Справа № 240/16171/24
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року м. Житомир справа № 240/16171/24

категорія 112030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 щодо виплати грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести виплати грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №884 від 30 листопада 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має право на отримання виплат, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх", оскільки є матір`ю безвісти зниклого військовослужбовця - ОСОБА_2 . Вважає протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 щодо виплати грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

25.09.2024 через систему "Електронний суд" представником Військової частини НОМЕР_1 подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що військова частина діяла правомірно, відповідно до чинного законодавства України і ознак протиправності у її діях немає.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому викладено пояснення, аналогічні до змісту позову.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 262, частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю військовослужбовця ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №15 від 07.03.2022 солдата запасу ОСОБА_2 , призначено на посаду гранатометника 3 піхотного відділення 2 піхотного взводу 2 піхотної роти НОМЕР_3 піхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

13.02.2024 сповіщенням сім`ї №166 за підписом начальника штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 сповіщено проте, що її син солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зник безвісті 09.02.2024 під час штурмових дій противника на позиції підрозділу в районі н.п. Білогорівка Луганської області.

В подальшому, у зв`язку зі зникненням безвісти сина, ОСОБА_1 звернулася до командира в/ч НОМЕР_1 за отриманням грошового забезпечення ОСОБА_2 відповідно до п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» в редакції, що діяла на момент звернення позивача (Постанова №884).

Листом від 28.06.2024 за №2535 військовою частиною НОМЕР_1 у відповідь на вказану заяву повідомлено позивача про те, що у листі начальника Ємільчинського відділу ДРАЦС у Звягельському районі Житомирської області №478/29.16-127/1 від 19.06.2024 зазначено про наявність актових записів про шлюб та народження дітей за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: актовий запис про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; актовий запис про шлюб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Виходячи з зазначеного, ОСОБА_5 має першочергове право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_2 та в другу чергу, як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 . Подані позивачем заяви про проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на території російської федерації не можуть бути прийняти до уваги військовою частиною НОМЕР_1 , оскільки законодавством не передбачена відмова від виплати грошового забезпечення членам сім`ї, які проживають закордоном (в т.ч. на території російської федерації). Отже, для можливості проведення виплат грошового забезпечення зниклого безвісті сина військовій частині НОМЕР_1 необхідно отримати письмову відмову від виплати грошового забезпечення від ОСОБА_5 на користь позивача.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 року (далі - Закон №2011-ХІІ).

За приписами статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частиною 2 статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону №2011-XII).

Абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

За приписами частини 6 статті 9 Закону №2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу 6 частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 11 частини 6 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення.

Суд зазначає, що в межах цієї справи спірним є питання невиплати позивачу грошового забезпечення її безвісти зниклого сина, на яке позивач має право з 09.02.2024, тобто з моменту визнання її сина безвісти зниклим.

Так, згідно з частиною 6-1 статті 18 Закону № 2011-XII членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 цього Закону.

Відповідно абзацу 1 частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх визначає Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884).

Під терміном «безвісно відсутній військовослужбовець» слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку № 884).

Пунктом 3 Порядку № 884 встановлено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Пунктом 7 Порядку № 884 передбачено, зокрема, що право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця мають дружина (чоловік), а в разі її (його) відсутності - повнолітні діти, які проживають разом з нею (ним), або законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батьки військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Таким чином, частина 6 статті 9 Закону № 2011-XII і пункт 7 Порядку № 884 конкретизують коло осіб сім`ї військовослужбовця, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, зокрема, таке право мають батьки зниклого безвісти військовослужбовця.

Згідно п. 5 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті. Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

07.06.2018 року наказом Міністерства оборони України № 260 затверджено "Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (далі - Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Розділом ХХХ вказаного Порядку регулюється питання виплати грошового забезпечення в разі захоплення в полон чи заручниками, смерті (загибелі) військовослужбовців або якщо вони визнані безвісно відсутніми чи оголошені померлими.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату. Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (пункт 2 Розділ ХХХ Порядку №260).

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що за безвісно відсутнім військовослужбовцем зберігаються виплати грошового забезпечення в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Така виплата грошового забезпечення здійснюється з дня зникнення військовослужбовця безвісти членам його сім`ї за їх заявою на ім`я командира військової частини. У свою чергу, командир військової частини розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

Як встановлено судом, в лютому 2024 року позивач подала до військової частини НОМЕР_1 заяву на виплати грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця (сина) ОСОБА_2 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх".

Листом від 28.06.2024 року військова частина НОМЕР_1 проінформувала позивача про те, що останній відмовлено у виплаті грошового забезпечення, належного її сину з тих підстав, що відповідно до листа начальника Ємільчинського відділу ДРАЦС у Звягельському районі Житомирської області №478/29.16-127/1 від 19.06.2024 зазначено про наявність актових записів про шлюб та народження дітей за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: актовий запис про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; актовий запис про шлюб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. Виходячи з зазначеного, ОСОБА_5 має першочергове право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця ОСОБА_2 та в другу чергу як законний представник неповнолітнього ОСОБА_3 .

В своїх запереченнях позивачем зазначено, що відповідно до заочного рішення Ємільчинського районного суду Звягельського району Житомирської області від 20.10.2010 у справі № 2-380/10 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 розірвано.

Однак, суд зазначає, що до заяви про виплати грошового забезпечення зниклого безвісти сина позивачем не було надано відповідних доказів та пояснень, що в свою чергу, позбавило відповідача можливості повно та всебічно дослідити надані докази та прийняти відповідне рішення.

Щодо аргументів позивача про те, що вона перебувала на утриманні сина для зміни черговості, то така обставина в силу п. 7 Порядку № 884 стосується осіб, які перебувають на утриманні військовослужбовця, та не стосується батьків військовослужбовця в порядку відповідної черговості.

Щодо доводів позивача про те, що колишня дружина її сина ОСОБА_6 разом із онуком позивача (далі - онук) - ОСОБА_3 , починаючи з 2012 року по 2024 рік проживають на території російської федерації, суд зазначає таке.

Так, згідно матеріалів справи, до заяви про виплати грошового забезпечення зниклого безвісти сина позивачем додана нотаріально засвідчена заява, якою вона підтверджує те, що колишня дружина її сина ОСОБА_2 (колишня невістка) - ОСОБА_6 та їх спільний син (онук) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 2012 року по теперішній час, проживають на території російської федерації.

Однак, додана нотаріально засвідчена заява ОСОБА_1 сама по собі не підтверджує факт проживання колишньої дружини її сина та їх спільного сина (онука) на території російської федерації.

Суд звертає увагу на приписи частини третьої статті 78 Закону України «Про нотаріат», відповідно до яких нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, посадова особа консульської установи України, начальник установи виконання покарань, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчують факти, викладені у документі, а лише підтверджують, що підпис зроблено певною особою.

Суд наголошує, що без встановлення факту того, що колишня дружина її сина та їх спільний син (онук) проживають на території російської федерації, є неможливим призначення виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_2 , що однак не позбавляє права позивача підтвердити ці обставини передбаченими законом доказами та ініціювати повторне вирішення питання про виплату їй грошового забезпечення її зниклого безвісти сина.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

У зв`язку із відмовою у позові розподіл судових витрат на підставі ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко