Справа № 420/21970/25
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Доброславської окружної прокуратури Одеської області (вул.Центральна,85, с.Доброслав, Одеська область, 67500) в інтересах Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65012) до Південнівської міської ради Одеського району Одеської області (просп.Григорівського Десанту,18, м.Південне, Одеська область, 65481) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Доброславської окружної прокуратури Одеської області в інтересах Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Південнівської міської ради Одеського району Одеської області, за результатом якого позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Південнівської міської ради Одеського району Одеської області (просп. Григорівського Десанту, 18, м. Південне, Одеська обл., 65481, ), яка полягає у не укладенні охоронного договору з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації щодо об`єкта культурної спадщини пам`ятки археології національного значення Городище «Кошари» (охоронний номер 150016-Н);

зобов`язати Південнівську міську раду Одеського району Одеської області (просп. Григорівського Десанту, 18, м. Південне, Одеська обл., 65481, ) протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти охоронний договір з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації щодо об`єкта культурної спадщини пам`ятки археології національного значення Городище «Кошари» (охоронний номер 150016-Н) на умовах і в порядку, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 928 «Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» Городище «Кошари» занесено до відповідного реєстру як пам`ятку археології національного значення, охоронний номер 150016-Н. Городище «Кошари», розташованого за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Кошари, у 3 км на південь від села, на високому правому березі Тилігульського лиману, у 100 м від берега моря, на 5 км дороги Сичавка Рибзавод.

Окружною прокуратурою установлено, що між Управлінням охорони об`єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації, як органом охорони, з одного боку, та Сичавською сільською радою, як користувачем (власником), з іншого боку, 08.10.2002 укладено охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини № 4.

Відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань установлено, що з 21.12.2020 Сичавська сільська рада Лиманського району Одеської області перебувала у стані припинення. Внесеними 06.01.2022 змінами юридична особа припинена в результаті реорганізації.

Згідно ст.ст. 140, 146 Конституції України, з метою виконання постанови Верховної Ради України «Про перейменування міста Южне Одеського району Одеської області на місто Південне» від 09.10.2024 № 4008-IX, рішенням органу місцевого самоврядування від 14.11.2024 перейменовано «Южненську міську раду Одеського району Одеської області» () на «Південнівську міську раду Одеського району Одеської області».

Супровідним листом Південнівської міської ради № 619/16-06-02 від 25.04.2025 окружну прокуратуру повідомлено про невжиття органом місцевого самоврядування заходів з переоформлення охоронного договору з огляду на зміну адміністративно-територіального устрою Одеської області.

Обов`язок укладення охоронного договору покладається саме на власника (користувача) пам`ятки, а не на орган охорони культурної спадщини і саме від власника (користувача) повинна виходити ініціатива укладення охоронного договору.

Наведене свідчить про порушення інтересів держави через невиконання вимог законодавства у сфері дотримання пам`ятко-охоронного законодавства, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 14 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

Відповідач надав до суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог зазначивши, що відповідно до частини 1 статті 104 Цивільного Кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до п. 6 р. V Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцевого самоврядування в Україні», до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України закінчення повноважень сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів, а також реорганізація сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів як юридичних осіб у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України здійснюються з урахуванням таких положень, сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 5 і 6 цього пункту.

Таким чином, стороною охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини №4 від 08.10.2002 року, замість Сичавської сільської ради, стала Південнівська (Южненська) міська рада Одеського району Одеської області.

До того ж, земельна ділянка на якій розташована пам`ятка археології національного значення Городище «Кошари», не сформована. На частину об`єкту культурної спадщини накладаються земельні ділянки приватної власності. Тому після проведення землевпорядної експертизи, необхідно винести зміни до договору та провести заходи щодо укладення охоронних договорів з власниками земельних ділянок, які накладаються на пам`ятку археології національного значення Городище «Кошари».

Позивачем надано відповідь на відзив в якій зазначено, що твердження Відповідача про те, що охоронний договір від 08.02.2002 № 4 є чинним та не потребує переоформлення, не відповідає нормам матеріального права, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2024 року №630 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 р. № 1768» було урегульовано питання укладення охоронних договорів зокрема на пам`ятки археологічної спадщини та затверджено нову форму договору. Так, відповідно до пункту 18 Порядку охоронний договір на пам`ятку археології чи її частину укладається власником (користувачем) земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що об`єкт культурної спадщини національного значення Городище «Кошари», розташований за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Кошари, у 3 км на південь від села, на високому правому березі Тилігульського лиману, у 100 м від берега моря, на 5 км дороги Сичавка Рибзавод.

