Справа № 460/11394/25
Суддя: О.О. Максимчук
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 вересня 2025 рокум. Рівне№460/11394/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позицій учасників справи

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з вказаним адміністративним позовом (позовною заявою) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач-2), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача-2 щодо ухвалення рішень від 19.02.2025 року №07 (реєстраційний №6146/03-16 від 20.02.2025 року) та від 14.04.2025 року №07 (реєстраційний №12898/03-16 від 15.04.2025 року) про відмову у призначенні з 16.01.2025 року пенсії за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зменшенням пенсійного віку за нормами ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також скасувати рішення відповідача-2 від 19.02.2025 року №07 (реєстраційний №6146/03-16 від 20.02.2025 року) та від 14.04.2025 року №07 (реєстраційний №12898/03-16 від 15.04.2025 року);

- зобов`язати відповідача-2 призначити позивачу з 16 січня 2025 року пенсію зо нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зменшенням пенсійного віку за нормами ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також зобов`язати відповідача-1 забезпечити виплату позивачу з 16 січня 2025 року пенсії, призначеної за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зменшенням пенсійного віку за нормами ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Обґрунтовуючи свій позов, позивач зазначає про те, що звернувся до пенсійного органу за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-ХІІ), однак отримав відмову у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання. Звертає увагу, що відповідач-2 не врахував до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення період роботи в Рівненській митниці, однак факт підпорядкування до певного підрозділу Рівненської митниці не свідчить, що позивач безпосередньо перебував у центральному апараті Рівненської митниці у м. Рівне, так як зона діяльності Рівненської митниці розповсюджується на всю територію Рівненської області. Зауважує, що проживала та здійснювала свої посадові обов`язки в м. Дубровиця та Дубровицькому районі. Позивач також зазначає, що в період з 1978 по 1986 роки навчалась в м. Дубровиці, водночас такий період навчання відповідачем-2 також протиправно не врахований до періоду проживання позивача в забрудненій зоні. Вказує, що наявність статусу особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи категорії 3 є підтвердженням проживання станом на 01.01.1993 не менше трьох років. Відтак, вважає рішення відповідача-2 протиправним, а тому просить позовні вимоги задовольнити повністю.

29.07.2025 від відповідача-2 надійшов відзив. В своїх запереченнях щодо позовної заяви вказує, що в заміну рішення про призначення пенсії від 26.03.2025, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, відповідно до частини 2 статті 55 Закону № 796-ХІІ, 14.04.2025 прийнято рішення № 07 про відмову в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку, у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання/роботи у зоні гарантованого добровільного відселення. Вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не підтверджено достатній період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення.

04.08.2025 від відповідача-1 надійшов відзив. Заперечуючи щодо позовних вимог зазначає, що дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є відповідач-2. Зазначає, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту статті 55 Закону №796-ХІІ, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Відповідно до ч. 3 ст. 44, ст. 64 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV, на підставі наказу Головного управління ПФУ в Рівненській області від 01.05.2025 № 541 та направлення від 02.05.2025 № 2329/КПР проведено перевірку достовірності видачі довідки № 138 від 10.02.2025 року. Під час перевірки виявлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована у м. Дубровиця з 25.08.1990 по 10.04.1997 роки. Оскільки позивачем не підтверджено достатнього періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ відсутнє. З огляду на вказане відповідач-1 зазначає про те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

Позовна заява подана позивачем до суду 04.07.2025 у паперовій формі шляхом направлення засобами поштового зв`язку, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 04.07.2025.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2025 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.

Ухвалою від 07.07.2025 суд зазначену позовну заяву залишив без руху, встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю 10 днів з дня вручення позивачу цієї ухвали та встановив позивачу спосіб усунення недоліків вказаної позовної заяви, а саме шляхом подання позивачем заяви із обґрунтуванням та доказами наявності передбачених законом підстав для звільнення позивача від сплати судового збору або подання позивачем до суду оригіналу платіжного документа про сплату позивачем за подання позовної заяви до Рівненського окружного адміністративного суду судового збору у сумі 1211,20 грн.

10.07.2025 на виконання ухвали суду від 07.07.2025 позивач подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору у сумі 1211,20 грн.

Ухвалою від 14.07.2025 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановив відповідачам п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов.

Відповідачі скористалися правом на подання відзивів на позовну заяву та подали 29.07.2025 та 04.08.2025 до суду відзиви, у яких відповідачі виклали свої заперечення проти позову.

На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.

ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дубровиця Дубровицького (нині Сарненського) району Рівненської області, є громадянкою України, має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_1 , виданим позивачу 14.10.2003 Рівненською обласною державною адміністрацією.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Дубровицької міської ради від 10.02.2025 №138 позивач зареєстрована в м. Дубровиця Сарненського району Рівненської області в період з 14.04.1989 по 25.08.1990, з 25.03.2014 по даний час, територія даного населеного пункту віднесена до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106.

Після досягнення віку 54 роки, позивач 11.02.2025 звернулась до Пенсійного фонду України з заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на 6 років.

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.02.2025 року №07, за результатами розгляду якої позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

19.03.2025 позивач повторно звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку.

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії було розглянуто 14.04.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та прийнято рішення №07, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону №796-ХІІ, у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання/роботи у зоні гарантованого добровільного відселення. Період постійного проживання або постійної роботи у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі довідки про реєстрацію місця проживання особи від 10.02.2025 № 138 та трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.08.1989, у позивачки становить 7 років 11 місяців 28 днів, в тому числі станом на 01.01.1993 року (з 14.04.1989 по 01.01.1993), становить 3 роки 8 місяців 18 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 3 роки. Період постійного проживання або постійної роботи у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі довідки про реєстрацію місця проживання особи від 10.02.2025 № 138 та трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.08.1989, у позивачки становить 7 років 11 місяців 28 днів, в тому числі станом на 01.01.1993 року (з 14.04.1989 по 01.01.1993), становить 3 роки 8 місяців 18 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 3 роки. До періоду постійного проживання (постійної роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано: - період навчання в м. Дубровиця, Дубровицького району, Рівненської області з 26.04.1986 по 20.06.1986, згідно довідки №125 від 12.03.2025року, оскільки не зазначено факт постійного проживання позивачем у зоні гарантованого добровільного відселення; - період роботи в Рівненської митниці з 11.04.1997 по 31.12.2014, згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.08.1989, оскільки м. Рівне не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Страховий стаж особи становить 38 років 4 місяці 2 дні.

Позивач не погоджується з такими рішеннями відповідача-2, а тому звернувся до суду із адміністративним позовом (позовною заявою) у цій справі з наведеними вище позовними вимогами до відповідачів.

Отже у цій справі, яка розглядається судом, предметом спору є визнання протиправними дії відповідача-2 щодо ухвалення рішень від 19.02.2025 року №07 та від 14.04.2025 року №07 про відмову у призначенні з 16.01.2025 року пенсії за нормами ст. 55 Закону №796-ХІІ, а також скасувати рішення відповідача-2 від 19.02.2025 року №07 та від 14.04.2025 року №07; зобов`язання відповідача-2 призначити позивачу з 16 січня 2025 року пенсію за нормами ст. 55 Закону №796-ХІІ та зобов`язання відповідача-1 забезпечити виплату позивачу з 16 січня 2025 року пенсії, призначеної за нормами ст. 55 Закону №796-ХІІ.

4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.

Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону №1058-ІV.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон №796-XII.

Згідно зі статтею 49 Закону №796-XI, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 55 Закону №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення. Відповідно до частини 1 статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 статті 55 Закону №796-XII прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону №1058-ІV і цього Закону. Згідно з п.13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Обов`язковою умовою наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи до 01 січня 1993 року (у зоні гарантованого добровільного відселення - протягом трьох років). Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Отже, період проживання та/або праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01 січня 1993 року необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року. Подібні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-ІV, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, далі - Порядок №22-1).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з абзацом 9 підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Статтею 14 Закону №796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (частина 3 статті 65 Закону №796-XII).

Відповідно до статті 15 Закону №796-XII довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Видача посвідчень проводиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що позивачу видано довідку Рівненською обласною державною адміністрацією 14.10.2003, відповідно до якої позивач належить до громадян, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ.

Водночас, суд відхиляє доводи позивача про те, що наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-XII та вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території. Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 11.11.2024 у справі №460/19947/23 та від 18.03.2025 у справі № 460/27065/23.

Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17 та від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 №398/494/17, від 17.05.2021 №336/6218/16-а, від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

Верховний Суд у постановах від 19 вересня 2019 року у справі №556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі №500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі №460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі №500/551/23, від 11 листопада 2024 року у справі №460/19947/23 дійшов до висновків про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку згідно з рішеннями ГУ ПФУ в Донецькій області від 19.02.2025 та від 14.04.2025 №07 є відсутність необхідного періоду проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення. В рішеннях зазначено, що період постійного проживання або постійної роботи у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі довідки про реєстрацію місця проживання особи від 10.02.2025 № 138 та трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.08.1989, у позивачки становить 7 років 11 місяців 28 днів, в тому числі станом на 01.01.1993 року (з 14.04.1989 по 01.01.1993), становить 3 роки 8 місяців 18 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 3 роки.

Водночас, до періоду постійного проживання (постійної роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано: - період навчання в м. Дубровиця, Дубровицького району, Рівненської області з 26.04.1986 по 20.06.1986, згідно довідки № 125 від 12.03.2025року, оскільки не зазначено факт постійного проживання позивачкою у зоні гарантованого добровільного відселення; - період роботи в Рівненської митниці з 11.04.1997 по 31.12.2014, згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.08.1989, оскільки м. Рівне не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Отже, ключовим питанням у цій справі є підтвердження належними та допустимими доказами факту фізичного перебування позивача на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

В ході розгляду справи суд встановив, що відповідно до довідки виконавчого комітету Дубровицької міської ради від 10.02.2025 №138 позивач зареєстрована в м. Дубровиця Сарненського району Рівненської області в період з 14.04.1989 по 25.08.1990, з 25.03.2014 по даний час, територія даного населеного пункту віднесена до зони гарантованого добровільного відселення згідно з постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутня інформація про те, що станом на дату прийняття оскаржуваних рішень відповідна довідка була відкликана, будь-якими суб`єктами оскаржена та відповідним органом скасована, а тому слугує належним доказом у справі та підтверджує факт проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення у вищевказаний період

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18), які є обов`язковими для врахування судом в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України.

Відповідач-1 в обгрунтування заперечень на позовну заяву звертає увагу на проведену ним 08.05.2025 перевірку достовірності документів, виданих для оформлення пенсій. Зокрема, в матеріалах справи наявний акт перевірки достовірності документів, виданих для оформлення пенсій від 08.05.2025 №1400-1002-1/2794 з якого вбачається, що головним спеціалістом відділу контрольно-перевірочної роботи управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України Рівненській області Кощей Юлією Валеріївною проведено перевірку достовірності відомостей, зазначених в довідці про факт реєстрації в зоні гарантованого добровільного відселення від 10.02.2025 № 138, виданої Дубровицькою міською радою. У висновках вказаного акту йдеться, що під час перевірки виявлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована у м. Дубровиця з 25.08.1990 по 10.04.1997. Підтвердити період реєстрації з 11.04.1997 по 19.03.2014 не можливо, оскільки відповідно до трудової книги НОМЕР_2 ОСОБА_1 працює у Рівненській митниці з 11.04.1997 по даний час. Рекомендовано надати оновлену довідку.

Щодо вказаної перевірки та висновків акту відповідача-1, суд зазначає що така перевірка проведена відповідачем-1 08.05.2025, тоді як оскаржувані рішення відповідача-2 винесені 19.02.2025 та 14.04.2025. Суд зауважує, що відповідачем-2 під час винесення спірних рішень не було ініційовано проведення такої перевірки, а висновки вказаного акту не були предметом оцінки відповідачем-2 під час винесення оскаржуваних рішень, з огляду на відсутність такого акту на момент їх винесення. Отже, така перевірка не може слугувати належним доказом обгрунтованості оскаржуваних рішень відповідача-2. З рішення відповідача-2 від 14.04.2025 №07 вбачається, що період постійного проживання або постійної роботи позивача у зоні гарантованого добровільного відселення було встановлено виключно на підставі довідки про реєстрацію місця проживання особи від 10.02.2025 № 138 та трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.08.1989.

З наявної в матеріалах справи трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 01.08.1989 судом встановлено, що позивач починаючи з 18.10.1994 працює в органах митної служби. Зокрема, згідно запису №4 позивач призначена інспектором митного поста «Удрицьк» Дубровицької митниці. Згідно запису №7 вбачається, що позивач з 10.04.1997 була звільнена з посади у зв`язку з ліквідацією митниці та надалі 11.04.1997 призначена інспектором аналітичного сектору відділу по боротьбі з конрабандою та порушеннями митних правил Рівненської митниці (запис №8).

З наявної в матеріалах справи довідки Рівненської митниці від 18.03.2025 №7.13-1/12/10-12/1718 вбачається, що Указом Президента України від 29 листопада 1996 року № 1145/96 «Про Державну митну службу України» на базі Державного митного комітету України, що ліквідовувався, утворено Державну митну службу України (далі - Держмитслужба), як центральний орган виконавчої влади. Відповідно до цього Указу Держмитслужба є правонаступником ліквідованого Державного митного комітету України стосовно його зобов`язань, прав та обов`язків. Наказами Державної митної служби України від 29.11.1996 року №477-к «Про ліквідацію митних установ Державного митного Комітету України», від 20.12.1996 року №564 «Про створення регіональних митниць та митниць Державної митної служби України» створено Рівненську митницю на базі ліквідованих Рівненської та Дубровицької митниці.

Відповідно до Наказу Державної митної служби від 16.05.1997 №210 «Про перехід Державної митної служби України на нові коди митних установ», з метою впорядкування діяльності митних установ та їх статистичної і фінансової звітності, а також на виконання наказів Державної митної служби України від 20 грудня 1996 року № 564 "Про створення регіональних митниць та митниць Державної митної служби України" і від 29 січня 1997 року №37 "Про створення митних постів Державної митної служби України" наказано з 1 червня 1997 року перейти на використання кодів митних установ, встановлених наказами Держмитслужби від 20 грудня 1996 року №564 та від 28 січня 1997 року №37. Згідно додатку до вказаного Наказу, зокрема пункту 12 вбачається, що назва митниці «Дубровиця» з кодом 21200 змінюється на нову назву митниці «Рівненська» з кодом 20400.

З огляду на вказане, суд погоджується з доводами позивача щодо того, що факт підпорядкування до певного підрозділу Рівненської митниці не свідчить, що позивач безпосередньо перебуває та працює в м. Рівне, так як зона діяльності Рівненської митниці розповсюджується на територію Рівненської області, а Рівненську митницю було створено на базі ліквідованих Рівненської та Дубровицької митниці, тобто фактично змінилась лише назва митниці, як це видно з Наказу від 16.05.1997 №210. Окрім того, з акту перевірки достовірності документів, виданих для оформлення пенсій від 08.05.2025 №1400-1002-1/2794 видно, що під час перевірки було використано картку форми «Б» АДРЕСА_1 та трудову книжку НОМЕР_2 , на підставі яких було сформовано висновок, що підтвердити період реєстрації з 11.04.1997 по 19.03.2014 неможливо, оскільки відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 позивач працює у Рівненській митниці. Водночас, жодних інших документів перевіркою не використовувалось, що не може свідчити про достовірність інформації щодо проживання позивача поза межами зони гарантованого добровільного відселення, а такі висновки відповідача-1 є лише його припущенням, без посилання на відповідні докази щодо таких висновків.

Суд зауважує, що відповідно до приписів статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Згідно з підпунктом 5 п. 6 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280, Пенсійний фонд України для виконання покладених на нього завдань має право: проводити планові, а у випадках, передбачених законом, позапланові перевірки у роботодавців та інших осіб бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів щодо достовірності відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб або для призначення пенсій, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час таких перевірок. При цьому, у випадку виникнення сумніву щодо достовірності відомостей про умови роботи особи, яка претендує на отримання пенсії, чи правильності нарахування пенсії, згідно з ч. 1 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», підпункту 5 п. 6 Положення про Пенсійний Фонд України органи, що призначають пенсії, вправі проводити перевірки, в тому числі щодо достовірності відомостей, зазначених в уточнюючих довідках. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 442/5949/16-а.

У той же час, матеріали справи не містять доказів витребування відповідачем-2 будь-яких документів від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб з метою з`ясування періодів роботи чи проживання позивача в забрудненій зоні, які б підтвердили або спростували певну інформацію, зокрема щодо періодів проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення за місцем його реєстрації.

Судом вже зазначалось вище, що за змістом частин третьої та четвертої статті 15 Закону №796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Довідкою про період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю від 10.02.2025 № 138, яка видана виконавчим комітетом Дубровицької міської ради, підтверджується факт реєстрації позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з 14.04.1989 по 25.08.1990 та з 25.03.2014 по даний час.

Така довідка, згідно зі змісту заяв по суті, є чинною та не скасованою у встановленому законом порядку, а тому приймається до уваги судом при вирішенні справи по суті.

Суд також враховує висновки Верховного Суду викладені в постанові від 09.07.2024 у справі №240/16372/23 зазначив, що за змістом статті 15 Закону №796-XII підставою для визначення статусу особи як потерпілої від Чорнобильської катастрофи, яка проживає на забрудненій території, є довідка про період проживання на цій території, яка видається органом місцевого самоврядування. Отже, відомості трудової книжки та диплому не можуть спростувати факту постійного проживання позивачки в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, що підтверджено відповідною довідкою органу місцевого самоврядування, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Отже суд зауважує, що слід зарахувати період з 11.04.1997 по 31.12.2014, до періоду проживання позивача в забрудненій зоні, відповідно до довідки від 10.02.2025 № 138.

Наведене у сукупності вказує на помилковість висновків ГУ ПФУ в Донецькій області у рішеннях від 19.02.2025 та від 14.04.2025 №07 про те, що у позивача відсутній необхідний період проживання/роботи у зоні гарантованого добровільного відселення.

При цьому, зі змісту оскаржуваних рішень відповідача-2 вбачається, що не є спірним період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993, зокрема в рішеннях зазначено, що позивач станом на 01.01.1993 прожив в забрудненій зоні 3 роки 8 місяців 18 днів.

У рішенні від 14.04.2025 №07, яке прийнято на зміну рішення про призначення пенсії від 26.03.2025 вказано про наявність у позивача 38 років 4 місяці 2 дні страхового стажу, тобто умова щодо страхового стажу відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, виконується та не є спірною підставою в цій справі.

Разом з тим, при вирішенні позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує, що відповідач ГУ ПФУ в Донецькій області при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ обмежився лише дослідженням періоду проживання (роботи) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення, та констатувавши, що достатній період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення для призначення такого виду пенсії у позивача відсутній, з цих підстав відмовив у призначенні пенсії згідно із оскаржуваними рішеннями.

З урахуванням наведеного, за відсутності правової оцінки, наданої територіальним органом Пенсійного фонду України щодо наявності усіх умов для надання позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ (у цьому випадку щодо наявності правових та фактичних підстав для зменшення позивачу пенсійного віку на 6 років), суд позбавлений у межах цієї справи можливості дійти категоричного висновку про наявність/відсутність у позивача права на призначення вказаної пенсії. Саме до повноважень органів ПФУ віднесено зарахування певних періодів проживання та трудової діяльності до страхового стажу для призначення пенсій, тоді як суд такі повноваження не може перебирати та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю рішень про призначення/відмову у призначенні пенсій.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу IV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Так, у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Донецькій області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення.

Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання призначити пенсію є саме ГУ ПФУ в Донецькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву позивача про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову.

Відтак, позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії належить задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

5. Розподіл судових витрат.

З огляду на приписи чинного законодавства при зверненні до суду із позовною заявою у цій справі позивач сплатив до бюджету судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним документом. З урахуванням наведеного та оскільки суд визнав по суті обґрунтованою позовну вимогу позивача щодо визнання протиправною відмови відповідача-2 та зобов`язання його до вчинення певних дій, то понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у зв`язку із розглядом справи (за подання позовної заяви) підлягають присудженню на його користь у розмірі 2422,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2.

Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.02.2025 року №07 та від 14.04.2025 року №07 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку за нормами статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: вул. Олександра Борисенка, 7, м. Рівне,Рівненський р-н, Рівненська обл., 33028, ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Краматорський р-н, Донецька обл., 84122, ).

Суддя Олександр МАКСИМЧУК