Справа № 148/2175/25
Суддя: Дамчук О. О.
Дата ухвалення: 2025-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 148/2175/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Дамчук О.О.,

за участю секретаря Носулько К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчині за правилами спрощеного позовного провадженнябез повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом представниці позивача адвоката Савчук Інни Василівни, яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АВ № 1227126 в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В С Т А Н О В И В:

Представниця позивача звернулася з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, посилаючись на те, що 30.01.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесена постанова № 1/25/50 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що позивач не був належним чином повідомленим відповідачем про розгляд справи призначений на 30.01.2025. Порушення вчинено до 19.05.2024, тобто до набрання чинності законом, яким встановлено відповідальність за це діяння та не має зворотної дії. Також зазначає про строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені у ст. 38 КУпАП, які не можуть перевищувати 1 року з дня виявлення правопорушення передбаченого ст. 120-1 КУпАП. Вказує що позивачу не було вручено протокол про адміністративне правопорушення та у змісті постанови відсутні зазначені час та місце вчинення правопорушення. Оскаржувану постанову позивач отримав поштою 20.08.2025. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був військовозобов`язаним станом на 21.01.2025 року, перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , яким був направлений на обстеження та медичний огляд для визначення придатності до військової служби у період з липня 2024 року по січень 2025 року. Так як ОСОБА_2 почав проходити ВЛК в кінці липня 2024 року, йому була вручена повістка про явку до ІНФОРМАЦІЯ_4 після проходження ВЛК. Оскільки при проходженні ВЛК у ОСОБА_2 були діагностовано хвороби, ВЛК постійно продовжували. Відповідно до Висновку лікаря офтальмолога від 31.12.2024 року встановлено діагноз: наслідки контузії правого ока (2007 р.) - травматична катаракта, оперативне відшарування сітківки, вторинна глаукома при гостроті зору - правильна світло проекція (не корегує) ОД. Відповідно до Свідоцтва про хворобу № 16/144 ОСОБА_2 на підставі статті 31а, 75а графи ІІ Розкладу хвороб визнаний непридатним до військової служби, на підставі п.3 ч. 6 ст. 37 3акону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виключений з військового обліку 22.01.2025 року. Вважає, що перед тим, як виключити Позивача з військового обліку він був взятий на такий облік, тобто до 22.01.2025 він перебував на військовому обліку. Просить скасувати постанову № 1/25/50 від 30.01.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП та провадження по справі закрити, стягнути судові витрати в розмірі сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Положеннями ст. 159 КАС України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Однак відповідно до частини 4 вказаної статті неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом, як визнання позову.

05.09.2025 від відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву разом із заявою про поновлення процесуального строку на подання відзиву.

Відповідачу було встановлено строк подачі відзиву протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду про відкриття провадження.

Частиною 1 статті 182 КАС України визначено, що у строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення.

Згідно вимог ч.1 ст.121 ККАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За приписами ч.5 ст.162 та ч.1 ст. 261 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого засідання у справі.

Відтак, розглянувши заяву про поновлення процесуального строку на подання відзиву суд вбачає підстави для її задоволення.

Із змісту відзиву вбачається, що представник відповідача позовні вимоги не визнає та зазначає, що дії уповноваженої особи відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідають чинному законодавству, в зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив надійшов 05.09.2025, станом на день розгляду справи стороною позивача відповідь на відзив не подано.

Із аналізу зазначеного вище вбачається, що сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

На підставі ч.1 ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.210 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За визначенням у Законі України Про оборону України особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 №303/2014 Про часткову мобілізацію.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на теперішній час.

Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п. 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема: організовують оповіщення та у разі потреби можуть здійснювати безпосередньо через військових посадових осіб, військовослужбовців, державних службовців, працівників, визначених рішенням керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів за місцем їх проживання (роботи, навчання тощо) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис (додаток 11) та/або рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Статтею 17 Закону України «Про оборону України» передбачені права та обов`язки громадян України у сфері оборони. Зокрема, ч.2, 3 цієї статті передбачено, що громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я та віком, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

За змістом ч.6 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до ч.10 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в редакції, чинній до внесення змін Законом №3633-IX від 11 квітня 2024 року, було передбачено, що до військово-облікових документів належать: посвідчення призовника, військовий квиток, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа» від 16 травня 2024 року №559 затверджено нову форму військово-облікового документа, який і має таку назву.

Пунктом 2 цієї постанови установлено, що військово-облікові документи, оформлені до набрання чинності цією постановою, вважаються дійсними на всій території України до видачі військово-облікового документа нового зразка.

Відповідно до п.1 Порядку № 559 військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559 «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа».

Пунктом 2 Порядку №559 встановлено, що військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється): в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації); або у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України.

Згідно із п.7 Порядку №559 військово-обліковий документ в електронній формі формується на безоплатній основі за бажанням особи після проходження нею електронної ідентифікації та автентифікації.

Формування та відображення військово-облікового документа в електронній формі здійснюється автоматично за умови підключення електронного пристрою до Інтернету та наявності у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей, визначених у пункті 8 цього Порядку.

Відповідно до абз.2 п.8-2 та п.9 Порядку №559 формування військово-облікового документа в електронній формі для друку може здійснюватися особисто засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або адміністратором центру надання адміністративних послуг засобами Порталу Дія (у разі особистого звернення) за умови уточнення облікових даних. Військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу.

Згідно з п.14 Порядку №559 військово-обліковий документ на бланку видається (замінюється) за письмовою заявою громадянина України районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або його відділом (відповідним органом СБУ, підрозділом розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку у випадках, зокрема, якщо призовник, який перебував на військовому обліку до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №559, не отримував посвідчення призовника, а військовозобов`язаний та резервіст - військового квитка осіб рядового, сержантського і старшинського складу, військового квитка офіцера запасу або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.

Для отримання (заміни) військово-облікового документа на бланку громадянин зобов`язаний особисто звернутися з письмовою заявою до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (відповідного органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку та надати кольорову фотокартку встановленого розміру..

Згідно із п.18 Порядку №559 військово-обліковий документ на бланку повинен бути виданий (замінений) протягом п`яти робочих днів з дати реєстрації заяви в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки або його відділі (відповідному органі СБУ, підрозділі розвідувального органу).

Приписами п.1, п.2, абз.6, 8 п.3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», передбачено, Що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає виконання військового обов`язку в запасі та дотримання правил військового обліку.

Згідно абз. 8 ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок включає дотримання правил військового обліку.

Відповідно до пп.1 п1. Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Правила), призовники і військовозобов`язані повинні перебувати на військовому обліку за місцем проживання у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ), за місцем роботи (навчання) на підприємствах, в установах, організаціях, виконавчих органах сільських, селищних та міських рад.

Разом з тим, згідно з п.16 постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2024 № 1487 Військовий облік поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, з урахуванням обсягу та деталізації - на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Статтею 33 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу передбачено, що військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Загальне керівництво роботою, пов`язаною з організацією та веденням військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, контроль за станом цієї роботи в центральних та місцевих органах виконавчої влади, інших державних органах (крім Служби безпеки України та розвідувальних органів України), органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від підпорядкування і форми власності здійснює Генеральний штаб Збройних Сил України. Функціонування системи військового обліку забезпечується органами (підрозділами) Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, розвідувальними органами України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, правоохоронними органами спеціального призначення, місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування.

Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Військовий облік військовозобов`язаних та резервістів за призначенням поділяється на загальний і спеціальний.

Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також у ст. 37 зазначеного Закону зазначено, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України зокрема, які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників або які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку.

Із змісту постанови № 1/25/50 від 30.01.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності вбачається, що ОСОБА_2 було визнано винним у зв`язку з тим, що 21.01.2025 останній не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних за зареєстрованим/задекларованим місцем проживання та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17000,00 грн. (а.с.22).

Як вбачається із копії паспорта позивача (а.с.21) станом на дату складання протоколу про адміністративне правопорушення останньому виповнилося повних 26 років, однак доказів того, що він перебував на військовому обліку як призовник з 17 по 25 років, або як військовозобов`язаний після виповнення 25 років до матеріалів позову не додано, як і не додано доказів, що могли перешкоджати вчасному постановленню на облік позивача, як призовника або військовозобов`язаного.

Виходячи з наведених правових норм, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача, як порушення правил військового обліку, є факт того, що станом на 21.01.2025 ОСОБА_2 не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних після досягнення ним 25 річного віку, що також підтверджується військово-обліковим документом № 4 від 16.05.2025 із якого встановлено, що відповідно до відмітки про військовий облік п. 13, позивача було взято на військовий облік 12.05.2025 (а.с.14), тобто вже після притягнення останнього до адміністративне правопорушення, а тому висновки представниці позивача, що позивач до 22.01.2025 року перебував на військовому обліку, оскільки виключений з військового обліку 22.01.2025 визнаний непридатним до військової служби на підставі п. 3 ч. 6 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідно до свідоцтва про хворобу № 16/144 на підставі статті 31 а, 75а графи ІІ Розкладу хвороб, є хибними.

Посилання представниці позивача про те, що позивач був позбавлений можливості бути присутнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, суд до уваги не бере, зважаючи на те, що таке посилання спростовується особистими підписами позивача у протоколі про адміністративне правопорушення № 1/25/50 від 21.01.2025 (а.с.42), де чітко зазначено, що: позивачу було роз`яснено ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП; розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10:00 год. 30.01.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; другий примірник протоколу ОСОБА_2 отримав. Інших об`єктивних причин неможливості бути присутнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення представницею позивача не вказано.

Також суд відхиляє твердження представниці позивача щодо зворотної сили закону від 19.05.2024 року, не встановлення посадовими особами моменту вчинення правопорушення та неможливості накладення адміністративного стягнення у зв`язку з пропущенням строків притягнення до адміністративної відповідальності встановлених ст. 38 КУпАП, оскільки вказаний у протоколі склад адміністративного правопорушення а саме: 21.01.2025 військовозобов`язаний ОСОБА_2 не перебуває на військовому обліку, не має військово-облікового документу та не має військово-облікової спеціальності, що є порушенням правил військового обліку під час дії воєнного стану, не відноситься до триваючих.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення від 21.01.2025 № 1/25/50 у суті адміністративного правопорушення не зазначено інформації про час та місце вчинення адміністративного правопорушення.

У протоколі зазначено лише: 21.01.2025 встановлено, що військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , не перебуває на військовому обліку, не має військово-облікового документу та не має військово-облікової спеціальності, що є порушенням правил військового обліку під час дії воєнного стану та своєю бездіяльністю ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП.

Проте, в даному протоколі не зазначено, час та місце вчинення правопорушення, яким нормативним актом передбачено обов`язок вчинення такої дії, не зазначено яке саме дії посадових осіб передували виявленню даного правопорушення (чи це була документальна перевірка, чи позивача було зупинено та перевірено документи).

Складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки посадової особи, до компетенції якої віднесено його розгляд, в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Тобто протокол є спеціальною формою фіксації події, що має ознаки адміністративного правопорушення, та складовим елементом доказових матеріалів про адміністративне правопорушення.

Норма ст. 210 КУпАП є банкетною, яка потребує обов`язкового посилання на норми інших законів та підзаконних актів, задля правильної кваліфікації дій правопорушника.

Таким чином, не зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення суттєвих обставин, а саме: час та місце вчинення правопорушення, відсутність посилання на норми закону, які своєю дією або бездіяльністю порушив позивач, свідчить про притягнення особи до адміністративної відповідальності без додержання вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим приймаючи оскаржувану постанову в справі про адміністративне правопорушення відповідач діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, а тому вона підлягає скасуванню.

