Справа № 280/7269/25
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

15 вересня 2025 року Справа № 280/7269/25 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Артоуз О.О., перевіривши матеріали позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення майнової шкоди, відповідно до якої позивач просить суд:

стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РІІОКПП НОМЕР_3 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 на користь військової частини НОМЕР_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) кошти в сумі 536734,10 гривень (п`ятсот тридцять шість тисяч сімсот тридцять чотири гривні десять копійок), в рахунок відшкодування шкоди, завданої отриманням без належної на те правової підстави грошового забезпечення.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.08.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

08 вересня 2025 року на адресу суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду. Позивач наголошує на тому, що військова частина НОМЕР_1 з самого початку військового вторгнення військ російської федерації на територію України в повному складі - особовий склад, штаб, військова техніка, склади зброї та боєприпасів залишили пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ) та зайняла оборонні рубежі з метою протидії загарбнику та згодом перейшли в штурмові дії ворожих позицій противника на Херсонському напрямку. Після звільнення м. Херсон та частини Херсонської області вищим командуванням було прийняте рішення про передислокацію військової частини НОМЕР_1 в район виконання бойових завдань на Донецькому напрямку для протидії противнику на Покровському напрямку, де зараз знаходиться майже весь особовий склад військової частини. Позивач акцентує увагу суду на тому, що всі службові розслідування, якими підтверджено вину військовослужбовців та встановлено факти переплати коштів, проведено безпосередньо на лінії зіткнення ( АДРЕСА_5 ), судовий збір сплачено в смт. Межова Дніпропетровської області де і перебуває весь особовий склад військової частини, а не в пункті ППД військової частини. Крім того, військовослужбовці, які мають відповідні повноваження щодо проведення службових розслідувань (офіцери) також перебувають на бойових позиціях та у відрядженнях (фактор часу), що суттєво ускладнює дотримання строків, передбачених законом, та унеможливлює не лише звернення до суду, а й якісну підготовку відповідних юридичних документів (заперечення, скарги, позови, клопотання га інше) з посиланням на норми процесуального та матеріального права з відповідними посиланнями на правові висновки ВС та Великої Палати ВС. В ході постійних обстрілів командно-спостережного пункту частини неодноразово знищувалися противником засоби зв`язку, засоби інтернет зв`язку, оргтехніка та документація, що унеможливлювало командуванню військової частини НОМЕР_1 вчасно та без порушення процесуального строку, згідно Кодексу Адміністративного Судочинства України, здійснити свої процесуальні права. Вищезазначені аргументи дають підстави військовій частині НОМЕР_1 просити суд про поновлення строку подачі позову до суду за захистом своїх прав та законних державних інтересів, оскільки такий підхід буде відповідати принципу правової визначеності (res judicata) як складової верховенства права, а також законності - застосування норми закону, яка відповідає критерію якості, передбачуваності та досягнення легітимної мети.

Розглянувши у подану заяву про поновлення пропущеного строку звернення із значенням інших поважних підстав для поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом, суддя дійшов наступного висновку.

Згідно із ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями ч.2 ст.122 КАС України встановлено різні строки звернення до адміністративного суду для суб`єктів владних повноважень та для інших осіб.

Зокрема, абз. 2 ч.2 ст.122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

За усталеною практикою Верхового Суду, згідно постанов Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 818/1688/16 та від 12.12.2018 у справі №804/285/16, спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема, й питання відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

В свою чергу, згідно ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За таких обставин, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ч.5 ст.122 КАС України.

Висновки щодо необхідності застосування саме місячного строку, встановленого ч.5 ст.122 КАС України, для звернення до суду з адміністративним позовом даної категорії справ також наведені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 520/10571/2020, від 05.12.2024 у справі № 400/5284/22.

Також у постанові від 08.04.2025 у справі № 480/7981/24 Верховний Суд дійшов висновку, що перебіг строку звернення до суду з адміністративним позовом щодо стягнення майнової шкоди (в подібних правовідносинах), повинен визначатися саме відповідними нормами КАС України.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 1 статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09.12.2021 у справі № 9901/241/21, проаналізувавши положення частини п`ятої статті 122 КАС України, дійшла висновку, що нею встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби, однак такі не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, строк, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Без наявності строків на процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Верховний Суд в постанові від 20.12.2023 по справі № 420/4212/23 вказав, що особа, яка заявляє клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2024 по справі № 990/12/24.

