Справа № 580/10261/25
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2025-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 вересня 2025 року Справа № 580/10261/25

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Кульчицький С.О., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду заяву адвоката Павленко Мар`яни Василівни про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

11.09.2025 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Павленко Мар`яна Василівна з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:

- визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_2 про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку у зв`язку з засудженням за тяжкий злочин;

- зобов`язати відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву та документи ОСОБА_1 про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо виключення останнього з військового обліку у зв`язку з засудженням за тяжкий злочин, як особи що вже була виключена з військового обліку.

Разом із позовною заявою, представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій остання просить заборонити відповідачу - ІНФОРМАЦІЯ_3 вчиняти дії, пов`язані з заходами призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відносно позивача - ОСОБА_1 , до набрання законної сили рішенням суду в цій адміністративній справі.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення адміністративного позову зазначає, що у зв`язку з відмовою у розгляді заяви позивача щодо внесення інформації про виключення з військового обліку особи, яка була раніше виключена з військового обліку у зв`язку з засудженням за тяжкий злочин відповідач має право призвати позивача на військову службу під час мобілізації в особливий період, після чого позивач набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить позивача відновити порушено право особи та постановку на військовий облік, а також унеможливить виконання рішення суду за позовною заявою, якщо його буде прийнято на користь позивача, оскільки відновлення статусу «виключений з військового обліку» особи, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим, бо законодавством України цього не передбачено, зокрема і Законом № 3543-ХІІ. Існує очевидна небезпека заподіяння відповідачем шкоди позивачу як перепони відновлення статусу позивача як особи, яка була виключена з військового обліку за обставини призову на військову службу з врученням мобілізаційних розпоряджень із вказуванням визнання придатності до несення військової служби та наказу відповідача відправки до військової частини, оскільки такий наказ про призов видається в день відправки військової команди до військових частин. Навіть після перевірки документів позивача, за наявності розбіжностей між електронним та паперовим документами стосовно статусу позивача як особи, яка виключена з військового обліку на будь-якому блок-посту України, можливий призов позивача на військову службу не за місцем його перебування на військовому обліку, що є очевидною перешкодою у подальшому виконані судового рішення. Також вважає, що існує об`єктивна обставина перепони в судовому порядку швидко захистити право позивача, оскаржити такий наказ. А подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень (можливого в один день наказу відповідача на призов позивача), якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову. Станом на момент звернення із позовом та з цією заявою, існують підстави стверджувати, що відповідачем здійснюються заходи щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації, відтак йдеться про зміну його статусу з «виключений з військового обліку» на «військовозобов`язаного», а в подальшому - «військовослужбовця». Під час розгляду цієї заяви слід взяти до уваги висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2025 року у справі № 160/2592/23, згідно з якими процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулась, а визнання процедури протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу. Необхідно звернути увагу, що застосування заходів забезпечення позову у цій справі матиме наслідком лише відтермінування мобілізації позивача до лав Збройних Сил України. Водночас, невжиття таких заходів може спричинити для позивача негативні наслідки в разі його мобілізації, оскільки звільнення з військової служби особи, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим, у зв`язку з чим захист прав, свобод та інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду, буде зведено нанівець.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з відсутністю необхідності надання додаткових доказів чи пояснень з питань забезпечення даного позову, суд дійшов висновку, про здійснення розгляду поданої заяви у порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши заяву представника позивача про забезпечення адміністративного позову та наведені в обґрунтуванні для вжиття відповідних заходів підстави в їх сукупності, провівши аналіз положень чинного законодавства України, що регулює порядок забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Згідно частини першої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існують зазначені підстави, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 р. № 2, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

З аналізу викладених норм, вбачається, що загальною вимогою для розгляду і вирішення питання про забезпечення позову за ініціативою позивача можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може у майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, перевіряє чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Як обставину необхідності вжиття заходів забезпечення позову, заявник посилається на те, що існує очевидна небезпека, заподіяння відповідачем шкоди позивачу як перепони відновлення статусу позивача як особи, яка була виключена з військового обліку за обставини призову на військову службу з врученням мобілізаційних розпоряджень із вказуванням визнання придатності до несення військової служби та наказу відповідача відправки до військової частини, оскільки такий наказ про призов видається в день відправки військової команди до військових частин. Навіть після перевірки документів позивача, за наявності розбіжностей між електронним та паперовим документами стосовно статусу позивача як особи, яка виключена з військового обліку на будь-якому блок-посту України, можливий призов позивача на військову службу не за місцем його перебування на військовому обліку, що є очевидною перешкодою у подальшому виконані судового рішення.

Проте, до заяви про забезпечення позову не надано підтверджуючих документів, що свідчать про вжиття відповідачем дій щодо призову його на військову службу. Доказів, що відповідачем вчиняються активні мобілізаційні заходи по відношенню до позивача, які полягають у врученні йому повістки на відправку тощо, та, що існує реальна загроза вжиття заходів, спрямованих на призов заявника на військову службу під час мобілізації, позивачем також не надано.

При цьому, зміна статусу позивача у застосунку "Резерв+" на "на обліку, військовозобов`язаний", автоматично не свідчить, про те, що відповідач вчиняє дії щодо призову позивача на військову службу.

Посилання заявника на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 05.02.2025 у справі № 160/2592/23, суд вважає необгрунтованими, оскільки правовідносини у у справі №160/2592/23 не є подібними із цією справою, ухвалені за інших фактичних обставин справи, з урахуванням іншої нормативної бази та до заяви про забезпечення позову не надано доказів того, що відповідачем вчиняються мобілізаційні заходи по відношенню до позивача.

Таким чином, в обґрунтування заяви про забезпечення позову не наведено та не надано доказів у підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; або очевидними є ознаки протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, а всі доводи заяви грунтуються виключно на припущеннях заявника.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Згідно із частиною 5 статті 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі наведеного та керуючись статтями 150-154, 243, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви адвоката адвоката Павленко Мар`яни Василівни про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та скасування рішення - відмовити.

Ухвалу направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення за формою і змістом, передбаченими ст. 296 КАС України.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