Городище «Кошари» є унікальною пам`яткою археології національного значення, яка уособлює глибоку історичну, культурну та наукову цінність для України та світової спільноти. Розташоване поблизу Тилігульського лиману, городище представляє собою залишки давнього античного поселення, що функціонувало у період від IV століття до н.е. до III століття н.е., у межах впливу одного з найбільших античних полісів Північного Причорномор`я Ольвії. Його стратегічне розміщення свідчить про складну систему колонізації та господарської діяльності грецьких переселенців, а також про їх прагнення інтегруватися у місцеве середовище за допомогою торгівлі, землеробства та культурного обміну.

Городище має виняткове значення для розуміння процесів грецької колонізації, організації сільських поселень, системи оборони, господарських зв`язків та етнокультурних контактів у регіоні. Археологічні дослідження, які проводились у середині XX століття, підтвердили наявність тісних зв`язків із Ольвією, про що свідчать численні знахідки: монети, кераміка, бронзові вироби, елементи забудови.

Особливе значення мають монетні скарби, які дозволяють простежити економічні зв`язки, фази заселення території та часи її занепаду.

Постановою Ради міністрів УРСР № 711 від 21.07.1965 «Про затвердження списку пам`ятників мистецтва, історії та археології Української РСР» городище взято під державну охорону, 25.11.1974 паспортизовано.

Рішенням виконкому Одеської обласної ради депутатів трудящих № 452 від 11.09.1975 установлено охоронну зону 2 погонних метри навколо пам`ятника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 928 «Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» Городище «Кошари» занесено до відповідного реєстру як пам`ятку археології національного значення, охоронний номер 150016-Н.

Судом встановлено, що між Управлінням охорони об`єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації, як органом охорони, з одного боку, та Сичавською сільською радою, як користувачем (власником), з іншого боку, 08.10.2002 укладено охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини № 4.

За змістом п. 1 договору користувач (власник) бере на себе зобов`язання щодо охорони античного городища «Кошари» пам`ятки археології національного надбання.

Термін дії цього договору сторонами не визначено. Пунктом 3 договору передбачено, що у разі зміни в установленому порядку користувача (власника) новий користувач (власник) зобов`язаний укласти з органом охорони новий охоронний договір.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 20-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територіальних громад Одеської області» затверджено територію Южненської територіальної громади у складі: Южненської, Новобілярської, Сичавської територіальних громад, з визначенням адміністративного центру у м. Южне.

Відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань установлено, що з 21.12.2020 Сичавська сільська рада Лиманського району Одеської області перебувала у стані припинення.

Внесеними 06.01.2022 змінами юридична особа припинена в результаті реорганізації.

Згідно ст.ст. 140, 146 Конституції України, з метою виконання постанови Верховної Ради України «Про перейменування міста Южне Одеського району Одеської області на місто Південне» від 09.10.2024 № 4008-IX, рішенням органу місцевого самоврядування від 14.11.2024 перейменовано «Южненську міську раду Одеського району Одеської області» () на «Південнівську міську раду Одеського району Одеської області».

Супровідним листом Південнівської міської ради № 619/16-06-02 від 25.04.2025 окружну прокуратуру повідомлено про невжиття органом місцевого самоврядування заходів з переоформлення охоронного договору з огляду на зміну адміністративно-територіального устрою Одеської області.

Оскільки охоронний договір на пам`ятку археології національного значення не укладено, керівник Доброславської окружної прокуратури Одеської області звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи дану справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.3 ст.53 Кодексу адміністративного судочинства України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Спеціальним законом, яким визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.

У Рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави, висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99).

Ці міркування Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відтак, суд вважає, що інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 19 вересня 2019 року у справі №815/724/15, від 17 жовтня 2019 року у справі № 569/4123/16-а.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 4 частини другої статті 129 Конституції України).

