Справа № 394/750/25
Суддя: Запорожець О. М.
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
15.09.2025 2-а/394/8/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді: Запорожець О.М.

при секретарі: Лясковській О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Новоархангельськ адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення посилаючись на те, що 30 червня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову № 34, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 2101 КУпАП призначено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Підставою для притягнення до відповідальності стала нібито його неявка 01.06.2025 року за повісткою, яку за твердженням відповідача, було направлено йому за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважав постанову незаконною, необґрунтованою, винесеною з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та такою, що підлягає безумовному скасуванню, виходячи з наступних правових доводів.

Обґрунтування протиправності постанови та порушення прав позивача: відсутність складу та події адміністративного правопорушення через неналежне оповіщення та недоведеність вини.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 2101 КУпАП, полягає у порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

В постанові відповідач сам собі суперечить: вказуючи його правильну адресу реєстрації « АДРЕСА_2 », він одночасно стверджує, що повістку було направлено за неіснуючою для мене адресою « АДРЕСА_1 ». Ця адреса дійсно фігурувала в реєстрі «Оберіг», як помилкова, що підтверджується одним із витягів, однак його єдина дійсна та зареєстрована адреса, підтверджена паспортом та актуальним витягом з «Резерв+» - АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 32 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 № 560, належним підтвердженням оповіщення є поштове відправлення, надіслане на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання.

Відповідач, володіючи інформацією про його дійсну адресу, свідомо чи через недбалість направив повістку за невірною адресою. Таким чином, обов`язок щодо належного оповіщення виконано не було. Він об`єктивно не міг знати про виклик, а отже, в його діях відсутня будь-яка форма вини.

Діючи добросовісно, він самостійно прибув до ТЦК 17.06.2025 р., пройшов ВЛК та подав документи на відстрочку.

27.06.2025 року відповідач видав йому довідку № 10/4070 про надання відстрочки, тим самим підтвердивши, що він виконав усі покладені на нього законом обов`язки. Ця дія відповідача сформувала у нього обґрунтовані та законні очікування (legitimae ехреctation), що держава в особі ТЦК визнала його правомірну поведінку.

Однак, через три дні, 30.06.2025 року, той самий орган карає його за подію, що нібито мала місце місяцем раніше. Такі дії є взаємовиключними та свідчать про формалізм, зловживання владою та порушення фундаментальних принципів адміністративного права.

Процедура притягнення його до відповідальності є кричущим прикладом порушення права на справедливий розгляд.

Згідно зі ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол. Його відсутність є грубим порушенням, оскільки саме протокол фіксує пояснення особи, докази та є підставою для подальшого розгляду справи. Постанова не може замінити протокол.

Порушення права на захист (ст. 268 КУпАП). Його не було повідомлено про час та місце розгляду справи. Справу розглянуто за його відсутності, що позбавило його права знайомитися з матеріалами, давати пояснення, подавати докази, користуватися правовою допомогою. Це є прямим порушенням права на захист, гарантованого Конституцією України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Верховний Суд у постанові від 29.06.2021 у справі №520/5398/20 підкреслив, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення факту вчинення особою правопорушення і законності застосованого стягнення. У постанові від 08.09.2022 у справі №300/1263/22 Верховний Суд прямо зазначив, що направлення повістки за невірною адресою не є належним оповіщенням. Також у постанові від 18.02.2020 у справі №522/7868/17 Суд дійшов висновку, що розгляд справи без належного повідомлення особи про дату, час та місце розгляду порушує гарантії права на захист і є самостійною підставою для скасування постанови.

Відповідно до пункту 32 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 року, належним підтвердженням оповіщення є направлення повістки на адресу зареєстрованого місця проживання або на адресу, задекларовану в установленому порядку. Направлення повістки на іншу адресу, яка не є місцем офіційної реєстрації, не може вважатися належним оповіщенням і не створює обов`язку особи з`явитися за таким викликом. У його випадку повістка була направлена за невірною адресою, попри те, що у військово-облікових документах зазначена інша, дійсна адреса, що підтверджується витягом із системи «Резерв+» та паспортними даними. Це ще раз доводить відсутність складу правопорушення та протиправність оскаржуваної постанови.

З матеріалів справи вбачається, що він викликався повісткою на 01.06.2025 р., проте 17.06.2025 р. він особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 , адже саме в цей день подав заяву на надання відстрочки від призову. Цей факт підтверджується відміткою на заяві про дату її отримання ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначені обставини спростовують твердження відповідача про нібито ухилення від виконання обов`язку за повісткою, оскільки сам факт прибуття до центру протягом десятиденного строку доводить, що вимоги статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивачем були виконані.

Більше того, повістку він взагалі не отримував, про що свідчить відсутність доказів її вручення. Відповідно, як він міг прибути чи не прибути за повісткою, яка йому взагалі не була вручена. Факт добровільного прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 17.06.2025 р. є прямим доказом належної поведінки позивача та відсутності складу будь-якого правопорушення з його боку.

Просив суд визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 № 34 від 30.06.2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 2101 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення відносно нього - закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на його користь понесені судові витрати у розмірі 1211,20 грн. та 10000 гри. витрати на послуги адвоката щодо стягнення судових витрат - підтвердження витрат на послуги адвоката будуть надані додатково /а.с.1-6/.

Представник відповідача користуючись своїм правом надав суду відзив на позовну заяву, в якому зокрема зазначив, що в провадженні Новоархангельського районного суду Кіровоградської області перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

ІНФОРМАЦІЯ_3 категорично не погоджується із заявленими позовними вимогами, адміністративний позов не визнає в повному обсязі та по суті заявлених позовних вимог може заперечити наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до п.2 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міноборони, наказами і директивами Міністра оборони та наказами і директивами начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил, іншими правовими актами, а також Положенням про ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно пункту 7 Положення Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Положення про районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються керівниками відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Слід зазначити, що ІНФОРМАЦІЯ_4 не має фінансової частини та не є розпорядником бюджетних асигнувань (на рахунок можливого стягнення судових витрат).

Розпорядником бюджетних коштів є ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 30.06.2025 року №34 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 2101 КУпАП та накладено штраф в сумі 17 тис. гривень.

У постанові від 30.06.2025 року зазначено, що 17.06.2025 року близько 09.00 години військовозобов`язаний ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 для з`ясування обставин оголошення його в розшук.

Під час перевірки було встановлено, що 19.05.2025 року військовозобов`язаному ОСОБА_1 через систему АІТС «Оберіг» було сформовано та направлено через Укрпошту за адресою місця його реєстрації: АДРЕСА_1 повістку №3517213 про виклик о 14.00 годині 01.06.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

01.06.2025 року о 14.00 годині військовозобов`язаний ОСОБА_1 , будучи завчасно належним чином оповіщеним, не прибув на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у встановлений триденний термін не повідомив про наявність поважних причин своєї неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб, та в подальшому також не прибув на виклик у строк, що не перевищує 7 календарних днів, чим порушив вимоги п.21, п.24, 34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, ч.1, ч. 3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 2 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», під час дії особливого періоду.

Позивач ОСОБА_1 не згоден з постановою, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

В оскаржуваній постанові виявлено суперечності, а саме вказуючи правильну адресу реєстрації « АДРЕСА_2 », одночасно стверджується, що повістку було направлено за неіснуючою адресою « АДРЕСА_1 », яка помилково фігурувала в реєстрі «Оберіг». Тому, позивач об`єктивно не міг знати про виклик і в його діях відсутня будь-яка форма вини.

Позивач вказує, що прибув добросовісно, самостійно 17.06.2025 року, пройшов ВЛК та подав документи на відстрочку, підтвердивши, що виконав всі покладені на нього законом обов`язки. 27.06.2025 року отримав довідку про надання відстрочки. Однак відповідач через 3 дні покарав його за подію, яка нібито мала місце раніше. Це свідчить про непослідовні дії органу влади та порушує принцип законних очікувань та довіри влади.

Процедура притягнення його до відповідальності є кричущим прикладом порушення права на справедливий розгляд з причин відсутності протоколу, порушення права на захист, оскільки позивача не було повідомлено про час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості знайомитись з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, користуватися правовою допомогою.

Згідно постанови Верховного суду України, для притягнення особи до відповідальності за неявку на виклик ТЦК повинен надати докази належного оповіщення особи про такий виклик. Направлення повістки за невірною адресою не є належним оповіщенням.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 викликався повісткою на 01.06.2025, проте 11.06.2025 року він особисто прибув до ІНФОРМАЦІЯ_6 , адже саме в цей день подав заяву про надання відстрочки від призову. Це доводить факт того, що позивачем виконані вимоги статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Стосовно обставин притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

За даними з ЄДРПВР АІТС «Оберіг» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до 05.11.2025 року, дата уточнення даних - 18.06.2025 року, зафіксовано порушення ВО від 15.05.2025 року та 11.06.2025 року, причина: неприбуття за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені у повістці (витяг додається).

Протокол про адміністративне правопорушення в матеріалах адміністративного провадження дійсно відсутній. Однак, це не є порушенням, оскільки Законом України «Про внесення змін до кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09.05.2024 року №3696-ІХ ч. 4 ст. 258 КУпАП, яка дозволяє розгляд справи без складання протоколу про адмінправопорушення.

Таким чином, для забезпечення дотримання прав і обов`язків правопорушника, передбачених ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 17.06.2025 року було оформлено і вручено під підпис повідомлення про те, що розгляд справи про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 2101 КУпАП відбудеться о 11.00 годині 30.06.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_3 . При цьому попереджено, що в разі неявки справа буде розглянута за його відсутності.

В адміністративному провадженні міститься повістка №3517213, сформована ЄДРПВР АІТС «Оберіг» 19.05.2025 року, опис вкладення до рекомендованого поштового відправлення, довідка про причини повернення, в якій стоїть позначка «адресат відсутній за вказаною адресою», яким підтверджується факт виклику ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 14.00 годину 01.06.2025 року та належного оповіщення.

Будучи обізнаним про час і дату розгляду справи, ОСОБА_1 не прибув для участі у розгляді адміністративної справи. Так справу розглянуто за його відсутності.

Факт неприбуття для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення нівелює претензії позивача про те, що відповідачем не надано позивачу можливості ознайомитись з відповідним оповіщенням про його виклик, надати пояснення та подання доказів, скористатись послугами захисника, тощо.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 30.06.2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 2101 КУпАП та накладено штраф в сумі 17000 грн.

Постанова винесена у дату, на яку було сплановано розгляд справи і про яку було завчасно належним чином повідомлено ОСОБА_1 ще 17.06.2025 року, тому недоречно пов`язувати винесення постанови про накладення адміністративного стягнення з отриманням за три дні до цього довідки про надання відстрочки. Ці факти ніяким чином не пов`язані один з одним.

Копію постанови ОСОБА_1 надіслано поштовим відправленням через Укрпошту. Отримання копії постанови не оспорюється позивачем. Сам факт оскарження є підтвердженням отримання постанови.

Слід зауважити, що наявність права на відстрочку ніяк не впливає та не скасовує обов`язок військовозобов`язаного з`являтись на виклик за повісткою. Крім того, виклик за повісткою відбувся до часу звернення ОСОБА_1 із заявою про надання відстрочки.

Дійсно у постанові, в розділі даних про правопорушника, зазначено адресу місця проживання « АДРЕСА_2 », а у описі суті правопорушення вказується адреса, на яку направлялась повістка «Лікарняна, 26». Всі ці дані про місце проживання вказані правильно, за логікою та часом отримання відповідної інформації.

Як вже зазначалось, дата уточнення свої персональних даних ОСОБА_1 - 18.06.2025 року. Це видно з наданого ним витягу із електронного кабінету військовозобов`язаного Резерв+. Тобто дані про актуальне місце проживання по вказаною адресою.

Факт добровільного прибуття 17.06.2025 року позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 не говорить про належну поведінку позивача, а був викликаний лише необхідністю подати заяву про надання відстрочки, яку необхідно було оформити у встановленому порядку ще раніше (встановлення групи інвалідності батьку за довідкою МСЕК, яка є ключовою підставою для надання відстрочки ще 21.03.2024 року), як і оновити свої персональні дані. Факт прибуття у десятиденний термін з дня, на який ОСОБА_1 викликали повісткою стався випадково. Окрім того, позивачем не виконана вимога повідомлення в трьохденний термін поважних причин не прибуття на виклик.

Згідно витягу з реєстру «Оберіг», порушення законодавства, пов`язане з неявкою на виклик до ТЦК та СП, у ОСОБА_1 не одноразове.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 2101 КУпАП доведена і його притягнуто до адміністративної відповідальності у відповідності до чинного законодавства, а його твердження про безпідставне притягнення спростовується фактичними даними, які містяться в матеріалах адміністративної справи і наведені у тексті відзиву та долученими матеріалами.

Згідно ч. 2 статті 26 КАС України « Підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача», - позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 29 КАС України - суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо: після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Просив передати адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 на розгляд Голованівського районного суду Кіровоградської області (селище Голованівськ вул. Соборна, 18) за місцем знаходження ІНФОРМАЦІЯ_2 , до територіальної юрисдикції якого належить ця справа. У задоволенні позовних вимог про скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.2101 КУпАП, відмовити в повному обсязі /а.с.40-54, 105-109/.

В свою чергу позивач надіслав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що у поданому відзиві на позов відповідач намагається ввести суд в оману, маніпулюючи фактами та неправильно тлумачачи норми права, що свідчить про повну безпідставність його позиції. Кожен з доводів відповідача є необґрунтованим і не відповідає дійсності, про що свідчить наведене нижче.

Довід відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2 не має фінансової частини та не є розпорядником бюджетних асигнувань. Розпорядником є ІНФОРМАЦІЯ_6 , тому стягнення судових витрат з нього є неможливим. Заперечення позивача: Цей довід є маніпулятивним і спрямований на уникнення відповідальності. Згідно з п. 7 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, обласні ТЦК та СП є юридичними особами публічного права. Районні ТЦК та СП є відокремленими підрозділами. Однак, згідно з практикою Верховного Суду (наприклад, постанова від 09.02.2021 у справі № 810/1627/18), якщо юридична особа публічного права (якою є обласний ТЦК та СП) є розпорядником бюджетних коштів, то це не позбавляє його відокремленого підрозділу (районного ТЦК та СП) статусу суб`єкта владних повноважень. Отже, у разі задоволення позову саме з відповідача, як суб`єкта владних повноважень, який прийняв незаконне рішення, підлягають стягненню судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань. Також у наданому відповідачем документі (витяг з Положення) прямо зазначено, що РТЦК має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Щодо неналежного оповіщення та помилкової адреси.

Довід відповідача: Повістку було направлено за адресою «вул. Лікарняна, 26», оскільки саме ця адреса була вказана в реєстрі «Оберіг» на момент формування повістки. Позивач сам винен у тому, що не оновив свої дані, як того вимагає Закон України № 3633-ІХ.

Заперечення позивача: Цей довід є повністю абсурдним та маніпулятивним. По-перше, відповідач сам собі суперечить. У постанові № 34, яку він виніс, він вказує правильну адресу позивача « АДРЕСА_2 ». Таким чином, відповідач на момент винесення постанови володів достовірною інформацією про його адресу, але свідомо використав невірну адресу для направлення повістки.

По-друге, відповідно до п. 32 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 № 560, належним підтвердженням оповіщення є поштове відправлення, надіслане на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання. Позивач надав до суду докази (витяг з «Резерві» від 21.07.2025 р.) про те, що його зареєстрована адреса АДРЕСА_2 . Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, має самостійно забезпечувати достовірність даних, що використовуються для оповіщення. Направлення повістки на неіснуючу адресу не може вважатися належним оповіщенням.

По-третє, доводи відповідача про те, що адреса в реєстрі була «Лікарняна, 26» через його несвоєчасне оновлення даних, є спробою перекласти відповідальність. Навіть якщо припустити, що в реєстрі була помилкова адреса, це не звільняє РТЦК від обов`язку належного оповіщення. Верховний Суд у постанові від 08.09.2022 у справі № 300/1263/22 прямо зазначив, що для притягнення до відповідальності за неявку ТЦК повинен надати докази належного оповіщення, а направлення повістки за невірною адресою не є належним оповіщенням.

Щодо порушення процедури притягнення до відповідальності.

Доводи відповідача: протокол про адміністративне правопорушення не складався, оскільки стаття 258 КУпАП була доповнена нормою, яка дозволяє не складати протокол у разі неявки особи. Також позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи 30.06.2025 р., але не з`явився, чим нівелював свої претензії щодо права на захист.

Заперечення позивача: ці доводи також є маніпулятивним і перекручує норми права.

По-перше, новий припис статті 258 КУпАП застосовується, якщо особа «не з`явилася... будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності... підтвердних документів про отримання особою виклику». У даному випадку не було жодного належного повідомлення про виклик на 01.06.2025 р., оскільки повістка була направлена на неіснуючу адресу. Отже, відсутність протоколу є істотним порушенням процедури. Верховний Суд у постанові від 20.05.2021 у справі № 524/8824/16-а наголосив, що відсутність протоколу є істотним порушенням процедури притягнення, що унеможливлює встановлення фактичних обставин справи.

По-друге, щодо повідомлення про розгляд справи від 17.06.2025 р. Цей документ було складено та вручено позивачу вже під час його добровільного прибуття до ТЦК. Це не скасовує факту порушення, оскільки підставою для постанови є нібито неявка на 01.06.2025 р. РТЦК намагається легалізувати свої дії за допомогою нових документів. Розгляд справи за відсутності позивача, якого не було належним чином повідомлено про перший виклик, є порушенням права на захист. Це підтверджується постановою Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 522/7868/17.

Щодо нелогічності та непослідовності дій відповідача.

Довід відповідача: Відповідач стверджує, що видача довідки про відстрочку 27.06.2025 р. і винесення постанови 30.06.2025 р. не пов`язані між собою.

Заперечення позивача: Такий довід є прямим порушенням принципів належного урядування та законних очікувань (legitimae expectationes). Позивач, діючи добросовісно, самостійно прибув до ТЦК 11.06.2025 р., пройшов ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_8 , подав усі документи на відстрочку, а 27.06.2025 р. отримав довідку. Ці дії відповідача сформували у позивача обґрунтовані очікування, що він виконав усі свої обов`язки. Однак, РТЦК, замість того, щоб визнати свою помилку, через три дні карає позивача за подію, про яку він навіть не знав. Така поведінка є взаємовиключною та свідчить про зловживання владою.

Щодо необґрунтованих тверджень про інші порушення.

Довід відповідача: відповідач вказує, що факт добровільного прибуття 11.06.2025 р. не свідчить про належну поведінку позивача, а лише про необхідність подати документи на відстрочку. Також згадується, що порушення не одноразове.

Заперечення позивача: Ці твердження є безпідставними.

По-перше, добровільне прибуття до ТЦК 11.06.2025 р. спростовує твердження про ухилення. Це доказ належної поведінки, що мав бути врахований відповідачем. Твердження про інші порушення є голослівними та не підкріплені жодними належними доказами у відзиві.

По-друге, відповідач маніпулює, коли говорить, що позивач повинен був повідомити про причини неявки протягом трьох днів. Це правило стосується ситуації, коли особа була належним чином оповіщена, але не змогла прибути з поважних причин. Оскільки позивач не був належним чином оповіщений, цей обов`язок на нього не покладався.

Щодо клопотання про передачу справи за підсудністю.

Доводи відповідача: справа підсудна Голованівському районному суду, оскільки відповідач знаходиться за адресою: смт Голованівськ, вул. Паркова, 28.

Заперечення позивача: Це клопотання є безпідставним. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні справи щодо оскарження індивідуальних актів, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які стосуються прав, свобод та інтересів фізичної особи, можуть розглядатися за вибором позивача за місцем його проживання (зареєстрованого місця проживання чи перебування). Позивач проживає в с. Кам`янече, що відноситься до юрисдикції Новоархангельського районного суду. Отже, суд був обраний позивачем відповідно до його права, передбаченого законом, і є належним судом для розгляду цієї справи.

На підставі вищевикладеного вважав що відзив відповідача є необґрунтованим, а його аргументи є маніпулятивними, такими, що суперечать нормам чинного законодавства та усталеній судовій практиці. Постанова № 34 від 30.06.2025 р. була винесена з порушенням процедури та безпідставно, оскільки позивач не був належним чином оповіщений про виклик, а отже, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Відмовити у задоволенні клопотання про передачу справи до іншого суду.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 №34 від 30.06.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Зарити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу правопорушення /а.с.121-125/.

Представник позивача надіслав до суду клопотання, в якому просив адміністративну справу розглянути за відсутності позивача та його представника. Також просив вирішити питання, щодо стягнення судових витрат та задовольнити в повному обсязі /а.с.129-130/.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, але надіслав до суду заяву в якій просив провести розгляд справи за його відсутності /а.с.104/.

Суд вважає, що справу можливо розглянути за відсутності сторін на підставі поданих письмових доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення (ч. 2 ст. 2 КАС України).

П. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини (частини1, 3, 4 ст. 6 КАС України).

П. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України вказує, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом (ч. 1 ст. 25 КАС України).

Ч. 1 ст. 286 КАС України визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі. Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

22.07.2025 року з дотриманням правил підсудності ухвалою суду відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду, з метою реалізації сторонами їх прав їм спрямовано копію ухвали /а.с.34-37/.

Ст. 1 КУпАП встановлено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Дана норма кореспондується в ч. 1 ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В ст. 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості.

В розумінні ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) (ч. 7 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням. Покладення на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки завдань, не передбачених законодавством, не допускається. Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів із взяття громадян України на військовий облік призовників, направлення громадян України для проходження базової військової служби, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства (пункти 1 та 8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 23 лютого 2022 р. № 154).

З аналізу вказаних норм права слідує, що встановлення до органів ТЦК саме типу законності правового регулювання є закономірним. В умовах правової держави він (порядок) є найбільш оптимальним способом впорядкування діяльності органів ТЦК. Він (порядок) забезпечує введення владних функцій у законні рамки і тим сам істотно обмежує можливе свавілля з боку органів ТЦК.

Визначення такого порядку є притаманним для сучасної правової держави.

Зазначена Конституційна норма насамперед є правовою гарантією забезпечення основних прав і свобод особистості.

Так, ТЦК та СП зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами, зокрема Законом «Про військовий обов`язок і військову службу» та відповідними постановами Кабінету Міністрів. Це означає, що їхня діяльність має відповідати чинному законодавству, а будь-які дії поза межами цих вимог є незаконними. Здійснюючи такі дії, органи ТЦК можуть спиратись тільки на компетенційні права і обов`язки та використовувати у своїй діяльності ті засоби, форми, прийоми, що передбачені законодавством.

Як вбачається зі світлокопії постанови № 34 від 30 червня 2025 року у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 2101 КУпАП 17.06.2025 року близько 09.00 год. військовозобов`язаний ОСОБА_1 особисто з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 кабінет № 10 для з`ясування обставин оголошення його в розшук. Під час перевірки було встановлено, що 19.09.2025 року ОСОБА_1 через систему АІТС «Оберіг» було сформовано та направлено через Укрпошту за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1 , повістку № 3517213 про виклик о 14.00 год. 01.06.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних.

01.06.2025 року о 14.00 год. військовозобов`язаний ОСОБА_1 будучи належним чином оповіщеним, не прибув на виклик за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у встановлений термін не повідомив про поважність причин своєї неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб, та в подальшому також не прибув на виклик у строк, що не перевищує десять календарних днів, чим порушив абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», підпункт 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487, частинами 1 та 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункти 24, 34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 року № 560 під час дії особливого періоду.

Відповідно до резолютивної частини зазначеної постанови начальником ІНФОРМАЦІЯ_9 на позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. /а.с.94-95/.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд, вирішуючи виниклий спір, зважує на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до п. 2 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міноборони, наказами і директивами Міністра оборони та наказами і директивами начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил, іншими правовими актами, а також Положенням про ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Покладення на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки завдань, не передбачених законодавством, не допускається.

Відповідно до пункту 7 Положення Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Положення про районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються керівниками відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Позивач в адміністративному позові вказує, про неправомірність винесеної постанови стосовно нього, так як вона винесена з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, ґрунтується на неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення, позивача належним чином не повідомлено про виклик до ТЦК (повістку направлено за адресою, за якою він не зареєстрований).

Позивач самостійно оновив свої дані, належним чином позивача не було повідомлено про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вважав, що відповідач діяв не на підставі закону, а тому оскаржувана постанова повинна бути скасована, а провадження у справі закрито.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 210, 210-1, 211 КУпАП визначено ст. 235 КУпАП та Наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 року № 3 «Про затвердження Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення».

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 2101, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Стосовно оскаржуваної постанови суд вказує, що вона винесена стосовно позивача належним суб`єктом керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

З диспозиції ч. 3 ст. 2101 КУпАП, що інкримінується позивачу слідує, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 2101 КУпАП, є суспільні відносини у сфері виконання військового обов`язку і несення військової служби.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 2101 КУпАП щодо нашої ситуації полягає у порушенні законодавства про оборонну, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 2101 КУпАП характеризується наявністю вини, як у формі умислу, так і у формі необережності.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 2101 КУпАП є військовозобов`язані та призовники.

Аналізуючи вищезазначені норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що адміністративне правопорушення передбачене ст. 2101 КУпАП вчиняється з прямим умислом або з необережності.

Диспозиція ст. 2101 КУпАП сформульована, у формі бланкетної норми права, тобто норми права, яка не містить певних правил поведінки, зазначені правила встановлюються органами держави.

Зазначені в ній порушення (правила поведінки) регламентуються в Законі України «Про військовий обов`язок та військову службу», підпункт 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487, частинами 1 та 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункти 24, 34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 року № 560 під час дії особливого періоду.

Абз. 1 та 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно пунктів 1 та 2 порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ України від 30.12.2022 року № 1487 - Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном. Військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Частинами 1 та 2 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста. Громадяни, які перебувають у запасі і не призвані на військову службу або не залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, під час мобілізації можуть бути відповідно до закону залучені до виконання робіт, які мають оборонний характер. Громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність, виконують мобілізаційні завдання (замовлення) згідно з укладеними договорами (контрактами).

Так у пунктах 24, 34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою КМУ України від 16.05.2024 року № 560 зазначено, що у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.

Повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.

У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних.

У разі неуточнення протягом 60 днів резервістом або військовозобов`язаним своєї адреси місця проживання повістка може надсилатися на його адресу зареєстрованого/задекларованого місця проживання.

Повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ надсилається адресату протягом 48 годин після підпису повістки відповідним керівником. При цьому день явки за викликом резервіста або військовозобов`язаного з населеного пункту, що є адміністративним центром області, визначається протягом семи діб, а з інших населених пунктів - протягом десяти діб від дня надсилання повістки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Друк повісток, які сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та направлення їх військовозобов`язаним та резервістам засобами поштового зв`язку здійснюється Міноборони, обласними (Київським та Севастопольським міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки або державними підприємствами, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (в поліграфічній галузі), на підставі відповідних договорів, укладених між Міноборони, обласними (Київським та Севастопольським міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, призначеним оператором поштового зв`язку та/або державними підприємствами, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (в поліграфічній галузі). Організація друку повісток може здійснюватися за допомогою системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів та електронних інформаційних ресурсів державних підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (в поліграфічній галузі).

Порушення зазначених правил інкримінується позивачу.

В адміністративному позові позивач просить поновити строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.

З цього приводу суд зазначає, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає в себе, у тому числі, право доступу до правосуддя, право на захист особисто чи за участю представника.

Як вбачається з матеріалів, долучених до адміністративного позову, позивач дізнався про те, що його піддано адміністративному стягненню лише 15.07.2025 року, а саме отримав оскаржувану постанову, і він після того як отримав її (постанову) вчасно протягом десяти днів (21.07.2025 року) звернувся до компетентного суду.

Згідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

У відповідності до положень ст. 122 КАС України закон вимагає додержання процесуальних строків, зазначені положення є визначальними і в практиці Європейського Суду з прав людини, якою передбачено вимоги про юридичну визначеність оскаржуваних процесуальних рішень, складовою якої є обов`язковість рішень, які вступили в законну силу і дотримання учасниками судового провадження процесуальних строків.

Лише наявність поважних причин, які повинна довести особа, яка заявила клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, у відповідності до ст. 121 КАС України є підставою для поновлення пропущеного строку.

Приймаючи до уваги вищевикладене та з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання позивача про поновлення строку на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення та поновити йому зазначений строк.

З матеріалів справи по адміністративне правопорушення надісланої відповідачем слідує, позивачу за адресою АДРЕСА_1 було направлено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 14.00 годину 01.06.2025 року /а.с.91-92/.

Відповідно до витягу з реєстру станом на 11.06.2025 року позивач не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.90/.

17.06.2025 року на адресу позивача було направлено повідомлення про розгляд справи про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 2101 КУпАП, яке було отримано ним особисто, про що свідчить відповідна відмітка в повідомленні /а.с.87/.

30.06.2025 року на підставі постанови відповідача позивача було піддано адміністративному стягненню на суму 17000 грн. /а.с.94-95/, дану постанову позивач отримав 15.07.2025 року /а.с.27-28/.

Накладення стягнення за відсутності порушника належним чином повідомленого не може вважатись порушенням процесуального законодавства та положень ст. 268 КУпАП.

В розумінні частин 6, 7, 8 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику. Протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління та регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України (у частинi правопорушень, вчинених військовозобов`язаними Служби зовнішньої розвідки України), якщо особа подала відповідну заяву, в якій вона не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. У випадках, передбачених частинами шостою і сьомою цієї статті, уповноважені посадові особи після отримання підтвердних документів про отримання особою виклику або відповідної заяви виносять постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеної норми процесуального права суд не приймає до уваги твердження позивача з приводу не складання відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки у його випадку складання протоколу не є обов`язковим, окрім випадку визначеному у ч. 9 ст. 258 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 2772 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Повістка це пропозиція з`явитися до відповідного органу, для розгляду питань де особа є учасником. Ця пропозиція є обов`язковою і адресується тим учасникам, які повинні з`явитись за викликом.

В пунктах 16, 21, 23, 47 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 визначено, що керівники територіальних органів (підрозділів) поліції з набранням чинності Указом Президента України про оголошення (продовження) мобілізації та/або з отриманням розпорядження про проведення заходів мобілізації відповідного голови (начальника) обласної, Київської та Севастопольської міської, районної держадміністрації (військової адміністрації): забезпечують участь поліцейських у здійсненні заходів щодо оповіщення резервістів та військовозобов`язаних разом з представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або у складі груп оповіщення; організовують за зверненням територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ або розвідувальних органів України, адміністративне затримання та доставлення органів (підрозділів) поліції до зазначених центрів та органів резервістів та військовозобов`язаних, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Адміністративне затримання таких осіб здійснюється незалежно від їх місця перебування на військовому обліку. У такому разі особа доставляється до найближчого територіального центру комплектування та соціальної підтримки або органів СБУ, або відповідних підрозділів розвідувальних органів. За викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка). У разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. Якщо особа підлягає оповіщенню відповідно до розпорядження голови (начальника) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації) або відповідного керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про проведення заходів мобілізації чи виклик резервістів та військовозобов`язаних районного (міського) територіального центру комплектування, їй вручається повістка. У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину. Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності. Акт відмови від отримання повістки реєструється в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

З довідки про причини повернення/досилання містить відмітку, що адресат відсутній за вказаною адресою /а.с.91/, адреса зазначена Лікарняна, 26 с. Кам`янече.

