згідно з пункту 2 «Прикінцевих та перехідних положень» якого, втратив чинність Закон № 3723, окрім статті 37, що застосовується до призначення пенсій державним службовцям. Відповідно до пунктів 10 і 12 Розділу XI «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 889, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом (01.05.2016) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статті 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Підставою для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб відповідно до Закону України «Про державну службу», затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622. Відповідно до пункту 3 Порядку № 622 право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 889 за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзац 1 частина 1 стаття 28 Закону № 1058, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пункту 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом № 889 (01.05.2016) не призначалась пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу» , мають жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону № 1058. На день набрання чинності Законом № 889 (01.05.2016) ОСОБА_1 отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» з 31.10.2012 по 01.06.2021, тому відсутні правові підстави у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону № 889. Головним управлінням Пенсійного фонду в Донецькій області за результатами опрацювання заяви прийнято рішення від 12.02.2025 № 10 про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону № 889. Просить у задоволенні позову відмовити.

14.07.2025 за вх.№57774 від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву, позовні вимоги заперечив, просив суд у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що позивач у період з 08.05.2013 по 01.06.2021 одержувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України №3723-ХІІ. Законом № 889 не передбачено проведення перерахунку пенсії, в тому числі призначених згідно із Законом №3723-ХІІ, оскільки позивачці вже було призначено пенсію за віком відповідно до Законом №3723-ХІІ. З огляду на зазначене, вважає, що відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії позивачки, а саме переходу на пенсію державного службовця. Просить у задоволенні позову відмовити.

24.07.2025 за вх.№60647 від позивачки надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Позовні вимоги вважає обґрунтованими, просить позов задовольнити.

01.09.2025 за вх.№70535 від позивачки надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, просить позов задовольнити.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини п`ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання, за наявними матеріалами) в межах строку, визначеного статтею 258 КАС України.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України з 31.10.2012 та отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI.

З 08.05.2013 позивачку згідно поданої заяви переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

З 02.06.2021 ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI.

05.02.2025 позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо переходу на пенсію державного службовця згідно Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої позивачкою заяви, визначено Головне управління ПФУ в Донецькій області.

Рішенням №10 від 12.02.2025 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 », Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовлено позивачці в переході з пенсії за віком на пенсію згідно Закону України «Про державну службу».

В обґрунтування вказаного рішення зазначено таке:

«У зв`язку з набранням 23.01.2015 чинності наказу Міністерства соціальної політики України від 06.12.2014 №1043 «Про умови оплати праці працівників державної служби зайнятості», відповідно до наказу Державного центру зайнятості від 28.01.2015 №8 «Про структуру органів державної служби зайнятості» та втратою чинності розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.06.1994 №410 «Про внесення посад працівників державної служби зайнятості до відповідних категорій посад державних службовців» були скасовані надбавки за ранг, за вислугу років на державній службі, за високі досягнення у праці за виконання особливо важливої роботи.

З 1 травня 2016 року набув чинності Закон №889-VIIІ. Відповідно постанова Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 втратила чинність».

Статтею 3 Закону №889-VIII визначено коло осіб, на яких поширюється дія даного Закону. Працівники державної служби зайнятості цим Законом не передбачені.

Аналіз поданих документів свідчить, що ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 отримувала пенсію по інвалідності по Закону України «Про державну службу», а з 02.06.2021 перейшла на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнодержавне пенсійне страхування».

Не погодившись з оскаржуваним рішенням, позивач звернулась з вказаним позовом до суду.

При вирішенні спору суду виходить з такого.

Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" №889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Водночас, Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII також визначено право на пенсійне забезпечення (а саме - збереження права на призначення пенсії) державних службовців відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993.

Так, відповідно до пункту 1 частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" №889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно з п. 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ч.1ст. 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058-ІV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 28 Закону №1058-ІV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Порядок призначення таких пенсій затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" (далі Порядок № 622), яка застосовується з 01.05.2016.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку № 622 згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII "Про державну службу" на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон) мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу":

- мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;

- займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 622 право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII "Про державну службу" не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають, зокрема, жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Проте Порядок №622 є підзаконним нормативно-правовим актом, прийнятим на підставі п.10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, а тому має відповідати положенням вказаного Закону та конкретизувати його положення.

При цьому підзаконний нормативно-правовий акт не може суперечити закону, на виконання якого він прийнятий, та встановлювати обмеження для реалізації права, гарантованого відповідним законом.

Разом з тим, окрім умов, передбачених п.10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, Порядок №622 передбачає додаткову умову для призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII, а саме: якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII "Про державну службу" не призначалася пенсія відповідно до Закону.

В той же час, Закон № 3723-XII та Закон № 889-VIII такої умови не містять.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що положення п.3 Порядку №622 не відповідають положенням п.10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII.

Відповідно до ч.3ст.7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Таким чином, до спірних правовідносин слід застосовувати п.12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII.

Отже, ні Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ, ні стаття 37 Закону №3723-XII не містять обмеження щодо неможливості призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII особам, яким до 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону №889-VІІІ) призначалась пенсія відповідно до Закону №2493-III.

За таких обставин, суд вважає безпідставним висновок пенсійного органу про відсутність у позивача права на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII з підстави, що за вказаним законом йому вже призначалась пенсія.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі № 580/3805/22, від 28.01.2025 у справі №560/2123/24.

Поряд з цим, суд зазначає, що визначальною умовою для збереження за позивачем права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ є встановлення додаткових умов, а саме: наявність станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади держслужби або 20 років стажу держслужби не залежно від того чи працювали станом на 01.06.2016 на держслужбі).

З матеріалів справи встановлено, що на час набрання чинності Закону №889-VII, а саме станом на 01.05.2016 позивач мала стаж на посадах державної служби понад 20 років.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII, а отже рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 12.02.2025 №10 є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно того, який з відповідачів має вирішувати питання про переведення з одного виду пенсії на інший, то суд вважає, що ГУ ПФУ у Донецькій області є належним відповідачем за цією вимогою, а не ГУ ПФУ у Львівській області, як помилково вказує позивач.

Такого висновку суд дійшов зважаючи на те, що відповідно до абзацу 14 пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі змінами) після реєстрації заяви (у тому числі заяви про перерахунок пенсії) та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідачем у справах, в яких оспорюються рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення та перерахунок пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

У цій справі, структурним підрозділом, що відмовив в переведенні з одного виду пенсії на інший за заявою позивача від 05.02.2025, виступало ГУ ПФУ у Донецькій області. Такий відповідач приймав оскаржуване рішення, а тому й повинен у подальшому вчинити дії пов`язані з перерахунком пенсії позивачу.

У задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ у Львівській області, яке не приймало рішення про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший слід відмовити. Такий суб`єкт владних повноважень згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 виступає лише територіальним органом, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (після її перерахунку).

Також суд зазначає, що оскільки ГУ ПФУ у Донецькій області неправомірно відмовило ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VІІІ, у той час як право на таке переведення підтверджується документально, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Підсумовуючи викладене, суд вказує, що оскільки рішенням ГУ ПФУ у Донецькій області позивачу безпідставно відмовлено у переведенні на інший вид пенсії (за наявності умов для реалізації права на одержання пенсії державного службовця згідно із пунктом 12 розділу ХІ Закону №889-VIII та відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ), то позовні вимоги належить задовольнити у спосіб визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Донецькій області №10 від 12.02.2025 про відмову в перерахунку пенсії та зобов`язання ГУ ПФУ у Донецькій області перевести ОСОБА_1 з 05.02.2025 (з часу звернення із заявою) на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у сукупності із пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, розподіл такого не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (49008, м. Дніпро, вул. Н.Алєксєєнко, 106; ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області №10 від 12.02.2025 про відмову в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області перевести ОСОБА_1 з 05.02.2025 (з часу звернення із заявою) на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у сукупності із пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна