Справа № 120/7908/25
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 р. Справа № 120/7908/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

06.06.2025 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" про:

- визнання протиправними дій працівників державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)", начальника сектору максимального рівня безпеки майора внутрішньої служби Дідура А.М. та начальника відділення соціально-психологічної служби майора внутрішньої служби Стеця О. С., щодо:

1) вилучення настільної електричної лампи, настільного електронного годинника, штучної ялинки, кистьових еспандерів (у вигляді гумових кілець: 2 шт.) відповідно до Акту вилучення продуктів харчування, предметів, виробів і речей, не передбачених переліком продуктів харчування, виробів і речовин, які засуджені можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі (понад встановлену переліком норму) від 29.05.2025;

2) проведення обшуку та огляду камерного приміщення № 192, у якому утримується позивач, його особистих речей та предметів 29.05.2025 з порушенням вимог абзаців 3, 5, 9 пункту 1 розділу XXIV "Порядок проведення оглядів і обшуків" Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5;

- визнання протиправною позицію начальника сектору максимального рівня безпеки державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" майора внутрішньої служби Дідура А. М. про те, що він у своїй службовій діяльності не буде додержуватись висновків Конституційного Суду України, правових позицій Верховного Суду та практики Європейського суду з прав людини, а буде керуватись виключно своїм власним розумінням законодавства, зокрема: засудженим дозволено лише те, що прямо передбачено законом;

- зобов`язання адміністрації державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" невідкладно повернути позивачу вилучені настільну електричну лампу, настільний електронний годинник, штучну ялинку, кистьові еспандери (у вигляді гумових кілець: 2 шт.) відповідно до Акту вилучення продуктів харчування, предметів, виробів і речей, не передбачених переліком продуктів харчування, виробів і речовин, які засуджені можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі (понад встановлену переліком норму) від 29.05.2025.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)". 29.05.2025 під час огляду камерного приміщення № 192, у якому утримується позивач, працівники установи вилучили настільну електричну лампу, настільний електричний годинник, штучну ялинку та кистьові еспандери (2 шт.) у вигляді гумових кілець, мотивуючи це тим, що засудженим не дозволяється мати при собі вказані предмети. Позивач вважає такі дії протиправними, а тому звертається до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 11.06.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 . Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, хоча копія ухвали від 11.06.2025 була доставлена до його електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд" 11.06.2025, що підтверджується відповідною довідкою.

Відтак на підставі положень ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені позивачем доводи, суд встановив, що ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі та з 30.07.20011 відбуває покарання в державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)".

29.05.2025 під час обшуку та огляду камерного приміщення № 192, у якому утримується позивач, у його присутності працівниками Установи було вилучено настільну електричну лампу, настільний електронний годинник, штучну ялинку (висота 100 см), кистьові еспандери (2 шт. у вигляді гумових кілець).

Підставою для вилучення було посилання на заборону засудженим мати при собі зазначені предмети. При цьому складено Акт вилучення продуктів харчування, предметів, виробів і речей, не передбачених переліком продуктів харчування, виробів і речовин, які засуджені можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі (понад встановлену норму), від 29.05.2025.

Позивач вважає, що з боку адміністрації установи було безпідставно обмежено його право на користування особистими речами, які не заборонені для зберігання засудженими, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходить з таких мотивів.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань регламентує кримінально-виконавче законодавство України.

Згідно зі статтею 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі ? КВК України) завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (статті 2 КВК України).

Правовий статус засуджених регламентовано главою 2 КВК України, в якій наводиться основний перелік прав та обов`язків засуджених.

Зокрема, частинами 1, 2 статті 7 КВК України визначено, що держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

В той же час статтею 9 КВК України передбачено, що засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації; ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених; з`являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.

Невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Перелік і кількість предметів і речей, які засуджені можуть мати при собі, визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Так, порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі врегульовано Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5, зареєстрованими в Мінюсті від 05.09.2018 за № 1010/32462 (далі ? Правила).

Пунктом 4 розділу ІІ даних Правил передбачено, що засудженим забороняється, зокрема, придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в установах виконання покарань за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено (додаток 3).

Своєю чергою, додаток 3 до Правил містить перелік предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено. Такий перелік включає в себе:

- предмети, вироби та речовини, вилучені з цивільного обігу;

- будь-яка зброя, а також спеціальні засоби та засоби активної оборони, оптичні прилади;

- пересувні засоби;

- гроші та цінності;

- будь-які вироби з дорогоцінних металів;

- будь-які напої із вмістом алкоголю та енергетичної дії, пиво, дріжджі, одеколон та інші вироби на спиртовій основі;

- наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги та прекурсори, медичні вироби (за винятком лікарських засобів або їх аналогів, протезів, інвалідних візків або інших пристосувань, необхідних для підтримання життєдіяльності організму (за умови дозволу лікаря), стерильних шприців, голок та контрацептивів у герметичній упаковці (не більше 5 одиниць кожного найменування));

- будь-яка теле-, радіо-, аудіо- та відеоапаратура, аудіо-, відеокасети, CD- та DVD-диски (за винятком: гучномовець ? один на жилу секцію (камеру), телевізор (без можливості виходу в мережу Інтернет) та цифровий ефірний тюнер T2 ? один на відділення соціально-психологічної служби або на жилу секцію (камеру), DVD-програвач ? один на відділення соціально-психологічної служби або на жилу секцію (камеру));

- радіоелектронні засоби, призначені для передавання чи приймання радіосигналів (радіостанції, мобільні телефони та зарядні пристрої до них, SIM-картки, скретч-картки поповнення рахунку мобільного зв`язку, пейджери тощо), друкарські машинки, розмножувальні прилади (засудженим, які тримаються у виправних центрах, дозволяється зберігати та користуватися мобільними телефонами у порядку, встановленому пунктом 2 розділу ХІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань);

- комп`ютерна техніка (за винятком: комп`ютерної техніки, що встановлена у комп`ютерних класах та використовується у навчальному процесі або для реалізації права на користування мережею Інтернет у порядку, передбаченому Кримінально-виконавчим кодексом України; планшетних комп`ютерів без можливості апаратної підтримки будь-яких видів SIM-карт з програмно заблокованими камерами; ноутбуків ? засудженим до довічного позбавлення волі, які тримаються у ПКТ, та навчаються у закладах вищої освіти). Засудженим, які відбувають покарання у виправних центрах, виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання та дільницях соціальної реабілітації, дозволяється мати при собі ноутбуки та аксесуари до них);

- ножі, бритви (крім електричних, механічних та безпечних з касетною головкою) та інші гострорізальні і колючі предмети;

- сокири, молотки та інші інструменти;

- гральні карти;

- фотоапарати, фотоматеріали, хімікати;

- будь-які документи (крім копій вироків і ухвал судів, квитанцій на зберігання грошей, речей та цінностей, а також кореспонденції від органів та осіб, зазначених у пункті 1 розділу ХІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань);

- топографічні карти, компаси;

- військовий та інший формений одяг, обладнання до нього, а також верхній одяг, головні убори та взуття (за винятком тапочок) невстановлених законодавством зразків;

- музичні інструменти;

- будь-яке спортивне знаряддя, у тому числі для заняття бойовими мистецтвами (боксерські рукавички та груші, рукавички для заняття рукопашним боєм, маківари тощо).

Згідно з ч. 6 ст. 102 КВК України адміністрація колонії має право, за наявністю підстав, проводити огляд громадян, їх речей, транспортних засобів, які знаходяться на території колонії, а також вилучати документи, а також предмети, вироби і речовини, зберігання і використання яких засудженим заборонено. Порядок проведення обшуків і оглядів визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Пунктом 1 розділу 24 Правил № 2823/5 визначено, що з метою виявлення предметів, виробів, речей та продуктів харчування, не передбачених переліком, а також грошей, цінних паперів і речей, предметів, які заборонено використовувати в установах виконання покарань, приготувань до втечі з-під варти, розшуку засуджених, які переховуються, тощо проводяться обшуки та огляди засуджених, персоналу і громадян, які перебувають на території установ виконання покарань та прилеглій території, а також контрагентських об`єктах, їхніх речей і одягу, транспортних засобів, приміщень, територій житлових та виробничих зон.

Обшуки та огляди засуджених, персоналу і громадян, які перебувають на території установ виконання покарань, контрагентських об`єктах, проводяться у такій послідовності: перед початком обшуку чи огляду оголошуються підстави і порядок їх проведення; пропонується здати гроші, цінні папери і речі, а також предмети, які заборонено використовувати в установах виконання покарань; оголошуються права осіб, які підлягають обшуку або огляду, на оскарження дій персоналу щодо виконання згаданих заходів; для проведення особистого обшуку засуджений піднімає руки догори і розставляє ноги (в окремих випадках, коли існує припущення про наявність у засудженого, який підлягає обшуку, зброї або інших заборонених предметів, що можуть бути знаряддям для вчинення кримінального правопорушення, йому пропонується обпертися руками об стіну і розставити ноги. У таких випадках обшук проводиться не менше ніж двома особами); для проведення огляду персоналу і громадян, які перебувають на території установи виконання покарань, контрагентських об`єктах, їм пропонується особисто пред`явити речі, предмети та одяг, що їм належать, для огляду (огляд одягу проводиться шляхом його промацування; для перевірки внутрішнього вмісту на вимогу осіб, які проводять огляд, валізи і сумки відкриваються, а кишені вивертаються); за фактом вилучення грошей, цінностей, предметів, речей, речовин і виробів, які заборонено використовувати в установах виконання покарань, та про шляхи їх надходження до зони, що охороняється, особи, які підлягали обшуку, мають право надавати письмові пояснення; після завершення обшуків та оглядів проводиться опитування засуджених та інших осіб, які підлягали обшуку, на наявність у них скарг і заяв. Для проведення обшуку засуджені виводяться з жилого приміщення (камери), побутового або іншого приміщення у заздалегідь визначені персоналом установи виконання покарань місця.

Під час проведення обшуку та огляду жилого приміщення (камери), особистих речей та предметів засуджених зобов`язані бути присутніми начальник відділення або особа, яка виконує його обов`язки, старший днювальний гуртожитку, черговий по камері згідно з графіком чергування; побутового або іншого приміщення ? особа з числа персоналу установи виконання покарань, відповідальна за приміщення; представник засуджених, які працюють або проживають у цьому приміщенні.

Відповідно до ч. 7 ст. 102 КВК України перелік і кількість предметів і речей, які засуджені можуть мати при собі, визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. Зберігання засудженими при собі речей, а також предметів, які заборонено використовувати в колоніях, не допускається. Виявлені у засуджених речі та предмети, які заборонено використовувати в колоніях, вилучаються, про що посадовою особою колонії складається протокол.

Позивач стверджує про те, що під час обшуку та огляду камерного приміщення № 192 позивача не було дотримано вимог абзаців 3, 5, 9 пункту 1 розділу XXIV "Порядок проведення оглядів і обшуків" Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, згідно з якими перед початком обшуку чи огляду: оголошуються підстави і порядок їх проведення; оголошуються права осіб, які підлягають обшуку або огляду, на оскарження дій персоналу щодо виконання згаданих заходів; після завершення обшуків та оглядів проводиться опитування засуджених та інших осіб, які підлягали обшуку, на наявність у них скарг і заяв.

Водночас суд бере до уваги, що наведені нормативні положення не встановлюють обов`язку для адміністрації установи та її посадових осіб вчиняти означені дії виключно у письмовій формі. Зміст абзаців 3, 5, 9 пункту 1 розділу XXIV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань засвідчує, що вони реалізуються у практичній діяльності персоналу установи саме шляхом усного повідомлення засудженого про підстави та порядок проведення обшуку, роз`яснення йому права на оскарження дій персоналу, а також шляхом здійснення безпосереднього опитування після завершення обшуку.

Як можна побачити з матеріалів справи, 29.05.2025 працівники установи провели обшук та огляд камерного приміщення № 192 і особистих речей позивача у його присутності. Позивач допустив персонал до проведення обшукових заходів, заперечень щодо їх порядку чи законності під час здійснення таких дій не висловлював.

Ба більше, після завершення обшуку позивач не заявляв жодних скарг чи зауважень ані в усній, ані в письмовій формі, що також підтверджує дотримання адміністрацією установи вимог Правил.

Таким чином, під час розгляду справи не було здобуто належних й допустимих доказів, які б доводили порушення процедури проведення обшуку та огляду камерного приміщення, в якому утримується позивач. Відтак заявлені у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог у частині оскарження дій відповідача щодо вилучення у позивача настільної електричної лампи, настільного електронного годинника, штучної ялинки та кистьових еспандерів (у вигляді гумових кілець у кількості 2 шт.), то суд зазначає таке.

Згідно з ч. 7 ст. 102 КВК України перелік і кількість предметів і речей, які засуджені можуть мати при собі, визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ та додатку 3 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5, передбачено вичерпний перелік предметів, виробів і речовин, зберігання яких засудженими заборонено.

На основі аналізу відповідних правових норм висновується, що настільна електрична лампа, настільний електронний годинник та штучна ялинка відсутні у переліку заборонених речей, а тому їх вилучення не ґрунтується на вимогах законодавства. Тобто в цій частині дії адміністрації щодо обмеження права засудженого на користування зазначеними предметами не можуть визнаватися такими, що узгоджуються із спеціально-дозвільним принципом, який закрпілений у ч. 2 ст. 19 Конституції України та відповідно до якої органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Водночас щодо кистьових еспандерів у вигляді гумових кілець, то суд бере до уваги, що додаток 3 до Правил прямо відносить будь-яке спортивне знаряддя до категорії заборонених предметів. Еспандери за своєю функціональним призначенням є тренувальним інвентарем (знаряддям), призначеним в тому числі для виконання фізичних прав та трпенування м`язів, а отже підпадають під пряму законодавчу заборону. Тому їх вилучення адміністрацією установи відповідає приписам чинного кримінально-виконавчого законодавства і є правомірним.

Що стосується позовних вимог щодо визнання протиправною позиції начальника сектору максимального рівня безпеки державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" майора внутрішньої служби Дідура А. М., то такі суд вважає неоґрунтованими та не підтвердженими. Позивач не довів факту існування такої позиції у формі рішення чи дії, яка б породжувала юридичні наслідки та вплинула на права та законні інтереси позивача.

Суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Крім того, за змістом пунктів 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Також в силу приписів частини четвертої статті 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Наведені обов`язки позивача при оформленні та поданні до суду позовної заяви узгоджуються з його обов`язками як учасника справи, визначеними у статті 77 КАС України.

Зокрема, згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів (частина п`ята статті 77 КАС України).

Отже, разом з позовною заявою позивач повинен надати суду докази на підтвердження тих обставини, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги і за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав та інтересів суб`єктом владних повноважень.

Верховний Суд у постанові від 16.02.2021 у справі № 320/950/19 вказав на те, що згідно з нормами ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Водночас обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

У розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб, за загальним правилом, є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист, зазвичай, має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 440/3862/18, де також закцентовано на тому, що для відновлення права, порушеного суб`єктом владних повноважень, особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав. При цьому порушення вимог закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Крім того, досліджуючи підстави для звернення до суду з адміністративним позовом, у постанові від 01.09.2022 у справі № 990/46/22 Велика Пала Верховного Суду зазначила, що рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Щодо "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Таким чином, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас належний захист прав та інтересів особи можливий лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Порушення має бути реальним та стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до положень статей 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази та аргументи сторони позивача на підтримку позовних вимог, суд приходить до переконання, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково, обравши при цьому правильний спосіб захисту прав позивача, незалежно від того формулювання позовних вимог, що наведене у позовній заяві.

При цьому суд враховує, що згідно з положеннями частини четвертої статті 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Враховуючи з`ясовані обставини справи та наявні у ній докази, беручи до уваги часткову недоведеність заявлених позовних вимог, в цьому разі відсутність відзиву на позовну заяву суд не може розцінити як визнання відповідачем адміністративного позову.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, не встановлено, питання про розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи не вирішується.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії працівників державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" щодо вилучення у засудженого ОСОБА_1 настільної електричної лампи, настільного електронного годинника та штучної ялинки згідно з Актом від 29.05.2025.

Зобов`язати державну установу "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" повернути засудженому ОСОБА_1 зазначені вище предмети (речі).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , місце перебування: ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)": вул. Брацлавська, 2, м. Вінниця, 21100);

2) відповідач: державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)"(, місцезнаходження: вул. Брацлавська, 2, м. Вінниця, 21100).

Повне рішення суду складено 15.09.2025.

Суддя Сало Павло Ігорович