В оскаржуваній постанові датованій 30.06.2025 року відповідач вказує місце проживання позивача АДРЕСА_2 /а.с.94-95/.

Відповідно до витягу Резерв плюс адресою проживання позивача зазначено АДРЕСА_2 /а.с.7/.

Дана інформація, стосовно місця реєстрації також зафіксована у паспорті на позивача, а саме прописана на відбитку штампу /а.с.11/.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити в тому числі найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 01.06.2025 року о 14.00 год. військовозобов`язаний ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщеним, не прибув на виклик за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у встановлений термін не повідомив про поважність причин своєї неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб, та в подальшому також не прибув на виклик у строк, що не перевищує десять календарних днів, чим порушив абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», підпункт 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487, частинами 1 та 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункти 24, 34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 року № 560 під час дії особливого періоду.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

В силу положень ст. 235 КУпАП органи територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 2101, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. ст. 251, 252 КУпАП начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності та виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення військовозобов`язаним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період.

У ст. 68 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

У ст. 65 Конституції України наголошується, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Дана норма кореспондується у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема в ній відображено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Разом з тим суд відмічає, що доказ повинен бути відносним та допустимим. Відносний доказ - це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи. Допустимим доказом є доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами.

Учасники адміністративного провадження, як і позивач так і відповідач, через свого представника відповідно надали докази на підтвердження обставин, викладених у позові так і спростування обставин, викладених у позові.

Відповідно до положень частин 2, 3 та 4 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд зазначає, що при складанні постанови про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 2101 КУпАП начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин адміністративного провадження, керуючись законом, повинен був оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку та прийняти відповідне процесуальне рішення, однак ним цього не було зроблено, чим було порушено вимоги ст. 280 КУпАП.

Відповідно до п. 32 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 №5 60, належним підтвердженням оповіщення є поштове відправлення, надіслане на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання.

Суд констатує, що позивач належним чином не був повідомлений відповідачем про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки повістка (виклик) була направлена за адресою, де позивач не проживав та не був зареєстрованим, і логічно він її не мав можливості отримати.

Ч. 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4)змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Отже притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що матеріалами адміністративної справи (належними та допустимими доказами) не доведено того, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 2101 КУпАП, і отже, на думку суду, відсутні суб`єктивна та об`єктивна сторони зазначеного правопорушення, які є обов`язковими складовими будь-якого адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги викладене, на переконання суду, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2101 КУпАП.

Підстава закриття в справі про адміністративне правопорушення у разі відсутності складу адміністративного правопорушення регламентована в п. 1 ст. 247 КУпАП.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про скасування оспорюваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача.

З приводу заявленого клопотання начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про передачу справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про визнання скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за підсудністю суд приходить до висновку про його відмову, оскільки позивач звернувся до суду з дотримання положень ч. 1 ст. 25 КАС України.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зважує на наступне.

П.1 ч. 3 ст. 132 КАС України вказує, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст. 57 КАС України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 1, 2 та 5 ст. 134 КАС України).

Виходячи із змісту ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн., також це було продубльовано його представником у клопотанні /а.с.129-130/.

Представником позивача долучено до матеріалів справи світлокопію договору від 11.06.2025 року про надання правничої (правової) допомоги, ордер адвоката, розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу та акт виконаних робіт, копію квитанції про прийняття оплати за надану правничу допомогу /а.с.131, 132, 134, 135, 136/.

Враховуючи характер спірних правовідносин, суть спору та заявлені позивачем вимоги, з дотриманням положень ст. 134 КАС України, суд приходить до обґрунтованого та виваженого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в сумі 5000 грн.

Окрім того з відповідача, у відповідності до положень ст. 139 КАС України, на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 19, 62, 65, 68 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Правилами військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487, Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 року № 560, Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, ст. ст. 1, 7, 9, 2101, 235, 245, 247, 251, 252, 254, 258, 268, 2772, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 6, 16, 19, 20, 25, 55, 77, 121, 122, 132, 134, 139, 229, 241, 242, 244, 245, 246, 250, 268, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про передачу справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за підсудністю відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати постанову № 34 від 30 червня 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 2101 КУпАП складену стосовно ОСОБА_1 .

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП - закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати понесені на правничу допомогу у сумі 5000 /п`ять тисяч/ грн.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1211 /одну тисячу двісті одинадцять / грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку передбаченому ст. 286 КАС України та розділом ІІІ глави 1 КАС України протягом десяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 15 вересня 2025 року.

Суддя: