Справа № 380/17571/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2025-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/17571/23 пров. № А/857/14697/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року, прийняте суддею Коморним О.І. у місті Львові, у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (в даний час Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправним і скасування наказу,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_2 (надалі В/Ч НОМЕР_2 , відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу командира В/Ч НОМЕР_1 по стройовій частині №53 від 14.04.2022 в частині п.1.404, а саме про визнання рядового ОСОБА_1 таким що прибув та перейшов у оперативне підпорядкування командира В/Ч НОМЕР_3 АДРЕСА_1 та в частині п.2.404 про залучення рядового ОСОБА_1 до безпосередньої участі у здійсненні заходів з національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії в районі зосередження населеного пункту Новомиколаївка Донецької області.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 відмовлено в позові.

Суд зазначив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.07.2023 у справі №380/6355/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2024, у задоволенні позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.02.2022 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та направлення для проходження військової служби до В/Ч НОМЕР_1 та від 27.02.2022 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та направлення для проходження військової служби до В/Ч НОМЕР_1 - відмовлено у повному обсязі.

Суд звернув увагу, що командир батальйону підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону.

Отже, командир батальйону (В/Ч НОМЕР_1 ) по відношенню до позивача є його прямим начальником за своїм службовим становищем та начальником за військовим званням, а останній є його підлеглими.

Суд виснував, що командир В/Ч НОМЕР_1 відповідно до наведеного законодавства наділений повноваженнями віддавати накази по стройовій частині.

З наведеного можна дійти висновку, що оскаржуваний наказ №53 від 14.04.2022 прийнятий відповідно до норм чинного законодавства, прийняття такого належить до компетенції відповідача, будь-яких порушень з боку відповідача щодо його прийняття судом не встановлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом не враховано, що позивач не з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_2 ні 27.02.2022, ні в будь який інший час та до сьогодні жодного разу не був у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . Даний факт також підтверджується листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15 жовтня 2022 № 4/9656 на запит позивача, у якому зазначено: «Ви, як свідомий громадянин України, проявили мужність і добровільно прибули в пункт постійної дислокації В/Ч НОМЕР_4 без виклику, для проходження військової служби з метою захисту України, її незалежність та територіальну цілісність». Враховуючи вищенаведене, це унеможливило проходження Вами військово - лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

У рішенні також зазначено: «Також, у військовому квитку серії НОМЕР_5 від 16 травня 1994, який виданий ІНФОРМАЦІЯ_5 міститься запис про те, що позивач був призваний у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 за №69/2022, 27 лютого 2022.

Крім того, з військового квитка серії НОМЕР_5 встановлено, що у такому міститься запис про те, що позивач 03 березня 2022 прийняв присягу та ці обставини підтверджуються Списком особового складу батальйону територіальної оборони приймаючих присягу на вірність народу України.

Разом із тим, судом не досліджувався даний Список особового складу, хоча позивач наполягав на тому, що тексту присяги не підписував.

Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою задовольнити позов.

В/Ч НОМЕР_1 подала заяву про заміну сторони її правонаступником, зокрема, на В/Ч НОМЕР_2 відповідно до вимог ст.52 КАС України, на підтвердження чого долучено належні документи.

Проаналізувавши подану заяву, апеляційний суд прийшов до висновку про її задоволення та заміни відповідача В/Ч НОМЕР_6 на її правонаступника В/Ч НОМЕР_7 .

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянин України,

Відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_8 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1987 року (категорія 2).

Згідно з військовим білетом (дублікат) НОМЕР_5 виданим ІНФОРМАЦІЯ_7 позивач з травня 1986 по червень 1988 проходив військову строкову службу.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб, який надалі продовжено.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до поіменного списку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.02.2022 №1/1019 позивач (порядковий номер у списку 20), як військовозобов`язаний, призваний і відправлений у складі команди № НОМЕР_1 -ТрО в розпорядження командира НОМЕР_1 -ТрО.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.02.2022 №10 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в особливий період у складі команд» призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період військовозобов`язаних відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані і відправлені в склад НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу із списку команди НОМЕР_1 (додаток №4 до наказу від 27.02.2022 №10) рядовий ОСОБА_1 включений у нього під номером 85.

Згідно з витягом із наказу командира В/Ч НОМЕР_1 від 27.01.2022 №6 відповідно до Указу Президента України від 24.01.2022 №69/2022, директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_8 » від 24.01.2022 № «М-6/т» рядового ОСОБА_1 зараховано до списку особового складу частини, на всі види забезпечення і призначено сапером інженерно-саперного взводу, запис про що внесено до військового квитка позивача.