Таким чином, підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Водночас, під час судового засідання судом виявлено, що суть адміністративного правопорушення вказана в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності від 30.01.2025 № 1/25/50 відрізняється від зазначеної в протоколі про адміністративне правопорушення від 21.01.2025 № 1/25/50, а саме: 21.01.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 було встановлено, що військовозобов`язаний громадянин України ОСОБА_2 , всупереч вимогам пп. 1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, зобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487), не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних за зареєстрованим/задекларованим місцем проживання.

Як вбачається із постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, датою та місцем виявлення адміністративного правопорушення зазначено 21.01.2025 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , однак як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення місцем його складення 21.01.2025 є с-ще Томашпіль.

Враховуючи виявлені під час розгляду справи недоліки, суд вважає, що невідповідність суті правопорушення в протоколі та постанові про адміністративне правопорушення є істотним недоліком, що ставить під сумнів дотримання права на захист, і є підставою для скасування постанови, оскільки особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення не може самостійно змінювати суть правопорушення, яка була інкримінована особі, а лише перевіряє, чи відповідає факт, описаний у протоколі, нормам Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише в тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено «поза розумним сумнівом», на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено невідповідність дій суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, а тому виявлені процесуальні порушення складення протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови в справі свідчать про порушення прав позивача, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, зважаючи на викладене вище суд вбачає підстави для задоволення вимог позивача, а саме скасування постанови № 1/25/50 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП від 30.01.2025, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_3 , закриття провадження у справі та стягнення судових витрат.

За змістом статті 244 КАС України вбачається, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами.

Згідно зі ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи законодавець відніс витрати на правничу допомогу, що закріплено в ст. 134 КАСУ.

На підтвердження судових витрат представником позивача надано копію Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 25.08.2025 із зазначенням детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги (а.с.12 зворот), копію Ордеру на надання правничої допомоги серії АВ № 1227126 від 26.08.2025 (а.с.8), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ВН № 000103 від 30.07.2021 (а.с.24), копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 6 від 25.08.2025 про оплату позивачем адвокатських послуг в розмірі, передбаченому актом виконаних робіт, а саме у сумі 4000,00 грн (а.с.12 зворот).

Відповідачем клопотань, заяв про зменшення судових витрат або про неспівмірність витрат на правничу допомогу до суду подано не було.

Частинами 6-7 статті 134 КАС України передбачено, що суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами та обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Також, у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 200/9888/19-а Верховний Суд зауважив, що принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Аналогічні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 640/15803/19, від 28.10.2021 у справі № 160/15983/20.

З урахуванням викладеного, суд висновує, що за відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, не може оцінювати відповідність їх розміру критеріям, що передбачені частиною п`ятою статті 134 КАС України, та відповідно, з власної ініціативи зменшувати розмір заявлених до відшкодування сум.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, документально підтверджені витрати позивача на правову допомогу, понесені ним в суді першої інстанції в розмірі 4000,00 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн, що підтверджується копією електронної квитанції, ID квитанції № 5043-6028-1138-2684 від 26.08.2025 (а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 90, 139, 242-246, 286 КАС України, статтями 247, 251, 256, 258, 268, 279, 280, 283, 293 КУпАП, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву про поновлення процесуального строку представника відповідача щодо подання відзиву, задовольнити.

Позовну заяву представниці позивача адвоката Савчук Інни Василівни, яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АВ № 1227126 в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити.

Постанову № 1/25/50 від 30.01.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210 КУпАП скасувати, закривши провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , у рахунок відшкодування судових витрат у вигляді сплаченого при подачі позовної заяви судового збору в розмірі 605,60 (Шістсот п`ять) гривні 60 коп. та 4000,00 (Чотири тисяч) гривень 00 коп. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Дамчук