Справа № 380/7210/25
Суддя: Морська Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 рокусправа № 380/7210/25

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у перерахунку та виплаті підвищення до пенсії ОСОБА_1 у розмірі, передбаченому пунктом "г" ст.77 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ, із розрахунку 50% від мінімальної пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату підвищення пенсії у розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком встановленої на відповідний календарний бюджетний рік згідно з пунктом "г" ст.77 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ, починаючи з 03.03.2025, із врахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою від 15.04.2025 відкрите спрощене провадження у справі без виклику сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, як отримувач пенсії по віку. 03.03.2025 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою в якій просила проводити доплату до пенсії в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та положень Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» в редакції від 13.03.2018 №2325-VІІ як репресованій особі яку в подальшому було реабілітовано. Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.03.2025 позивачу відмовлено у перерахунку пенсії.

Позивачка вважає відмову протиправною та просить суд задовольнити позов.

Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що Згідно матеріалів пенсійної справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку як одержувач пенсії в разі втрати годувальника з 14.01.2025 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно із п.п. 2 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 (зі змінами) репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 гривень, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 гривні.

Окрім цього, ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено чіткий перелік осіб які мають право на надбавку до пенсійних виплат, а саме громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком. 14.02.2025 ОСОБА_1 подала заяву щодо зміни надбавки, доплати до пенсії, представивши посвідчення серії НОМЕР_1 про право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» та архівну довідку від 18.11.2024 № 164. Як видно з матеріалів справи та підтверджується довідкою від 18.11.2024 №164 виданою Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, ОСОБА_2 , 1920 р.н., ОСОБА_3 , 1921 р.н., ОСОБА_4 , 1949 р.н. 19.04.1950 року із села Козельники, Винниківського району Львівської області, за рішенням Особливої Наради при МБД СРСР від 27 травня 1950 року, були виселені на спец поселення з конфіскацією майна в Томську область по політичних мотивах, як члени сім`ї посібника учасникам ОУН, звідки звільнені - 18 вересня 1956року. Отже вищезазначене фактично доводить, що позивачка відноситься до категорії осіб, які належать до членів сім`ї особи, яка зазнала політичних репресій.

Крім вищевикладеного звертає увагу суду, що наявність в позивачки посвідчення Серія НОМЕР_1 , виданого Управлінням соціального захисту 11.02.2025 дає право ОСОБА_1 на пільги, передбачені рішеннями Львівської обласної ради та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», а не на встановлення надбавки відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» Отже вищевикладене свідчить про відсутність законних підстав для проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії у розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком встановленої на відповідний календарний бюджетний рік, згідно з п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області, як отримувач пенсії по віку.

24.07.1971 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уклала шлюб з ОСОБА_6 , 1945 року народження, про що свідчить свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 , видане 24.07.1971, актовий запис №2056 і змінила прізвище на ОСОБА_7 .

ОСОБА_1 має статус реабілітованої особи, передбачений Законом України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" від 17 квітня 1991 року № 962-ХП, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Управлінням соціального захисту Львівської ОДА 11.02.2025 безстроково та архівною довідкою №1 від 07.01.2025 та довідкою №4/4-466 від 19.05.1992, відповідно до яких позивачка разом з членами сім`ї 19.04.1950 була виселена в заслання на спецпоселення в Томську область, звідки звільнена 18.09.1956.

03.03.2025 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою в якій просила проводити доплату до пенсії в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та положень Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» в редакції від 13.03.2018 №2325-УІІ як репресованій особі яку в подальшому було реабілітовано.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.03.2025 № 5510-5145К-52/8-1300/25 позивачці відмовлено у перерахунку пенсії.

Відмова мотивована наступним: «…Згідно з пунктом «г» статті 77 Закону 1788 репресованим особам, яких подальшому було реабілітовано, призначені пенсії підвищуються на 50 процентів,! членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальне пенсії за віком. При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.200 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» (зі змінам репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, ш виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 гривні, а члена їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 гривні. … Розмір пенсійної виплати станом на 01.03.2025 складає 4871,46 грн., в т. ч. 43,52 грн. підвищення як члену сім`ї репресованих, яких у подальшому було реабілітовано. Враховуючи вищезазначене, для встановлення підвищення до-пенсії членам сімей репресованих осіб, яких у подальшому було реабілітовано, в іншому розмірі підстав немає…».

Не погодившись із відмовою, позивачка звернулась до суду.

Надаючи оцінку позиціям сторін у справі, суд застосовує наступні правові норми.

Зміст нормативно-правових положень щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності через надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17.04.1991 №962-XII (далі - Закон №962-XII, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з метою ліквідувати наслідки беззаконня, допущені з політичних мотивів до громадян Української РСР, поновити їх права, встановити компенсації за незаконні репресії та пільги реабілітованим.

Статтею 1 Закону №962-XII встановлено, що реабілітованими особами слід вважати осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Відповідно до статті 3 Закону №962-XII реабілітації підлягають всі громадяни, заслані і вислані з постійного місця проживання та позбавлені майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.

Наведене свідчить, що законодавець до реабілітованих осіб відносить як громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій, так і примусово переселених осіб.

Статтею 1-1 Закону №962-XII визначенні наступні терміни, зокрема: вислання - примусове виселення особи з місця її проживання з встановленням заборони на проживання у визначеній місцевості або примусове виселення чи переселення особи з місця її проживання в іншу місцевість або за межі СРСР; депортація - примусове виселення народів, етнічних, етноконфесійних, соціальних або інших груп населення з місць їхнього постійного проживання з політичних, класових, соціальних, релігійних, національних мотивів; заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення; репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю були пов`язані спільним побутом.

Відповідно до статті 1-3 Закону №962-XII потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року №185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена.

Положення цієї норми чітко визначають, що потерпілими від репресій є діти репресованої особи, у тому числі: діти, які були переселені разом із батьками; діти, які народилися під час перебування репресованої особи на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю.

Таким чином, до членів сімей, яких було примусово переселено, належать й діти, які народилися на засланні і проживали з репресованою особою однією сім`єю.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих положень Закону №1058-IV до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з пунктом «г» статті 77 Закону №1788-XII призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Козельники Львівської області. ЇЇ батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до архівної довідки №1 від 07.01.2025, виданої Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області «…архівна довідка від 18 травня 1992 року про виселення ОСОБА_2 , 1920 р.н., ОСОБА_3 , 1921 р.н., ОСОБА_4 , 1949 р.н., Ф-110, архівний номер 10023 відповідає архівній довідці №164 від 18 листопада 2024 року Ф-111, архівний номер Р-18700. Згідно закону України « Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17 квітня 1991 року архівна справа №10023 із Ф-110 була переведена у Ф-111 за № Р-18700 (Журнал на реабілітованих спецпоселенців», запис - 03 серпня 1992 року, інв. №698)…» .

Відповідно до довідки від 19.05.1992 № 4/4-466, виданої інформаційним центром Управління внутрішніх справ Львівської області ОСОБА_2 1920 року народження, ОСОБА_8 1921 року народження, ОСОБА_4 1949 року народження ІНФОРМАЦІЯ_2 із села Козельники Винниківського району Львівської області виселені на спецпоселення в Томські область, з якого звільнені 18.09.1956. На підставі ст.3 Закону України від 17 квітня 1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» вищевказані особи були реабілітовані.

Отже згідно даних документів, судом встановлено, що ОСОБА_5 1949 року народження із 19.04.1950 перебувала на спецпоселенні, куди було виселено її батьків ОСОБА_2 1920 року народження та ОСОБА_8 1921 року народження, що підтверджено архівною довідкою №1 від 07.01.2025, виданою Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та довідкою від 19.05.1992 № 4/4-466, виданою інформаційним центром Управління внутрішніх справ Львівської області.

Ураховуючи встановлені судом обставини у даній справі, зокрема, що позивачка належить до категорії громадян, членів сім`ї, висланих з постійного місця проживання, позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління, з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями, реабілітованої по статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», суд вважає що позивачка, як член сім`ї громадянина, який необґрунтовано зазнав політичних репресій та був реабілітований, має право на підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII .

Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суду від 13.05.2024 № 500/5507/23.

Позивачка помилково вважає, що розмір підвищення її пенсії має складати 50%, проте оскільки вона є членом сім`ї осіб, які зазнали політичних репресій, то розмір підвищення має бути 25% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII.

Відтак позов належить задовольнити у спосіб визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії позивачці, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із розрахунку 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком та зобов`язання провести такий перерахунок із дати звернення - 03.03.2025.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

При вирішенні спорів щодо правомірності рішень, дій пенсійного органу як суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Із урахуванням наведених висновків суду позов належить задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії та невиплаті підвищення пенсії ОСОБА_1 , як особі, що необгрунтовано зазнала політичних репресій, у розмірі передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із розрахунку 25% від мінімальної пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, адреса: вул. Митрополита Андрея, 10,м. Львів,Львівська обл., Львівський р-н,79016) здійснити перерахунок підвищення пенсії, нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ), згідно із пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із розрахунку 25% від мінімальної пенсії за віком, починаючи з 03.03.2025.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, адреса: вул. Митрополита Андрея, 10,м. Львів, Львівська обл., Львівський р-н,79016) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМорська Галина Михайлівна