Надаючи оцінку доводам представника позивача, викладеним у заяві про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У пункті 41 справи "Пономарьов проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що "Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків".

Такими процесуальними обов`язками учасників справи визначено, крім іншого, дотримання процесуального строку.

Відповідно до Закону України від 24.02.2022 № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" затверджено відповідний Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє і на даний час.

Згідно зі ст.1 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частинами 1 та 2 статті 26 Закону № 389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону № 389-VIII).

Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 № 990/115/22, постановах Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22, від 31.08.2023 у справі № 340/6025/22, від 12.10.2023 у справі № 560/2291/23.

Отже, між пропуском процесуального строку і введенням воєнного стану повинен бути безпосередній, прямий, причинний зв`язок та поновлення строку на подання позовної заяви до суду у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку, щодо того, яким саме чином запроваджені обмеження перешкоджали своєчасно звернутися з позовом до суду.

Тобто обставина введення на території України воєнного стану могла унеможливити дотримання такого строку позивачем за умови надання ним до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду з позовом, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку.

В той же час, позивачем жодних доказів на підтвердження неможливості подання позовної заяви внаслідок введення воєнного стану в Україні у встановлені ст.122 КАС України строки не надав.

Суд звертає увагу на те, що підстави для звернення до суду виникли у військової частини ще у травні 2024 року коли наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.05.2024 № 230 «Про підсумки службового розслідування» остаточно встановлено наявність факту переплати відповідачу грошового забезпечення та прийнято рішення про необхідність проведення претензійної роботи щодо стягнення з ОСОБА_1 переплаченого грошового забезпечення, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. При цьому дана позовна заява направлена на адресу суду засобами поштового зв`язку лише 15.08.2025, тобто більш ніж через рік з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Суд зазначає, що у ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання (організації) внутрішніх процедур. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись раніше згаданого принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Таким чином, позивач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на розгляд справи, повинен забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону і суду, зокрема, стосовно строку подання позовної заяви, її форми та змісту, для чого, як особа, зацікавлена у її поданні, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання позову.

Суд не заперечує факту участі особового складу військової частини у воєнних діях, між тим зазначає, що питання підготовки позовної заяви відноситься до компетенції юридичної служби частини, а її підписання - командира військової частини або уповноваженої ним особи. Проте, з огляду на те, що позивачем не надано суду доказів перебування всього особового складу та вказаних осіб у зоні ведення бойових дій, що перешкоджало позивачу вчасно реалізувати своє право на звернення до суду, беручи до уваги той факт, що ППД військової частини знаходиться поза межами зони безпосередніх бойових дій, суд вважає безпідставними посилання на виконання частиною бойових завдань як на підставу поважності причин строку звернення до суду.

Окрім того, суд враховує також те, що позивачем було організовано та проведено в травні 2024 року службові розслідування по факту переплати ОСОБА_1 та ряду інших військовослужбовців грошового забезпечення, відповідно у військової частини були наявні як посадові особи з необхідною кваліфікацією задіяні не лише в заходах з протидії загарбнику так і можливість забезпечити виконання не ними завдань відмінних від бойових.

З приводу доводів позивача про сплату судового збору та проведення службових розслідувань не в місці постійної дислокації військової частини суд вважає, що вказане не свідчить про неможливість повноцінного виконання керівництвом військової частини та юридичною службою своїх посадових обов`язків в місці тимчасового знаходження підрозділів.

Відтак, причини пропуску строку звернення до суду з вказаними позовними вимогами, зазначені позивачем у наданій заяві, суддя вважає неповажними. Належних доказів на підтвердження обставин викладених в заяві, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, позивач суду не надав.

Згідно з ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки позивачем не усунено недоліків позовної заяви, а підстави наведені представником позивача суддею визнано неповажними підставами для поновлення строку звернення до суду з цим позовом, та подана заява про поновлення строків не містить зазначення інших поважних підстав для поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення такої заяви та наявність підстав для повернення позовної заяви.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 122-123, 160, 161, 167, 169, 171, 243, 248 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення майнової шкоди - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення позовної заяви та позовну заяву надіслати особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви, згідно ч. 8 ст. 169 КАС України, не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили у порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала виготовлена та підписана 15 вересня 2025 року.

Суддя О.О. Артоуз