Справа № 280/4639/25
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

15 вересня 2025 року Справа № 280/4639/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), відповідно до якого позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії за віком ОСОБА_1 із зарахуванням до загального страхового стажу та врахуванням при обчисленні коефіцієнту стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 05 травня 1977 року по 13 серпня 1980 року, з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року, з 31 березня 1987 року по 30 грудня 1988 року, з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року, в пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 01 січня 2025 року, із зарахуванням до загального страхового стажу та врахуванням при обчисленні коефіцієнту стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 05 травня 1977 року по 13 серпня 1980 року, з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року, з 31 березня 1987 року по 30 грудня 1988 року, з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року, в пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що дії відповідача щодо не зарахування під час призначення пенсії за віком до її страхового стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 05 травня 1977 року по 13 серпня 1980 року, з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року, з 31 березня 1987 року по 30 грудня 1988 року, з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року, з урахуванням кратності один рік роботи за один рік шість місяців є протиправними та такими, що не відповідають вимогам законодавства, що регулює спірні правовідносини, та порушує її право на одержання соціальних виплат у належному розмірі. З огляду на вказане, позовну заяву просить задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 09 червня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, а також витребувано від ГУ ПФУ в Запорізькій області копію пенсійної справи позивача, а також матеріали звернення позивача із заявою про зарахування до її страхового стажу спірних періодів роботи.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області до суду подано відзив на позов, а також витребувані судом документи. В обґрунтування відзиву вказано, що позивач не звертався із відповідною заявою про перерахунок пенсії, як того вимагає Порядок № 22-1, а відповідач не розглядав відповідну заяву по суті та не приймав жодного рішення щодо перерахунку пенсії, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Також, вказує, що пунктом 3 Указу Президіуму Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року передбачено надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони та місцевості за власною ініціативою, при умові укладання трудових договорів на строк три роки, а на островах Північно Льодовикового океану два роки. Отже, пільгове обчислення стажу роботи проводиться на підставі трудової книжки, письмового трудового договору або довідки, в яких зазначено, що в період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі на особу поширюються пільги, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами. Оскільки трудові договори щодо періодів роботи з 05 травня 1977 року по 13 серпня 1980 року, з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року, з 31 березня 1987 року по 30 грудня 1988 року, з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року у електронній пенсійній справі відсутні, зазначені періоди зараховано до страхового стажу на загальних підставах. Враховуючи наведене, підстави для врахування зазначених періодів відсутні. В задоволенні позову просить відмовити.

У період з 06 серпня 2025 року по 07 вересня 2025 року суддя перебував у щорічній оплачуваній відпустці.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Позивач з 06 травня 2005 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

16 січня 2025 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою від 10 січня 2025 року про зарахування до її страхового стражу та врахуванням при обчисленні коефіцієнту стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 05 травня 1977 року по 13 серпня 1980 року, з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року, з 31 березня 1987 року по 30 грудня 1988 року, з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року, в пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців.

Однак, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 24 січня 2025 року за № 1338-843/Ш-02/8-0800/25 позивачу відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви у зв`язку із відсутністю у пенсійній справі договорів щодо вказаних періодів роботи.

Не погодившись із відмовою відповідача в частині відмови у здійсненні зарахування до страхового стажу у пільговому обчисленні періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 05 травня 1977 року по 13 серпня 1980 року, з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року, з 31 березня 1987 року по 30 грудня 1988 року, з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року, позивач звернулась до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері реалізації особами, які мають право на пенсію, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення, у випадках, передбачених Конституцією України, регулюються нормами Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XІІ (далі - Закон № 1788-XІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), який набрав чинності 01 січня 2005 року.

Статтею 5 Закону № 1058-ІV (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

У частині першій статті 9 Закону № 1058-IV наведено види пенсійних виплат: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV регламентовано, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 5 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 року, період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Відповідно до підпункту "д" пункту 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР "Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" від 26 вересня 1967 року передбачено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", з п`яти до трьох років.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" зазначено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року №530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 "Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" і від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Отже, період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до них, з 01 березня 1960 року зараховується до стажу роботи із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) при умові, якщо працівник мав право на пільги, встановлені ст. 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Крім того, зі змісту зазначених правових норм вбачається, що особа, яка працювала в районах Крайньої Півночі, або в місцевостях прирівняних до Крайньої Півночі не менше трьох років до 01 січня 1991 року має право на пільговий розрахунок її стажу. Так, підставою для отримання пільгового стажу є сам факт роботи особи на Крайній Півночі, або в місцевостях прирівняних до Крайньої Півночі на умовах укладання нею трудової угоди не менше ніж на три роки.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що згідно відомостей трудової книжки позивача від 01 травня 1976 року, та вкладишу до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 20 січня 1986 року, працювала в районах Крайньої Півночі у наступні періоди:

- з 04 травня 1974 року по 19 березня 1979 року на посаді техніка виробничотехнічного відділу будівельно-монтажного потягу № 567 управління будівництва «Бамстройпуть»;

- з 20 березня 1979 року по 13 серпня 1980 року на посаді інженера виробничого відділу управління будівництва «Бамстройпуть»;

- з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року на посаді інженера виробничотехнічного відділу управління будівництва «Бамстройпуть»;

- з 30 березня 1981 року по 29 січня 1987 року на посаді інженера відділу експертизи проектів та кошторисів проектно-кошторисної служби Дирекції будівництва БайкалоАмурської залізничної магістралі;

- з 30 січня 1987 року по 30 грудня 1988 року на посаді старшого інженера проектно-кошторисної служби Дирекції будівництва Байкало-Амурської залізничної магістралі;

- з 03 січня 1989 року по 18 вересня 1990 року на посаді інженера-проектувальника 3 категорії групи промислово-цивільних об`єктів та споруд Проектно-дослідного інституту з проектування об`єктів залізниць Забайкалля та Далекого Сходу;

- з 19 вересня 1990 року по 17 червня 1991 року на посаді інженера-проектувальника 2 категорії у відділі будівельного проектування (рос. мовою) СКТИИБ Амурского объединения Госкомнефтепродукта СССР;

- з 18 червня 1991 року по 31 липня 1995 року на посаді інженера загального відділу в Малому підприємстві «Дента».

Зазначена інформація також підтверджується Наявними в матеріалах справи · копіями трудових договорів від 10 липня 1974 року, від 30 березня 1981 року, від 30 березня 1984 року; довідкою-підтвердженням від 27.03.2008 року № 150-с; · довідками від 31.01.1989 року № 23/7, від 04 травня 2005 року № 32-Ш, від 14 лютого 2006 року № 142, від 14 лютого 2006 року № 143; архівними довідками від 20 травня 2008 року № НДА/Ш-15, від 06 травня 2008 року № 216-з, від 07 травня 2008 року № 04/06-07/1265/Ш.

З вищевикладеного вбачається, що у спірний період з 05 травня 1977 року по 13 серпня 1980 року, з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року, з 31 березня 1987 року по 30 грудня 1988 року, з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року позивач працювала в районах Крайньої Півночі.

Відповідно до пунктів 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Суд зауважує, що відповідач не заперечує, що місцевість де працювала позивач у період з 05 травня 1977 року по 13 серпня 1980 року, з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року, з 31 березня 1987 року по 30 грудня 1988 року, з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року, відносилась до районів Крайньої Півночі.

Відповідно до абзацу 3 пункту 5 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Згідно положень абз.3 підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постанова правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1), за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Отже, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 348/2208/16-а, від 18 червня 2020 року у справі №537/1415/17, від 18 червня 2020 року у справі №140/1319/16-а, від 15 січня 2021 року у справі № 348/2319/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи той факт, що стаж роботи позивача в районі Крайньої Півночі, підтверджується записами в трудовій книжці, суд приходить до висновку, що до стажу роботи позивача повинен застосовуватись пільговий коефіцієнт (один рік за один рік і шість місяців), а також такий стаж підлягає зарахуванню з 05 травня 1977 року по 13 серпня 1980 року, з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року, з 31 березня 1987 року по 30 грудня 1988 року, з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року.

Відтак, відповідач безпідставно відмовив позивачу у зарахуванні спірних періодів роботи позивача до її страхового стажу в пільговому обчисленні.

Щодо посилань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на те, що позивачем було подано заяву про перерахунок пенсії не встановленого зразка, а тому її розглянуто в порядку Закону України Про звернення громадян, суд зазначає таке.

Зміст заяви позивача про перерахунок його пенсії очевидно дає змогу оцінити намір заявника.

В межах спірних правовідносин йдеться про перерахунок раніше призначеної пенсії, тобто вид пенсії не змінюється, і позивач звернувся до відповідача із заявою довільного зразка, яка містить всі необхідні дані для здійснення такого перерахунку пенсії, як просив позивач.

Верховним Судом у постанові від 30 травня 2018 року по справі № 537/3480/17 зроблено висновок, що зазначаючи про недотримання порядку звернення до Пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, суд апеляційної інстанції припустився формалізму, оскільки, по-перше, зі змісту заяви вбачається, що вона містить всю необхідну інформацію, що передбачена і заявою встановленого зразка, а, по-друге, з огляду на відповідь УПФ, неналежна форма заяви не була підставою для відмови.

Отже, в даному випадку відповідач, розглянувши заяву про перерахунок пенсії в порядку Закону України Про звернення громадян без прийняття відповідного рішення, допустив надмірний формалізм, наслідком чого настало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій), внаслідок чого відповідачем допущено протиправну бездіяльність.

Посилання відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позову на ті обставини, що позивач звернувся за перерахунком пенсії із заявою невстановленої форми, є незмістовними.

Жодною нормою закону не визначено, що особа повинна звернутися до пенсійного органу за перерахунком пенсії із заявою встановленого зразка. Натомість, заява позивача має безпосередній зміст стосовно перерахунку пенсії. Якщо відповідач вважав, що мала бути подана заява встановленого зразка, в силу приписів Порядку № 22-1 саме відповідач повинен був надати необхідні роз`яснення позивачу стосовно форми заяви, чого виконано не було, і лише після цього вирішувати питання про наявність чи відсутність права особи на перерахунок пенсії.

В той же час, з огляду на те, що із заявою про зарахування стажу, що як наслідок тягнене за собою її перерахунок, позивач звернувся до органів пенсійного фонду, то такий перерахунок з урахуванням Порядку № 22-1 здійснюється з дня подання такої заяви, в даному випадку 16 січня 2025 року, а не 01 січня 2025 року вказує позивачу.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За таких обставин, судовий збір сплачений позивачем у розмірі 1211,20 грн. стягується, відповідно до статті 139 КАС України, на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 9, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії за віком ОСОБА_1 із зарахуванням до загального страхового стажу та врахуванням при обчисленні коефіцієнту стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 05 травня 1977 року по 13 серпня 1980 року, з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року, з 31 березня 1987 року по 30 грудня 1988 року, з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року, в пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 починаючи з 16 січня 2025 року, із зарахуванням до загального страхового стажу та врахуванням при обчисленні коефіцієнту стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 05 травня 1977 року по 13 серпня 1980 року, з 19 серпня 1980 року по 26 березня 1981 року, з 31 березня 1987 року по 30 грудня 1988 року, з 03 січня 1989 року по 31 липня 1995 року, в пільговому обчисленні із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 15 вересня 2025 року.

Суддя Д.В. Татаринов