Справа № 640/16377/19
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2025-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року справа № 640/16377/19
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшли матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19), в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення №3-2615 від 26.04.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю рішення відповідача про нарахування податкового зобов`язання по земельному податку, оскільки заперечує факт набуття ним права власності та/або право користування на земельні ділянки у встановленому законом порядку, та вказує на відсутність у Державному земельному кадастрі записів про зареєстровані за ним на праві власності та/або користуванні земельні ділянки. За наведених обставин позивач вбачає відсутність правових підстав для сплати ним земельного податку за земельну ділянку під належними йому нежилим приміщенням (підвал) у багатоквартирному жилому будинку. При цьому, зазначив, що відповідачем був використаний у формулі під час нарахування земельного податку невідомий коефіцієнт, що призвело до нарахування позивачу недостовірної суми земельного податку.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, підтримавши доводи, викладені у відзиві на адміністративний позов, зазначивши, що спірна сума земельного податку була розрахована відповідно до норм п. 287.8 ст. 287 Податкового кодексу України на земельну ділянку, що розташована під належним позивачу на праві приватної власності нежитловим приміщенням у багатоквартирному будинку. Також у відзиві детально здійснено розрахунок податку.

ОСОБА_1 з 25.10.2016 є власником нерухомого майна, а саме, нежитлового підвального приміщення загальною площею 134.10 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 .

Головним управлінням ДФС у м. Києві 26.04.2019 на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України винесено податкове повідомлення - рішення №3-2615, яким нараховано податкові зобов`язання по сплаті земельного податку з фізичних осіб у сумі 18922,43гривень.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За змістом підпунктів 14.1.72 та 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Пунктом 270.1 статті 270 Податкового кодексу України визначено, що об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Відповідно до пункту 287.8 статті 287 Податкового кодексу України, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (пункт 274.1 статті 274 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України, на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Абзацу 1 пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України встановлено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному ст. 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Статтею 289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Суд звернув увагу, що доказів розрахунку земельного податку за спірним податковим повідомленням - рішенням у відповідності до вищевказаних вимог податкового законодавства, зокрема, визначення пропорційності належної позивачу частки земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомості, відповідачем не надано.

Власники будівель, споруд (їх частини), що розташовані на земельній ділянці, сплачують податок за земельні ділянки на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, натомість, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У відповідності до пп. 3 п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до розрахунку контролюючого органу наведеного у відзиві, сума земельного податку за 2019 рік, за земельну ділянку позивача, площею 102,50 кв.м становить 2163,35 х 102,5 х 1,5 х 3 х 1,249 х 1,433 х 1,06, де: - 102,50 кв. м - площа земельної ділянки; - 2163,35 - грошова оцінка за 1 кв. м; - 3 - функціональний коефіцієнт; - 1,5 - узагальнюючий локальний коефіцієнт; - 1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Держземагенства від 14.01.2015 №6 -28-0 22-215/2-15; - 1,433 - коефіцієнт індексації грошової, відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 №6-28-0.22-201/2-16 "Про індексацію нормативної грошової оцінки земель"; - 1,06 - коефіцієнт індексації грошової оцінки (відповідно до порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого витягом з листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.01.2017 року №22-28-0.22-443/2-17 "Про індексацію нормативної грошової оцінки земель"); - 3 % - відсоток ставки земельного податку, відповідно до п. 5 додатку 3 "Положення про плату за землю в місті Києві" до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629.

При цьому, нормативна грошова оцінка за 1 кв. м, яка бралась відповідачем для розрахунку земельного податку за 2019 рік, становить 2163,35 грн., що розраховано відповідачем на підставі пункту 2 рішення Київської міської ради "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва та Порядку її визначення" від 26 липня 2007 року №43/1877.

Разом з тим, податковий орган не наділений повноваженнями щодо самостійного визначення нормативно грошової оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Земельного кодексу України, Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Також, при визначені площі земельної ділянки, за яку визначено грошове зобов`язання, відповідачем в розрахунку зазначено 102,50 кв. м, що не відповідає площі приміщень, яке на праві власності належать позивачеві та ненаведено розрахунок обрахунку даної площі у відсотковому співвідношенні, що в свою чергу свідчить про неправомірність визначення площі земельної ділянки, яка є базою для нарахування земельного податку.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відтак, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про ненадання відповідачем доказів на підтвердження правильності розрахунку суми грошового зобов`язання, визначеного у спірному податковому повідомленні-рішенні є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №826/14191/16, від 05.02.2021 у справі №826/16051/16 та від 26.04.2021 у справі №806/996/16.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 5, 6, 14, 77, 134, 241-246, 255, 263, 295, 370 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 26.04.2019 №3-2615.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя Петро ПАЛАМАР