Справа № 460/10152/25
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2025-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2025 року м. Рівне №460/10152/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідачі), за замістом якого просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 16.04.2025 №07;

- зобов`язати зарахувати до страхового стажу період з 01.01.2004 по 10.12.2006, призначити та виплачувати пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно з ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 08.04.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), та станом на 01.01.1993 проживала на території радіоактивного забруднення більше трьох років, а тому має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою суду від 16.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.

Від відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень вказали, що період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 складає 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд з`ясував зміст та підстави заяв по суті спору, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Мульчиці Володимирецького району Рівненської області. Зареєстроване місце проживання з 08.09.2017 с.Стара Рафалівка Володимирецького району, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області 02.03.2001.

Позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Рівненською облдержадміністрацією 06.06.1994.

Довідкою від 10.12.2024 №758 підтверджено, що позивач дійсно з 05.04.1969 по 13.08.1987 була зареєстрована та проживала в с.Кремне Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області.

Довідкою №5933 підтверджено місце реєстрації (проживання) позивача з 23.02.1993 по 08.09.2017 в м.Вараш Рівненської області, з 08.09.2017 по теперішній час в с.Стара Рафалівка Вараського району Рівненської області.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 23.01.2025 у справі №556/3639/24, яке набрало законної сили 25.02.2025, встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала в с.Кримне Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, з 14 серпня 1987 року по 22 лютого 1993 року.

Згідно з ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

08.04.2025 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За принципом екстериторіальності заява позивача та додані до неї документи розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Так, 16.04.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення №07 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення та поданням недостовірних даних.

У цьому рішенні, зокрема, зазначено, що до періоду проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення зазначених у довідці №758 від 10.12.2024 не зараховано період навчання в м.Львів з 01.09.1986 по 15.07.1987, згідно диплому № НОМЕР_3 від 15.07.1987. Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області у справі №556/3639/24 щодо періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не взято до уваги, оскільки згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 періоди проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення підтверджуються документами (довідками), виданими органами місцевого самоврядування.

Вважаючи рішення про відмову в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку протиправним, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.03.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який набрав чинності 01.01.2004.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону №1058-IV.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до ст.49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у виді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом №796-XII або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Статтею 55 Закону №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 статті 55 Закону №796-XII прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.

Відповідно до пп.5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами внесеними згідно з Постановою правління Пенсійного фонду України №13-2 від 30.07.2015, далі Порядок №22-1), документом, що засвідчує особливий статус особи, зокрема є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для підтвердження особливого статусу заявника додається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.

При цьому, суд звертає увагу на те, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону № 796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов:

1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період;

2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.

Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 років.

Суд встановив, що згідно з довідкою від 10.12.2024 №758 позивач дійсно була зареєстрована та проживала в с.Кримне Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області з 05.04.1969 по 13.08.1987.

Згідно з довідкою №5933 місце проживання (реєстрації) позивача з 08.09.2017 по теперішній час є с.Стара Рафалівка Вараського району Рівненської області.

Водночас, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 23.01.2025 у справі №556/3639/24, яке набрало законної сили 25.02.2025, встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала в с.Кримне Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, з 14 серпня 1987 року по 22 лютого 1993 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991"Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи", с.Кримне, с.Стара Рафалівка Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області дійсно відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Суд нагадує відповідачу, що згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

А також, наголошує, що за сталою практикою Верховного Суду, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Отже, судовим рішенням від 23.01.2025 у справі №556/3639/24 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: постійного проживання позивача в періоди зазначені у такому рішенні в с.Кримне Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області та має преюдиційне значення при розгляді цієї справи.

Таким чином, період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення (по співставленню періодів проживання відповідно до довідки від 10.12.2024 №758 та рішення суду) з моменту аварії на ЧАЕС (26.04.1986) та станом на 01.01.1993 становить 6 років 8 місяців 8 днів.

Відтак, твердження Пенсійного органу про те, позивач прожила у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 менше 3 років є помилковими та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Окрім зазначеного суд встановив, що позивач в подальшому також проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, зокрема в період з 08.09.2017 по 09.12.2024 (станом на момент видачі довідки №5933).

Такий строк проживання в зоні гарантованого добровільного відселення надає позивачу право на зниження пенсійного віку на 6 років (на максимальну величину, передбачену статтею 55 Закону № 796-XII).

При цьому, суд зауважує, що жодних інших підстав (недостатність страхового стажу, недосягнення пенсійного віку) відповідачами ні у спірному рішенні, ні у відзивах на позовну заяву не вказується.

З урахуванням викладеного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.04.2025 №07 підлягає скасуванню як протиправне, а позовні вимоги в цій частині задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Беручи до уваги встановлене судом право позивача на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII та вимоги ст.45 Закону №1058-IV, така пенсія повинна бути призначена позивачу на підставі поданої заяви, а саме: з 08.04.2025.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду з 01.01.2004 по 10.12.2006, суд зазначає таке.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IVстраховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Порядок надання відпусток по догляду за дитиною і зарахування їх в стаж роботи врегульовано статтею 181 Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до частини другої статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.

Таким чином, відпустка по догляду за дитиною до трирічного віку зараховується у загальний трудовий стаж.

З наявної в матеріалах справи трудової книжки НОМЕР_4 та довідки від 07.03.2025 №1.03.001.006-8299-25 (в частині спірного періоду), вбачається, що позивач з 01.01.1995 прийнята на посаду оператора зв`язку 2 класу Відділення зв`язку Кузнецовськ-1 Кузнецовського міського вузла зв`язку та 10.12.2009 звільнена з роботи за власним бажанням.

Згідно наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження НОМЕР_5 позивач є матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до відомостей довідки від 07.03.2025 №1.03.001.006-8299-25, виданої АТ «Укрпошта» позивач з 04.03.2004 по 10.12.2006 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років (наказ №12), з 11.12.2006 по 10.12.2007 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 4-х років (наказ №12 від 30.11.2006), з 11.12.2007 по 10.12.2008 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 5-х років (наказ №180 від 10.12.2007), з 11.12.2008 по 10.12.2009 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 6-х років (наказ №221-о від 08.12.2008).

Таким чином зазначена довідка підтверджує, що у період з 04.03.2004 по 10.12.2006 позивач здійснювала догляд за дитиною до трьох років.

Згідно з відомостями Форми РС-право, складеної органом пенсійного фонду страховий стаж позивача складає 30 років 3 місяці 29 днів. До страхового стажу зараховано періоди: з 01.09.1986 по 15.07.1987, з 16.07.1987 по 14.02.1989, з 15.02.1989 по 24.02.1992, з 27.02.1992 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 28.05.1998, з 29.05.1998 по 31.12.2003, з 01.01.2005 по 10.12.2006, з 01.04.2008 по 01.04.2008, з 01.01.2011 по 31.01.2011, з 01.01.2012 по 29.02.2020, з 01.03.2020 по 31.05.2020, з 01.06.2020 по 30.11.2020, з 01.12.2020 по 31.05.2021, з 01.06.2021 по 31.03.2024.

З аналізу наведеного слідує, що до страхового стажу позивача зараховано період здійснення догляду за дитиною до трьох років з 01.01.2005 по 10.12.2006, однак не зараховано іншу частину періоду догляду за дитиною до трьох років, зокрема, з 04.03.2004 по 31.12.2004.

Беручи до уваги те, що записами трудової книжки підтверджується факт роботи позивача на посаді оператора зв`язку 2 класу Відділення зв`язку ОСОБА_3 міського вузла зв`язку у період з 01.01.1995 по 10.12.2009, свідоцтвом про народження дитини НОМЕР_5 та довідкою від 07.03.2025 №1.03.001.006-8299-25, виданої АТ «Укрпошта» підтверджується факт перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 04.03.2004 по 10.12.2006 під час роботи у зазначеному підприємстві, а відтак незарахований період перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зокрема з 04.03.2004 по 31.12.2004 підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Стосовно вимоги позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, котрі на момент ухвалення рішення ще не відбулись, оскільки таке рішення суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Суд зауважує, що відповідач ще не ухвалював рішення щодо призначення позивачу пенсії за віком на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині після здійснення такого призначення пенсії будуть порушені.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які вона посилається в обґрунтування основної частини позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду викладені у постанові від 09 липня 2024 року у справі №240/16372/23, що дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, рішення якого судом визнано протиправним і скасовано.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії від 16.04.2025 №07.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до її страхового стажу період догляду за дитиною до 3-ох років з 04.03.2004 по 31.12.2004.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 08.04.2025.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області витрати у виді судового збору у сумі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3, під.2,м. Харків,Харківська обл.,61022. ЄДРПОУ/РНОКПП 14099344)

Повний текст рішення складений 15.09.2025.

Суддя Олег ГРЕСЬКО