Справа № 420/11334/25
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/11334/25

Категорія:106000000 Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:07.07.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою НОМЕР_1 загону морської охорони (військової частини НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 загону морської охорони (військової частини НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до НОМЕР_1 загону морської охорони (військової частини НОМЕР_2 ) (далі в/ч НОМЕР_2 ), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації для відшкодування суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 60 446,44 грн, що був утриманий з донарахованого грошового забезпечення, яке виплачено на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі №420/28623/24;

- стягнути з в/ч НОМЕР_2 60 446,44 грн грошової компенсації для відшкодування суми податку на доходи фізичних осіб, що утриманий з донарахованого грошового забезпечення, яке було виплачено на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі №420/28623/24, на його користь.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що 07 березня 2025 року відповідач на виконання рішення суду виплатив йому грошове забезпечення зі збільшеного посадового окладу та окладу за військовим званням. Проте таку виплату здійснено з утриманням податку з доходів фізичних осіб (далі ПДФО) у сумі 60 446,44 грн.

Позивач зазначив, що на підставі положень Постанови Кабінету Міністрів України №44 від 15 січня 2004 року "Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу" (далі Порядок №44) та п.168.5 ст.168 ПК України військовослужбовець, звільнений з військової служби, має право на виплату грошової компенсації за утриманий ПДФО з грошового забезпечення в період проходження ним військової служби.

Позивач вказав, що він не може бути позбавлений права на компенсацію суми ПДФО, оскільки несвоєчасна виплата грошового забезпечення у належному розмірі (не в день звільнення позивача та проведення з ним розрахунку) сталася з вини відповідача.

Відповідач позов не визнав, та зазначив, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Додатково представник в/ч НОМЕР_2 зазначив, що перерахунок та виплата грошового забезпечення проводилися на виконання рішення суду, а не виплачувалося саме грошове забезпечення, тому ця виплата не є грошовим забезпеченням та не пов`язана з виконанням обов`язків несення служби, а має характер разової виплати. Відтак на неї не поширюються положення п.168.5 ст.168 ПК України, а також положення Порядку №44 щодо компенсації сум ПДФО.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення, яке нараховане на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року по справі №420/28623/24.

Зобов`язано в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення, яке нараховане на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року по справі №420/28623/24.

Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог

В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_2 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою той факт, що нараховані та виплачені в/ч НОМЕР_2 грошові кошти ОСОБА_1 на виконання рішення не є грошовим забезпеченням, а тому судом застосовані норми матеріального права, які не мали бути застосовані;

- жодними діями (бездіяльністю) в/ч НОМЕР_2 не були порушені законні права та інтереси позивача щодо оподаткування нарахованої йому виплати за рішенням суду;

- в/ч НОМЕР_2 було правомірно утримано з нарахованої на виконання рішення суду податок на доходи фізичних осіб, а тому вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та незаконними, а висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що доводи апеляційної скарги необґрунтовані та суперечать правовим нормам діючого законодавства, а тому не апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги в/ч НОМЕР_2 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 являється учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 08 серпня 2019 року.

Згідно з витягом з послужного списку позивач в період з 23 листопада 2018 року по 12 липня 2014 року проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 .

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 №355-ОС від 10 липня 2024 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, у зв`язку зі звільненням на підставі п.п. "б" п.3 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон №2232-XII), а саме за станом здоров`я - за наявності інвалідності.

Позивач, вважаючи, що йому виплачувалось грошове забезпечення не в повному розмірі, звертався до суду з позовом до в/ч НОМЕР_2 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року по справі №420/28623/24, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом 01 січня календарного року у відповідні роки на відповідний тарифний коефіцієнт. Зобов`язано в/ч НОМЕР_2 здійснити перерахунок з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року сум грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1 , з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року.

На виконання вказаного рішення суду виплачено позивачу 258 576,47 грн грошового забезпечення.

Згідно з довідками-розрахунками перерахунків грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року з позивача утримано:

- за 2020 рік - військовий збір 1 860,54 грн та ПДФО 6 697,96 грн;

- за 2021 рік - військовий збір 3 641,07 грн та ПДФО 13 107,83 грн;

- за 2022 рік - військовий збір 6 027,71 грн та ПДФО 21 699,74 грн;

- за 2023 рік - військовий збір 5 261,37 грн та ПДФО 18 940,91 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати під час виплати грошового забезпечення на виконання рішення суду компенсації ПДФО у розмірі 60 446,44 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки при належному виконанні відповідачем своїх зобов`язань та виплаті позивачу грошової допомоги при звільненні в повному розмірі грошова компенсація у розмірі суми ПДФО, утриманого з грошового забезпечення, мала бути виплачена позивачу одночасно з виплатою йому грошової допомоги при звільненні за наявності у позивача статусу військовослужбовця.

Суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації сум ПДФО, утриманого з грошового забезпечення, яке нараховане на виконання рішення суду

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Постанови Кабінету Міністрів України №44 від 15 січня 2004 року "Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу"

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1-3 ст.9 Закону України №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум ПДФО, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі грошова компенсація), визначено Порядком №44.

Пунктами 2, 3 Порядку №44 передбачено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Пунктами 4, 5 Порядку №44 передбачено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми ПДФО, утриманого з грошового забезпечення.

Верховний Суд у постанові від 27 липня 2023 року у справі №380/813/22 зазначив, що аналіз п.2-3 Порядку №44 дає підстави для висновку, що грошова компенсація сум ПДФО, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми ПДФО, утриманого з грошового забезпечення.

Також у постанові від 26 березня 2020 року по справі №813/189/18 Верховний Суд зазначив, що компенсація ПДФО відноситься до компенсаційних платежів і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян, зокрема, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Верховний Суд дійшов висновку, що нарахування та виплата грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку позивачу має бути проведена відповідачем з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку №44.

Аналогічний підхід застосований Верховним Судом у постанові від 27 липня 2023 року у справі №380/813/22.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі ч.5 ст.242 КАС України суд по цій справі враховує правовий висновок Верховного Суду та вважає, що компенсація ПДФО як окрема гарантія соціального захисту осіб рядового і начальницького складу підлягає нарахуванню та виплаті одночасно з виплатою грошового забезпечення, на яке військовослужбовець мав право.

Вищевикладене спростовує доводи в/ч НОМЕР_2 , що ПДФО не підлягає компенсації, у зв`язку з тим, що виплата грошового забезпечення на виконання рішення суду не пов`язана з виконанням обов`язків несення служби.

У справі №825/761/17 Верховний Суд зазначив, що оскільки при належному виконанні відповідачем своїх зобов`язань та виплаті позивачу грошової допомоги при звільненні в повному розмірі грошова компенсація у розмірі суми ПДФО, утриманого з грошового забезпечення, мала бути виплачена позивачу одночасно з виплатою йому грошової допомоги при звільненні за наявності у позивача статусу військовослужбовця.

Вказана правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 29 липня 2020 року у справі №814/142/17.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації сум ПДФО, утриманого з грошового забезпечення, яке нараховане на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року по справі №420/28623/24.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 загону морської охорони (військової частини НОМЕР_2 ) залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.