Так, згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частини четвертої статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Системне тлумачення вказаних приписів дозволяє дійти висновку, що стаття 53 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає вказувати в адміністративному позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором.

Суд вважає, що у даній справі подання прокурором адміністративного позову має на меті захист інтересів держави та як наслідок про наявність підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», для представництва інтересів держави у суді у справі, що розглядається.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав укладання охоронних договорів відносно об`єктів культурної спадщини регулюються правовими нормами Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 №1805-III (далі - Закон України №1805-III).

В розумінні положень ст.1 Закону України №1805-III об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;

пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Судом встановлено, що відповідно до положень вказаного Закону України №1805-III пам`ятка археології національного значення Городище «Кошари», розташоване за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Кошари, у 3 км на південь від села, на високому правому березі Тилігульського лиману, у 100 м від берега моря, на 5 км дороги Сичавка Рибзавод, занесена до Державного реєстру нерухомих пам`яток України Постановою КМУ від 03.09.2009 № 928, охоронний номер у Державному реєстрі нерухомих пам`яток України 150016-Н.

За приписами ст.23 Закону України №1805-III усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Як зазначено в п.2 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768, власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Відповідно до п.3 вказаного Порядку якщо пам`ятка належить до категорії пам`яток національного значення, охоронний договір підписується органом охорони культурної спадщини, на території якого знаходиться пам`ятка, після погодження його з центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.

При цьому охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована, відповідно до п. 1 даного порядку.

Згідно п.18 Порядку охоронний договір на пам`ятку археології чи її частину укладається власником (користувачем) земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Відповідно до вимог ст.6 Закону України №1805-III саме до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить, окрім іншого, укладення охоронних договорів на пам`ятки.

Охоронний договір, укладений на підставі ст.23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», є адміністративним договором.

Такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №806/1536/18.

Пам`ятку - Городище «Кошари», розташоване за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Кошари, у 3 км на південь від села, на високому правому березі Тилігульського лиману, у 100 м від берега моря, на 5 км дороги Сичавка Рибзавод, внесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Разом з тим, Південнівською міською радою Одеського району Одеської області не укладено охоронний договір щодо вказаного об`єкту.

Обов`язок укладення охоронного договору покладається саме на власника (користувача) пам`ятки, а не на орган охорони культурної спадщини і саме від власника (користувача) повинна виходити ініціатива укладення охоронного договору.

Таким чином, як вбачається з вищевикладених норм чинного законодавства, юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.

Відповідач, в обґрунтування своєї позиції, зазначає, що пам`ятка Городище «Кошари», як пам`ятка архітектури, є державною власністю, як і земельна ділянка, на якій вона розташована.

На підставі вищевикладеного, з огляду на наявність правових підстав для звернення прокурора із даним позовом, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для зобов`язання Південнівської міської ради Одеського району Одеської області (просп. Григорівського Десанту, 18, м. Південне, Одеська обл., 65481, ) протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти охоронний договір з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації щодо об`єкта культурної спадщини пам`ятки археології національного значення Городище «Кошари» (охоронний номер 150016-Н) на умовах і в порядку, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.

Доводи відповідача висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 2 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи те, що позивач, як суб`єкт владних повноважень, під час подання позову поніс лише судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, тому судові витрати з відповідача не стягуються, а підстави для стягнення судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Доброславської окружної прокуратури Одеської області (вул.Центральна,85, с.Доброслав, Одеська область, 67500) в інтересах Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65012) до Південнівської міської ради Одеського району Одеської області (просп.Григорівського Десанту,18, м.Південне, Одеська область, 65481) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Південнівської міської ради Одеського району Одеської області (просп. Григорівського Десанту, 18, м. Південне, Одеська обл., 65481, ), яка полягає у не укладенні охоронного договору з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації щодо об`єкта культурної спадщини пам`ятки археології національного значення Городище «Кошари» (охоронний номер 150016-Н).

Зобов`язати Південнівську міську раду Одеського району Одеської області (просп. Григорівського Десанту, 18, м. Південне, Одеська обл., 65481, ) протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти охоронний договір з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації щодо об`єкта культурної спадщини пам`ятки археології національного значення Городище «Кошари» (охоронний номер 150016-Н) на умовах і в порядку, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст.295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст.255 КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко