Справа № 460/9103/25
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2025-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 вересня 2025 року м. Рівне №460/9103/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Пилипюк Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: представник Троянчук Д.М., відповідача: представник Кузьмич Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

23.05.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №40523, №40523, №40523, №40523, №40523, №40523, №40523 від 19.12.2024, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-40523 від 19.12.2024, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податкових органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №40523 від 19.12.2024 та рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №40523 від 19.12.2024.

Ухвалою від 26.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду; відкрито провадження в адміністративній справі №460/9103/25; розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.06.2025.

Підготовче засідання з 19.06.2025 відкладено на 26.06.2025, а потім до 10.07.2025.

Ухвалою від 10.07.2025 закінчено підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 24.07.2025.

Судове засідання з 24.07.2025 відкладено на 04.09.2025.

В судовому засіданні 04.09.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відклавши ухвалення та проголошення судового рішення до 12.09.2025 09:00 год.

Згідно з позовною заявою, письмовими та усними поясненнями представника в судовому засіданні, позовні вимоги ґрунтуються на тому, що оскаржувані рішення винесені без дотримання критеріїв правомірності, обґрунтованості та розсудливості, з огляду на що підлягають скасуванню в судовому порядку. Сторона позивача доводила, що оскаржувані вимога та рішення прийняті на підставі акту перевірки, який містить дані, що не відповідають дійсності. При цьому, необізнаність позивачки з фактом проведення перевірки та неотримання нею жодних запитів від податкового органу, позбавило її можливості надати документи, які підтверджують отримання нею доходу саме в тому розмірі, який був задекларований. Також сторона позивача звертала увагу на ту обставину, що в ході здійснення господарської діяльності заниження доходу не відбулось, позаяк мала місце реалізація продукції за договором комісії. Кошти від реалізації продукції перераховані комітенту в повному обсязі, що підтверджується актами звірки та банківськими виписками, а також тим, що у позивача відсутня кредиторська заборгованість перед контрагентом. Як наслідок, в ході проведення господарської діяльності не відбулось перевищення ліміту доходу платника єдиного податку третьої групи. Також вказувала на безпідставність застосування відповідачем санкцій за неподання декларації про майновий стан і доходи, ПДВ та ЄСВ, оскільки у позивача як платника єдиного податку відсутній обов`язок подання такої звітності.

Згідно з відзивом на позов та усними поясненнями представників Головного управління ДПС у Рівненській області, сторона відповідача позов не визнала. Свої заперечення обґрунтувала тим, що для перевірки позивачем не було надано жодних документів, що стосуються господарської діяльності. Згідно інформації підсистеми «Моніторинговий центр Виторги РРО» ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 31.03.2018 здійснювала реалізацію продуктів харчування з використанням реєстраторів розрахункових операцій в кількості 13 одиниць в 13 торгових точках та отримала виторг від здійснення господарської діяльності всього в сумі 6747208,08грн. Відповідно до вимог підпункту 3 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України однією з умов перебування фізичних осіб-підприємців на 3 групі платників єдиного податку являється неперевищення 5000000 грн. обсягу отриманого протягом календарного року доходу (у відповідній редакції). ФОП - платники єдиного податку третьої групи, які перевищили у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, до суми перевищення застосовують ставку єдиного податку у розмірі 15 %, а також зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, встановлених Податковим кодексом України з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення. ОСОБА_1 цього не зробила, що зумовило донарахування їй за результатами перевірки грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, військового збору, єдиного податку, ПДВ, а також застосування відповідного розміру штрафних санкцій. За сукупністю наведеного сторона відповідача доводила, що контролюючим органом правомірно та обґрунтовано винесені оскаржувані рішення, а відтак просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєструвалась фізичною особою підприємцем 02.02.2017, номер запису в реєстрі: 0036407; Державну реєстрацію припинено - 04.05.2020, номер запису: 4036407, підстава: припинення ФОП за її рішенням (а.с.82-84 том 2).

Не є спірною та обставина, що ОСОБА_1 , будучи підприємцем, була зареєстрована платником єдиного податку третьої групи зі ставкою 5% до доходу без реєстрації ПДВ. Подавала квартальну звітність платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, в якій декларувала лише доходи платника єдиного податку третьої групи (а.с.129-162 том 1).

У зв`язку з припиненням підприємницької діяльності, на підставі пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.7 п.78.1, п. 78.2 ст.78, п. 79.2. ст.79 глави 8 розділу ІІ, пп.69.2-2, 69.35-1 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ, пп.102.3.2 п. 102.3 ст. 102 Податкового кодексу, Головним управлінням ДПС у Рівненській області видано наказ №2182-п від 11.09.2024 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 ». Наказом визначено провести перевірку тривалістю 5 робочих днів з 15.10.2024 (а.с.42 том 1).

Наказ №2182-п від 11.09.2024 разом з повідомленням №319/Ж4/17-00-24-05-17 від 11.09.2024 направлено на адресу ОСОБА_1 12.09.2024 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак адресату вручені не були, повернуті відправнику 01.10.2024 з відміткою відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с.44 том 1).

В період з 15.10.2024 по 21.10.2024 головним державним інспектором відділу планових і позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Рівненській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період діяльності з 01.01.2018 по 04.05.2020, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 02.02.2017 по 04.05.2020.

Результати перевірки оформлені актом №16788/Ж5/17-00-24-05-18/ від 28.10.2024 (а.с.46-77 том 1).

За висновками акту перевірки встановлено такі порушення:

- абз.5 п.6 ст.128 Господарського кодексу України, пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44, п.44.3 ст.44, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, п. п. 1, 2, 8 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481, а саме: неведения книги обліку доходів і витрат;

- пп.2 п.293.3, пп.1 п.293.4 ст.293 Податкового кодексу України, в результаті чого за 1 квартал 2018 року занижено суму єдиного податку всього на 442670,04 грн, в т.ч. за ставкою 5% на 180588,83 грн., за ставкою 15% на 262081,21 грн.;

- пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.1 п.164.1, п.164.3 ст.164, п.167.1 ст.167, п.177.1, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на загальну суму 163764,23 грн., в т.ч. за 2-4 кв.2018 року на 163764,23 грн.;

- п.4 ч.2 ст.6, абз.5 ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п.2 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015 (що діяв до 01.01.2022), а саме: несвоєчасно подано звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за березень 2018 року;

- п.4 ч.2 ст.6, абз.5 ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п.2 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015 (що діяв до 01.01.2022), а саме: не подано звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2020 рік;

- п.2 ч.1, п.3 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», встановлено заниження суми єдиного внеску на загальну суму 35213,20 грн., в т.ч. за 2-4 кв.2018 року на 35213,20 грн.;

- підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, що призвело до заниження військового збору на загальну суму 13647,02 грн., в тому числі за 2-4 кв. 2018 року на суму 13647,02 грн.;

- п.181.1 ст.181, п.183.4 ст.183, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.194.1.1 п.194.1 ст. 194 п.195.1. ст.195 Податкового кодексу України, а саме заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість податку на додану вартість всього на 183435 грн., в тому числі за червень 2018 року - 179193 грн., за вересень 2018 року - 2973 грн., за грудень 2018 року - 1269 грн.;

- пп.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.203.1 ст.203 Податкового кодексу України, а саме неподання податкових декларації з ПДВ за червень 2018 року, вересень 2018 року, грудень 2018 року;

- п.6 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг», в результаті чого не забезпечене зберігання використаних книг обліку розрахункових операцій;

- незабезпечення зберігання документів, визначених у пункті 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2018 по 04.05.2020, чим порушено п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України;

- пп.49.18.1, пп.49.18.5 п.49.18 ст.49 (чинної на момент виникнення обов`язку подання податкової декларації), п.177.11, п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України, а саме податкова декларація про майновий стан і доходи за 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік (ліквідаційна) до контролюючого органу не подані.

На підставі акту перевірки 19.12.2024 ГУ ДПС у Рівненській області було прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №40523, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб в розмірі 553337,55 грн., з яких 442670,04 грн. - за податковими зобов`язаннями та 110667,51 грн. - за штрафними санкціями (а.с.11-13 том 1);

- податкове повідомлення-рішення №40523, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 204705,29 грн., з яких 163764,23 грн. - за податковими зобов`язаннями та 40941,06 грн. - за штрафними санкціями (а.с.14-16 том 1);

- податкове повідомлення-рішення №40523, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 17058,78 грн., з яких 13647,02 грн. - за податковими зобов`язаннями та 3411,76 грн. - за штрафними санкціями (а.с.17-19 том 1);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-40523, за якою у ОСОБА_1 наявна заборгованість з єдиного внеску в розмірі 35212,20 грн.(а.с.20-21 том 1);

- рішення №40523 про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій за донарахування відповідним податкових органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 17607 грн.(а.с.22-23 том 1);

- рішення №40523 про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в розмірі 170 грн.(а.с.24-25 том 1);

- податкове повідомлення-рішення №40523, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ в розмірі 229293,75 грн., з яких 183435 грн. - за податковими зобов`язаннями та 45858,75 грн. - за штрафними санкціями (а.с.26-28);

- податкове повідомлення-рішення №40523, яким до ОСОБА_1 застосовано штраф в розмірі 1020 грн. за неподання податкових декларацій з ПДВ (а.с.29-31 том 1);

- податкове повідомлення-рішення №40523, яким до ОСОБА_1 застосовано штраф в розмірі 680 грн. за неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи (а.с.32-34 том 1);

- податкове повідомлення-рішення №40523, яким до ОСОБА_1 застосовано штраф в розмірі 1020 грн. за відсутність зберігання первинних документів (а.с.35-37 том 1).

Зазначені рішення і вимога направлялись на адресу ОСОБА_1 20.12.2024 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак адресату вручені не були, повернуті відправнику 05.02.2025 з відміткою відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с.37а том 1).

Дізнавшись з електронного кабінету платника податків інформацію про донарахування податків і штрафних санкцій, 06.05.2025 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ДПС у Рівненській області із запитом, в якому, просила надіслати їй копії таких документів:

- докази направлення ОСОБА_1 акта позапланової документальної перевірки №16788/Ж5/17-00-24-05-18/ від 28.10.2024;

- наказ та повідомлення про проведення документальної перевірки, на підставі яких було проведено перевірку згідно акта позапланової документальної перевірки №16788/Ж5/17-00-24-05- 18/ від 28.10.2024 (з доказами їх направлення для ОСОБА_1 );

- за наявності - запит про надання про надання інформації та первинних документів для перевірки (з доказами його направлення для ОСОБА_1 );

- всі податкові повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій, прийняті на підставі акта позапланової документальної перевірки №16788/Ж5/17-00-24-05-18/ від 28.10.2024 (з доказами їх направлення для ОСОБА_1 ) (а.с.38 том 1).

14.05.2025 Головне управління ДПС у Рівненській області у відповідь надіслало ОСОБА_1 завірені копії:

- рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №030, відповідно до якого направлявся акт перевірки від 28.10.2024 №16788/Ж5/17-00-24-05-18/;

- наказу Головного управління ДПС у Рівненській області № 2182-п від 11.09.2024 та повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 11.09.2024 № 319/Ж4/17-00-24-05-17;

- рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №137 відповідно до якого направлялися копія наказу № 2182-п від 11.09.2024 та повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від №319/Ж4/17-00-24-05-17;

- податкових повідомлень-рішень від 19.12.2024 №40523, №40523, №40523, №40523, №40523, №40523, №40523, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №40523, рішення про застосування штрафних санкцій по ЄСВ, розрахунків податкових зобов`язань та штрафних санкцій;

- рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №278, відповідно до якого направлялися податкові повідомлення - рішення від 19.12.2024, вимога про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій по ЄСВ, розрахунків податкових зобов`язань та штрафних санкцій (а.с.39-40 том 1).

Після цього ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Фактично, підставою для винесення усіх оспорюваних рішень слугували висновки податкового органу про те, що ФОП ОСОБА_1 , будучи платником єдиного податку третьої групи, у першому кварталі 2018 року перевищила граничний обсяг доходу такого платника (5000000 грн.).

Вказані висновки, в свою чергу, ґрунтуються на тому, що ОСОБА_1 жодних документів до податкової перевірки не надала, а згідно інформації підсистеми «Моніторинговий центр - Виторги РРО» за період з 01.01.2018 по 31.03.2018 здійснювала реалізацію продуктів харчування з використанням реєстраторів розрахункових операцій в кількості 13 одиниць в 13 торгових точках та отримала виторг від здійснення господарської діяльності в загальній сумі 6747208,08 грн. Таким чином ОСОБА_1 в першому кварталі 2018 року перевищила граничний розмір отриманого протягом календарного року доходу (5000000 грн).

У поданій до контролюючого органу податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 1 квартал 2018 року ОСОБА_1 задекларувала обсяг доходу, що оподатковується за ставкою 5% в сумі 1388223,3 грн. (рядок 06 декларації), сума податку за ставкою 5% в розмірі 69411,17 грн.(а.с.133 том 1)

Оскільки ж обсяг виторгу відповідно інформації підсистеми «Моніторинговий центр - Виторги РРО» за цей період 6747208,08 грн., то податковий орган зробив висновки, що ОСОБА_1 повинна була зазначити в рядку 06 декларації обсяг доходу, що оподатковується за ставкою 5% в розмірі 5000000 грн та в рядку 07 декларації обсяг доходу, що оподатковується за ставкою 15% в розмірі 1747208,08 грн. Відповідно, сума податку за ставкою 5%, що відображається в рядку 11 декларації, повинна була становити 250000 грн (5000000 грн * 5%), а сума податку за ставкою 15%, що повинна відображатися в рядку 09 декларації - 262081,21 грн. (1747208,08 грн * 15%).

За наведеного констатовано про те, що проведеною перевіркою встановлено порушення пп.2 п.293.3, пп.1 п.293.4 ст.293 Податкового Кодексу України, в результаті чого за 1 квартал 2018 року занижено суму єдиного податку за ставкою 5% на 180588,83 грн. (250000 грн - 69411,17 грн), занижено суму єдиного податку за ставкою 15% на 262081,21 грн., а всього на 442670,04 грн.

Крім того, враховуючи те, що ФОП ОСОБА_1 за 1 квартал 2018 року перевищила граничний обсяг доходу платника ємного податку третьої групи, то починаючи з 01 квітня 2018 року вона повинна була перейти на загальну систему оподаткування. Відповідачем констатовано, що позивачем з другого кварталу 2018 року не було здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, не було подано податкові декларації про майновий стан і доходи за 2019 - 2021 роки по граничному строку їх подання, що зумовило висновки про заниження податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску та військового збору.

Тому, використовуючи відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору відповідач встановив, що позивачу в 2 кварталі 2020 року нараховано та виплачено дохід від ТОВ «ЄРМАК ГОЛД», , в розмірі 895964,81 грн. (ознака доходу 157); від ТОВ «МОНТСЕРРАР», , нараховано та виплачено дохід в 3 кварталі 2018 року в сумі 14863 грн., в 4 кварталі 2018 року - в сумі 6345 грн. (ознака доходу 157). І на цій підставі, з огляду на неможливість подальшого перебування ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування, податковим органом зроблено висновки про заниження чистого оподатковуваного доходу на 909801,27 грн. (917172,81 грн.- 7371,54 грн. сплаченого ЄСВ), і як наслідок про заниження суми податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю за 2-4 квартали 2018 року на 163764,23 грн. (909801,27 грн. х 18%).

Відповідно до цього, встановлено і заниження суми військового збору на загальну суму 13647,02 грн. та суми єдиного внеску за цей період на загальну суму 35213,20 грн.

Також висновки про те, що ФОП ОСОБА_1 з 01.04.2018 зобов`язана була перейти на загальну систему оподаткування зумовили і висновки про те, що ФОП ОСОБА_1 підлягала обов`язковій реєстрації як платник ПДВ (пп.181.1. ст.181 Податкового кодексу України), а відтак і про необхідність донарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість всього на 183435 грн., в тому числі за червень 2018 року -179193 грн., за вересень 2018 року - 2973 грн., за грудень 2018 року - 1269 грн.

Оскільки позивач не переходила на загальну систему оподаткування і, відповідно, не подавала пов`язаної з цим звітності, то відповідачем зроблені також висновки про неподання податкових декларації з ПДВ за червень 2018 року, вересень 2018 року, грудень 2018 року та податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік (ліквідаційна).

Також констатація факту ненадання до перевірки документів, зумовила висновки про неведення книги обліку доходів і витрат, щодо діяльності, яка провадиться на загальній системі оподаткування, незабезпечення зберігання використаних книг обліку розрахункових операцій та незабезпечення зберігання документів, визначених у пункті 44.1 ст.44 Податкового кодексу України, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2018 по 04.05.2020.

На спростування висновків податкового органу платником податків до суду подано ряд документів, і обґрунтовано причини їх ненадання відповідачу необізнаністю з фактом проведення перевірки.

Суд приймає подані стороною позивача копії первинних документів, позаяк під час судового розгляду справи було достеменно встановлено, що ОСОБА_1 не була обізнана ні з фактом проведення податкової перевірки, ні з фактом витребовування у неї документів на перевірку.

Так, наказ про проведення перевірки №2182-п від 11.09.2024 разом з повідомленням №319/Ж4/17-00-24-05-17 від 11.09.2024, що був направлений на адресу ОСОБА_1 12.09.2024 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, адресату вручено не було. Рекомендований лист 137 повернутий відправнику 01.10.2024 з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.44 том 1). Також дані паспорта громадянина для виїзду за кордон свідчать про те, що ОСОБА_1 з 04.04.2024 по 23.09.2024 перебувала за межами України (а.с.221-223 том 1).

Акт перевірки був надісланий ОСОБА_1 разом з податковими повідомленнями рішеннями та вимогою рекомендованим листом з повідомленням про вручення 20.12.2024. Разом з тим, рекомендований лист 278 повернутий відправнику з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.37-а том 1).

Відповідно, ні до, ні під час, ні по закінченню перевірки ОСОБА_1 не могла надати податковому органу документації, яку вона вела і мала на підтвердження здійснення господарської діяльності, її податкового обліку, і на спростування відповідних висновків.

Окремо слід зауважити і на тому, що долучений відповідачем до матеріалів справи запит №1 про надання документів (копій документів), сформований головним державним інспектором відділу планових і позапланових перевірок 11.09.2024 і адресований ОСОБА_1 , з проханням надати на перевірку документи за період з 01.01.2018 по 04.05.2020 (а.с.204 том 1) взагалі не підтверджений доказами щодо його надіслання адресату. Твердження представника відповідача про те, що він був направлений разом з наказом про проведення перевірки і повідомленням 12.09.2024 рекомендованим листом 137 (а.с.205 том 1) суд відхиляє, позаяк відповідаючи на запит позивача від 06.05.2025, де містилося прохання надати копію запиту про надання про надання інформації та первинних документів для перевірки з доказами його направлення для ОСОБА_1 (за наявності), відповідач копії такого запиту не надавав, а у відповіді зазначав, що надає рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення «№137 відповідно до якого направлялися копія наказу №2182-п від 11.09.2024 та повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від №319/Ж4/17-00-24-05-17» (а.с.39 том 1).

За наведеного, суд приходить до переконання, що запит №1 про надання документів (копій документів) від 11.09.2024, ОСОБА_1 взагалі не надсилався.

Відповідно до цього та враховуючи ту обставину, що рекомендований лист 137, в якому ОСОБА_1 направлялися наказ про проведення перевірки №2182-п від 11.09.2024 та повідомлення №319/Ж4/17-00-24-05-17 від 11.09.2024, не був їй вручений, про що достеменно було відомо відповідачу, у головного державного інспектора відділу планових і позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Рівненській області не було жодних підстав для того, щоб 21.10.2024 складати акт ненадання документів №968/Ж6/17-00-24-05-19 (а.с.202 том 1).

З матеріалів, долучених до справи стороною позивача, судом встановлено, що 01.04.2017 ТОВ «Єрмак Голд», як комітентом, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , як комісіонером, укладено договір комісії № 01-04/17-13, згідно з пунктом 1.1 якого, комісіонер взяв на себе зобов`язання від свого імені та за рахунок комітента за обумовлену винагороду здійснити продаж третім особам товару, що належить комітенту, в кількості, асортименті і за цінами визначеними у накладних на кожну партію товару, що передається на комісію, а комітент взяв на себе зобов`язання виплатити комісійну винагороду, визначену умовами цього договору. Пунктом 1.3 договору визначено, що товари, передані комісіонеру, є власністю комітента до моменту їх продажу комісіонером третій особі (споживачеві). А пунктом 1.4 передбачено, що в порядку і на умовах, визначених цим договором, комітент зобов`язується передавати комісіонеру заморожені напівфабрикати, продукцію ТМ «ПРОДУКТИ ЄРМОЛІНО», згідно з асортиментним переліком, який вказується в накладній, що складається при передачі товару на комісію. Відповідно до пунктів 2.1-2.5 договору, комітент зобов`язується виплатити комісіонеру комісійну винагороду у розмірі 18% від суми проданого товару; Виплата комісійної винагороди здійснюється комітентом за фактично проданий товар; Виплата комісійної винагороди здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок комісіонера протягом п`яти банківських днів із моменту підписання сторонами відповідного звіту комісіонера та акту приймання-передачі наданих послуг за умови виконання комісіонером умов пункту 2.4 цього договору; Право на винагороду комісіонер отримує з моменту отримання грошових коштів комітентом за проданий на комісії товар, а також з урахуванням подання звіту в строк, передбачений пунктом 3.1 цього договору; Комітент, з моменту повного розрахунку, зробленого комісіонером за проданий товар, проводить звіряння взаємних розрахунків з останнім і робить йому оплату винагороди. Згідно з пунктом 4.3 договору перерахування грошових коштів отриманих за продаж товару, здійснюється комісіонером на поточний рахунок комітента, вказаному в розділі 11 цього договору. В свою чергу, у розділі 11 ТОВ «Єрмак Голд» вказало р/р НОМЕР_2 в ПАТ «УКРСИББАНК», а ФОП ОСОБА_1 у розділі 11 вказала р/р НОМЕР_3 в ПАТ «УКРСИББАНК». Договір був укладений на строк до 31.12.2017 (а.с.80-83 том 1).

Додатковою угодою від 01.04.2017 сторони змінили пункт 2.1. договору комісії, за яким комітент зобов`язується виплатити комісіонеру комісійну винагороду у розмірі 10-22% від суми проданого товару; Розмір винагороди визначається сторонами у звітах комісіонера (а.с.85 том 1).

Додатковою угодою до договору комісії від 01.12.2017 сторони змінили строк дії договору на 31.12.2018 (а.с.84 том 1).

На виконання умов договору комісії №01-04/17-13 від 01.04.2017 позивачем у першому кварталі 2018 року реалізовано товар комітента на загальну суму 6752862,28 грн., що підтверджується звітами комісіонера та актами приймання-передачі послуг (а.с.86-91 том 1). Так, вказаними документами підтверджено, що в січні 2018 року комісіонер за дорученням комітента реалізував переданий на комісію товар кінцевим споживачам на суму: 2116413,26 грн. в т.ч. ПДВ 352735,57 грн., комісійна винагорода комісіонера за виконану послугу за звітний період становить: 402118,50 грн. у т.ч. ПДВ: 0,00 грн.; в лютому 2018 року комісіонер за дорученням комітента реалізував переданий на комісію товар кінцевим споживачам на суму: 2271086,93 грн., в т.ч. ПДВ: 378514,56 грн., комісійна винагорода комісіонера за виконану послугу за звітний період становить: 431506,49 грн., в т.ч. ПДВ: 0,00 грн.; в березні 2018 року комісіонер за дорученням комітента реалізував переданий на комісію товар кінцевим споживачам на суму: 2365362,09, в т.ч. ПДВ: 394227,02 грн., комісійна винагорода комісіонера за виконану послугу за звітний період становить: 449418,79 грн. у т.ч. ПДВ: 0,00 грн.

Передача такої кількості товару на комісію підтверджена видатковими накладними (на комісію) №1357 від 31.03.2018, №1256 від 22.03.2018, №1147 від 15.03.2018, №1032 від 06.03.2018, №857 від 28.02.2018, №752 від 19.02.2018, №648 від 15.02.2018, №539 від 09.02.2018, №4487 від 31.12.2017, №4409 від 21.12.2017, №4311 від 14.12.2017, з урахуванням акту переоцінки товарів переданих на комісію №31 від 20.02.2018 (а.с.92-103 том 1).

Згідно банківських виписок АТ «УКРСИББАНК» за січень травень 2018 року ОСОБА_1 вносила на свій рахунок - 79800 суми торгівельної виручки і в той же день такі ж суми перераховувала зі свого рахунку на рахунок ТОВ «Єрмак Голод» - НОМЕР_2 в ПАТ «УКРСИББАНК», покликаючись на договір комісії №01-04/17-13 від 01.04.2017 (а.с.104-124 том 1). Загалом за 1 квартал 2018 року ОСОБА_1 перерахувала зі свого рахунку на рахунок ТОВ «Єрмак Голод» 6639937,97 грн. виручки за отриманий і реалізований нею на підставі договору комісії №01-04/17-13 від 01.04.2017 товар. Наведене підтверджено також актом звірки взаєморозрахунків (а.с.126 том 1).

В цих же банківських виписках відображене надходження ОСОБА_1 комісійної винагороди від ТОВ «Єрмак Голд», зокрема, 26.01.2018 492052,40 грн., 20.02.2018 - 504591,93 грн., 23.03.2018 - 402118, 50 грн., 18.05.2018 - 880952, 28 грн., а разом 2279715, 11 грн. Наведені суми комісійної винагороди підтверджені також актом звірки взаєморозрахунків (а.с.125 том 1).

Відповідно до цього, загальна сума коштів, отримана ФОП ОСОБА_1 у 1 кварталі 2018 року як комісійна винагорода від ТОВ «Єрмак Голд» склала 1398762,83 грн. Відповідне надходження доходу відображене нею і в Книзі обліку доходів і витрат за 2018 рік (а.с.128 том 1).

В податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 1 квартал 2018 року ФОП ОСОБА_1 задекларувала доходи платника єдиного податку третьої групи в розмірі 1388223,30 (а.с.133-134 том 1).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлені главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України (тут і далі, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

За правилами пункту 291.2. статті 291 цієї глави, спрощена система оподаткування, обліку та звітності це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

З урахуванням вимог пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів:

1) податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених абзацами другим і третім підпункту 133.1.1 та підпунктом 133.1.4 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу;

2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - четвертої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою;

3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи;

4) податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва;

5) рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, відповідно до пункту 291.4. статті 291 Податкового кодексу України, поділяються на чотири групи платників єдиного податку.

За вимогами, які діяли у відповідний спірний період (1 квартал 2018 року) платники єдиного податку поділялися на групи за відповідними правилами, зокрема, третя група це фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень (підпункт 3 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) .

За правилами пунктів 293.1, 293.3 статті 293 Податкового кодексу України (у відповідній редакції), ставки єдиного податку для платників третьої групи встановлюються у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість; 2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

В силу вимог пункту 293.4 цієї ж статті, ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) у розмірі 15 відсотків:

1) до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2 і 3 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу;

2) до доходу, отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи;

3) до доходу, отриманого при застосуванні іншого способу розрахунків, ніж зазначений у цій главі;

4) до доходу, отриманого від здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування;

5) до доходу, отриманого платниками першої або другої групи від провадження діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно.

Відповідно до підпункту 3 пункту 293.8 статті 293 Податкового кодексу України, платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які перевищили у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, визначений для таких платників у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, до суми перевищення застосовують ставку єдиного податку у розмірі 15 відсотків, а також зобов`язані у порядку, встановленому цією главою, перейти на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом. Заява подається не пізніше 20 числа місяця, наступного за календарним кварталом, у якому допущено перевищення обсягу доходу.

Порядок визначення доходів та їх склад для платників єдиного податку першої - третьої груп визначений статтею 292 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 292.1 цієї статті, доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому, до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

В свою чергу, згідно з пунктом 292.3 статті 292 Податкового кодексу України, до суми доходу платника єдиного податку включається вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг). Безоплатно отриманими вважаються товари (роботи, послуги), надані платнику єдиного податку згідно з письмовими договорами дарування та іншими письмовими договорами, укладеними згідно із законодавством, за якими не передбачено грошової або іншої компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг) чи їх повернення, а також товари, передані платнику єдиного податку на відповідальне зберігання і використані таким платником єдиного податку.

За нормою, закріпленою у пункті 292.4. статті 292 Податкового кодексу України, у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, комісії, транспортного експедирування або за агентськими договорами доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента).

Наведене кореспондується з положеннями підпункту 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, за яким, продаж (реалізація) товарів це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. І не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Також згідно з статтею 1011 Цивільного кодексу України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до частини 3 статті 1012 Цивільного кодексу України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Частиною 1 статі 1013 Цивільного кодексу України визначено, що комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

За правилами статті 1021 Цивільного кодексу України, комісіонер відповідає перед комітентом за втрату, недостачу або пошкодження майна комітента. Якщо при прийнятті комісіонером майна, що надійшло від комітента, або майна, що надійшло для комітента, будуть виявлені недостача або пошкодження, а також у разі завдання шкоди майну комітента комісіонер повинен негайно повідомити про це комітента і вжити заходів щодо охорони його прав та інтересів. Комісіонер, який не застрахував майно комітента, відповідає за втрату, недостачу, пошкодження майна комітента, якщо він був зобов`язаний застрахувати майно за рахунок комітента відповідно до договору або звичаїв ділового обороту.

Після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим (стаття 1022 Цивільного кодексу України).

Таким чином, при відсутності переходу права власності на товар при його передачі від комітента до комісіонера, грошові кошти, отримані комісіонером, як виторг від реалізації продукції комітента, та в подальшому перераховані на користь комітента, є оподатковуваним доходом саме комітента, а не комісіонера.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.07.2020 за результатом розгляду справи №826/8493/18

Також, Верховний Суд в постанові від 31.07.2018 за результатом розгляду справи №810/3897/14 зазначив: «Кошти, які надійшли до комісіонера відповідно договору комісії, не є його власністю, оскільки підлягають обов`язковій передачі третій особі, а тому ці кошти не є виручкою від реалізації продукції (товарів, послуг, робіт) чи доходом суб`єкта підприємницької діяльності, а відтак такі кошти не можуть бути включені до складу виручки від реалізації продукції платником податку - фізичною особою-підприємцем. До складу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) у даному випадку може бути включена лише сума комісійної винагороди».

Аналогічна позиція Верховного Суду зазначена також в постанові від 16.04.2019 в справі №1170/2а-3023/12.

Окрім цього, згідно з пунктом 6.2 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, не визнаються доходами такі надходження від інших осіб як сума надходжень за договором комісії, агентським та іншим аналогічним договором на користь комітента, принципала тощо.

Відповідно до пункту 7 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо). Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.

Отже, з урахуванням зазначених положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що отримана ОСОБА_1 в першому кварталі 2018 року сума виторгу 6747208,08 грн. не є її доходом, так як визначена за обліком позивача сума 6752862,28 грн. (згідно звітами комісіонера та актами приймання-передачі послуг та видатковими накладними за цей період) є коштами, що були отримані нею в межах виконання договору комісії №01-04/17-13 від 01.12.2017 від реалізації продукції комітента - ТОВ «Єрмак Голд», і такі кошти були перераховані нею на банківський рахунок комітента. Натомість, ТОВ «Єрмак Голд», за комісійні послуги з реалізації продукції, перерахував ФОП ОСОБА_1 комісійну винагороду, зокрема, за 1 квартал 2018 року - 1398762,83 грн.

Відповідно, доходом ОСОБА_1 є не вся виручка, яка надійшла фізичній особі-підприємцю від продажу товару ТОВ «Єрмак Голд», а лише сума комісійної винагороди, яка надійшла їй, як комісіонеру, згідно з договором комісії від комітента.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 21 січня 2021 року у справі № 820/3092/16, від 13 липня 2023 року у справі № 640/11847/20, від 18 жовтня 2023 року у справі № 160/11905/21, від 25 січня 2024 року у справі № 824/183/18-а та від 20 червня 2024 року у справі №300/2868/24.

Відповідно до цього, сума коштів 6747208,08 грн., отримана ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 31.03.2018, згідно інформації підсистеми «Моніторинговий центр - Виторги РРО» як виторг від здійснення господарської діяльності, за жодних умов не можна вважати доходом ФОП ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, висновок відповідача про те, що вказана сума коштів, є доходом позивача в розумінні пункту 292.1 статті 292 Податкового кодексу України є помилковим і таким, що прямо суперечить нормі, закріпленій у пункті 292.4. статті 292 Податкового кодексу України. Як наслідок, хибним є висновок податкового органу про те, що позивачем перевищено допустимий обсяг доходу, отриманого від провадження діяльності, встановлений положеннями підпункту 3 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України (5000000 грн).

Відповідно до цього протиправними є і висновки про те, що до суми перевищення обсягу доходу, підлягала застосуванню ставка єдиного податку у розмірі 15 відсотків і що позивач мала перейти на загальну систему оподаткування з другого кварталу 2018 року, і відтоді декларувати та оподаткувати свої доходи податком на доходи фізичних осіб, військовим збором, ПДВ, та з окремим нарахуванням та сплатою суми ЄСВ.

Незначна розбіжність між сумою реалізованого в 1 кварталі 2018 року товару, а саме, 6747208,08 грн. згідно інформації підсистеми «Моніторинговий центр - Виторги РРО», та 6752862,28 грн. згідно звітів комісіонера та актами приймання-передачі послуг, на вказані висновки жодним чином не впливає, позаяк є мізерною з точки зору гранично допустимого обсягу доходу 5000000,00 грн.

Це також стосується і розбіжності, виявленої при співставленні цієї суми виручки і суми виручки, перерахованої ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «Єрмак Голод» в 1 кварталі 2018 року - 6639937,97 грн.

Що стосується комісійної винагороди, яка згідно актів і звітів за 1 квартал 2018 року склала 1266603,78 грн., а згідно виписок банку, долучених до матеріалів справи перерахована комітентом за цей період в розмірі 1398762,83 грн., то оцінка правильності визначення ФОП ОСОБА_1 в податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 1 квартал 2018 року задекларованого доходу платника єдиного податку третьої групи в розмірі 1388223,30 грн., судом в межах даної справи здійснена бути не може, позаяк не ревізувалася податковим органом під час перевірки, результати якої наразі оспорюються.

Доводи податкового органу про відсутність первинних документів на підтвердження розміру отриманого ФОП ОСОБА_1 доходу по задекларованим видам діяльності на суму, зазначену в декларації за 2018 рік, де задекларовано річний обсяг доходу в розмірі 2305396,11 грн., суд відхиляє. Поміж того, що на спростування таких доводів стороною позивача до матеріалів справи долучено звіти комісіонера та банківські виписки за 2017 рік, які спростовують розбіжність, яка виникла у 2018 році в сумі 996644,33 грн.(а.с.225-248 том 1, а.с.1-68 том 2) та пояснення щодо отримання доходу за суборенду приміщення, за продаж касових апаратів та за маркетингові послуги, суд зауважує, що він не може перебирати на себе функцію податкового органу і в межах розгляду справи, проводити повну податкову перевірку платника податків, аналізуючи ті первинні документи платника податків, які не були відображені в акті перевірки, результати якої оспорюються, охоплюючи в тому числі і той податковий період, який взагалі не підлягав перевірці, як і не може замість висновків податкового органу про вчинення платником податків одних порушень податкового законодавства, робити власні висновки про інші порушення платника податків, не зазначені в акті податкової перевірки, а тим більше самостійно визначати у зв`язку з цим суми податкових зобов`язань відповідного платника податків.

З огляду на те, що в ході судового розгляду повністю спростовані висновки відповідача про те, що позивач у 1 кварталі 2018 року перевищила гранично допустимий розмір обсяг доходу, отриманого від провадження діяльності, встановлений положеннями підпункту 3 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України (5000000 грн.), то абсолютно необґрунтованими вважаються і висновки про необхідність застосування підвищеної ставки єдиного податку у розмірі 15 %, а також про зобов`язання перейти на сплату інших податків і зборів, встановлених Податковим кодексом України з першого числа другого кварталу 2018 року. Відповідно до цього, не відповідають визначеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України вимогам законності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а відтак підлягають скасуванню в судовому порядку рішення відповідача, якими позивачу донараховано грошові зобов`язання з єдиного податку, податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного соціального внеску, ПДВ, а також застосовано штрафні санкції. З цих же підстав підлягають скасуванню і рішення про нарахування штрафних санкцій за неподання, подання за невстановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а також за неподання декларацій про майновий стан і доходи і декларацій з ПДВ, обов`язок по поданню яких виникає у платника єдиного податку лише у випадку отримання доходів, які не охоплюються сплатою цього податку.

Що стосується податкового повідомлення-рішення, яким до ОСОБА_1 застосовано штраф за відсутність зберігання первинних документів, то вказане рішення також підлягає скасуванню, позаяк документи у позивача були і є в наявності, а факт ненадання їх до перевірки, як встановлено судом, був зумовлений необізнаністю платника податків про проведення податковим органом перевірки. Крім того, під час судового розгляду було достеменно встановлено, що запит про надання про надання інформації та первинних документів для перевірки ОСОБА_1 не лише не вручався, а й взагалі не направлявся.

За наведеного усі оспорювані рішення відповідача не відповідають вимогам законності, обґрунтованості та розсудливості.

Суд також акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Головне управління ДПС у Рівненській області належними і допустимими доказами у справі не довело факту порушення ОСОБА_1 в охопленому перевіркою періоді вимог податкового законодавства. Відтак суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність прийнятих ним рішень. Натомість, доводи та аргументи позивачки знайшли повне підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому її позовну заяву належить задовольнити повністю.

За правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

За наведеного присудженню позивачці за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена нею сума судового збору у розмірі 10601,05 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №40523, №40523, №40523, №40523, №40523, №40523, №40523 від 19.12.2024, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-40523 від 19.12.2024, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податкових органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №40523 від 19.12.2024 та рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №40523 від 19.12.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 10601,05 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Повний текст рішення складений 12 вересня 2025 року

Суддя Н.В. Друзенко