Відповідно до наказу командира В/Ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.04.2022 №53 відповідно до бойового розпорядження командира В/Ч НОМЕР_2 від 11 квітня 2022 №43/ТрО, ОСОБА_1 , сапера інженерно-саперного взводу В/Ч НОМЕР_1 , вважати таким що прибув та перейшов в оперативне підпорядкування командира В/Ч НОМЕР_3 АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира В/Ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.09.2022 № 190, рядового ОСОБА_1 , сапера інженерно-саперного взводу В/Ч НОМЕР_1 , вважати таким, що вибув з району введення воєнних дій (бойових) дій В/Ч НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Також судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.07.2023 у справі №380/6355/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2024, у задоволенні позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.02.2022 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та направлення для проходження військової служби до В/Ч НОМЕР_1 та від 27.02.2022 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та направлення для проходження військової служби до В/Ч НОМЕР_1 - відмовлено у повному обсязі.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII).

Частинами 1, 2, 4 - 6 статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан.

Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 8 цього Указу визначено, місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку:

1) своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини;

2) здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України;

3) виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII).

Ст.1 цього Закону передбачає, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно з ч.3 ст.22 Закону №3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

За змістом п.7 цього Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

Відповідно до п.12 Положення №154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, зі змісту витягу з наказу командира В/Ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27 лютого 2022 №6, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 №69/2022, директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_8 » від 24 лютого 2022 №М-6/т рядового ОСОБА_1 призначено сапером інженерно-саперного взводу. Вважати таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків з 27 лютого 2022, за 3 тарифним розрядом та посадовим окладом 2640 грн на місяць, шпк «солдат», ВОС 166.

Також, у військовому квитку серії НОМЕР_5 від 16 травня 1994, який виданий ІНФОРМАЦІЯ_5 міститься запис про те, що позивач був призваний у Збройні Сили України на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 за №69/2022 з 27 лютого 2022.

Крім того, з військового квитка серії НОМЕР_5 встановлено, що у такому міститься запис про те, що позивач 03 березня 2022 прийняв присягу та ці обставини підтверджуються Списком особового складу батальйону територіальної оборони приймаючих присягу на вірність народу України.

Як вже було зазначено судом вище, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.07.2023 у справі №380/6355/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2024, у задоволенні позовних вимог позивача про визнання протиправним та скасування наказів начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.02.2022 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та направлення для проходження військової служби до В/Ч НОМЕР_1 та від 27.02.2022 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та направлення для проходження військової служби до В/Ч НОМЕР_1 - відмовлено у повному обсязі.

Покликання апелянта на те, що останній не з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_2 ні 27.02.2022, ні в будь який інший час, а також те, що, з військового квитка серії НОМЕР_5 встановлено, що у такому міститься запис про те, що позивач 03 березня 2022 прийняв присягу та ці обставини підтверджуються Списком особового складу батальйону територіальної оборони приймаючих присягу на вірність народу України не заслуговують на увагу, оскільки не є предметом дослідження у даній справі.

Ба більше, зазначеним обставинам було надано оцінку під час розгляду справи №380/6355/23. Зокрема, колегія суддів, оцінюючи у сукупності усі наведені вище докази, вважає, що такі є логічно узгодженими, їх зміст стверджує ту обставину, що ОСОБА_1 добровільно з`явився для проходження служби, згідно з наказом №6 від 27 лютого 2022 ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 був мобілізованим і призначеним для проходження військової служби до В/Ч НОМЕР_1 , зокрема, справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, 03 березня 2022 прийняв присягу на вірність народу України.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом пунктів 4-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення №1153/2008) громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Згідно з п.12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону №2232-ХП позивач набув статусу військовослужбовця і у подальшому почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до статті 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут), єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником. Статтею 32 Статуту також передбачено, що підполковник за своїми військовим званням є начальниками для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу. Також, відповідно до статті 101 Статуту, командир батальйону підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону.

Таким чином, командир батальйону підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону.

Отже, як вірно звернув увагу суд першої інстанції, командир батальйону (В/Ч НОМЕР_1 ) по відношенню до позивача є його прямим начальником за своїм службовим становищем та начальником за військовим званням, а останній є його підлеглими.

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно зі ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до пункту 2.2.4. Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, яка затверджена наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124, (далі -Інструкція №124), у військових частинах (установах) Збройних Сил України видаються накази командира (керівника) військової частини (установи) (по стройовій частині).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що командир В/Ч НОМЕР_1 відповідно до наведеного законодавства наділений повноваженнями віддавати накази по стройовій частині.

Таким чином, оскаржуваний наказ №53 від 14.04.2022 прийнятий відповідно до норм чинного законодавства, прийняття такого належить до компетенції відповідача, будь-яких порушень з боку відповідача щодо його прийняття судом не встановлено, а, відтак, відсутні підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року у справі №380/17571/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар