Справа № 160/17278/24
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2025-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 160/17278/24

адміністративне провадження № К/990/21066/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желтобрюх І.Л., суддів - Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року (суддя Рищенко А.Ю.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року (судді: Олефіренко Н.А., Божко Л.А., Дурасова Ю.В.) у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій, -

у с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідач) з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати прийняте ГУ ДПС у Дніпропетровській області податкове повідомлення-рішення від 13.03.2024 № про збільшення суми грошового зобов`язання за податком на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 1 361 500,76 грн, в тому числі

1 089 200,61 грн за податковими зобов`язаннями, 272 300,15 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнати протиправним та скасувати прийняте ГУ ДПС у Дніпропетровській області податкове повідомлення-рішення від 13.03.2024 № про збільшення суми грошового зобов`язання за військовим збором, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 113 458,40 грн, в тому числі 90 766,72 грн за податковими зобов`язаннями, 22 691,68 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнати протиправним та скасувати прийняту ГУ ДПС у Дніпропетровській області вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.03.2024 № Ф- про сплату заборгованості (недоїмки, штрафу, пені) в сумі 22 988,41 грн;

- визнати протиправним та скасувати прийняте ГУ ДПС у Дніпропетровській області рішення від 13.03.2024 № про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску у розмірі 11 494,21 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що оскаржувані ним податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправними і підлягають скасуванню, оскільки прийняті всупереч вимогам чинного законодавства та на підставі хибних висновків, до яких дійшов відповідач в ході проведення перевірки.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у задоволені позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.04.2025 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалені судами рішення як такі, що прийняті із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що висновки ГУ ДПС у Дніпропетровській області, вказані у акті перевірки, є помилковими, а здійснені розрахунки щодо донарахування податкових зобов`язань - неправильні та завищені, оскільки контролюючий орган під час складання акту та прийняття оскаржуваних рішень не врахував вимоги підпункту 177.4.6. пункту 177.4. статті 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та не застосував прямі норми ПК України щодо права платника податку на включення до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності амортизаційних відрахувань - витрат на придбання основних засобів, що, відповідно, впливає на визначення розміру чистого доходу та визначення розміру суми грошового зобов`язання.

Зауважує, що помилковий розрахунок грошового зобов`язання позивача, зроблений відповідачем, призвів до завищення розміру податкового зобов`язання платника податку, що призвело до порушення прав позивача.

Наголошує, що, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій допустили грубе порушення норм матеріального права, а саме: підпункту 4.1.4 статті 4, пункту 56.21 статті 56, пункту 102.1 статті 102, пункту 112.7 статті 112, підпункту 138.3.3 пункту 138.3 статті 138, підпунктів 177.4.4, 177.4.5, 177.4.6, 177.4.7. пункту 177.4 статті 177 ПК України, не врахувавши усі важливі обставини у справі та висновки, викладені у постановах Верховного суду у подібних правовідносинах; грубо порушивши принцип змагальності сторін та обов`язок відповідача доводити правомірність своїх дій та рішень, суди попередніх інстанцій перебрали на себе права та обов`язки відповідача, що призвело до прийняття судами незаконних рішень, які підлягають скасуванню.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, винесеними на підставі та у відповідності до норм чинного законодавства, а касаційна скарга позивача є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач на підставі пп. 19-1.1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78, пп. 82.2 ст. 82, пп. 69.35-1 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, ст. 13, пп.925 п. 9 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», згідно наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 642-п від 20.02.2024 року та у зв`язку з надходженням заперечення ФОП ОСОБА_1 від 31.01.2024 № б/н (вх. № 13538/6 від 08.02.2024) на акт документальної планової виїзної перевірки від 09.01.2024 № 48/04-36-24-08/ НОМЕР_1 , ГУ ДПС у Дніпропетровській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з оскаржуваних питань щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, за результатами якої складено акт перевірки від 06.03.2024 № 552/04- 36-24-08/ НОМЕР_1 .

Відповідно до висновків акту перевірки, документальною плановою виїзною перевіркою було встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 :

- п. 177.2, пп. 177.4.5, пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України, у зв`язку з чим визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2017-2019 роки в загальній сумі 1 089 200,61 грн, у т.ч. за 2017 - 594 110,73 грн, за 2018 - 356 548,28 грн, за 2019 - 138 541,60 грн;

- пп. 1.2 п. 161 підр. 10 р. ХХ ПК України, з огляду на що підлягає нарахуванню військовий збір у розмірі 90 766,72 грн, у т.ч. за 2017 - 49 509,22 грн, за 2018 - 29 712,36 грн, за 2019 - 11 545,14 грн;

- п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з урахуванням вимог ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у результаті чого донарахований єдиний внесок за 2018 рік в сумі 22 988,41 грн.

За результатами розгляду акту перевірки та матеріалів перевірки, відповідачем були прийняті:

- податкове повідомлення-рішення від 13.03.2024 № про збільшення суми грошового зобов`язання за податком на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 1 361 500,76 грн, в тому числі 1 089 200,61 грн за податковими зобов`язаннями, 272 300,15 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 13.03.2024 № про збільшення суми грошового зобов`язання за військовим збором, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 113 458,40 грн, в тому числі 90 766,72 грн за податковими зобов`язаннями, 22 691,68 грн за штрафними (фінансовими) санкціями;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 13.03.2024 в сумі 22 988,41 грн;

- рішення від 13.03.2024 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 11 494,21 грн.

Позивач, вважаючи вищевказані повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу та рішення про застосування фінансових санкцій протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Відповідно до підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 20000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 20000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як встановлено судами, підставою прийняття податкового-повідомлення рішення від 13.03.2024 № стало порушення вимог підпункту 177.4.5. пункту 177.4 статті 177 ПК України - заниження оподаткованого доходу та завищення витрат, пов`язаних з доходом за 2017-2019 року внаслідок включення до складу витрат повної вартості придбаних позивачем основних засобів (техніки, яка підлягала амортизації).

Так, відповідно до пункту 177.1. статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 167.1. статті 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно, у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Положеннями пункту 177.2. статті 177 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до підпунктів 177.4.1. - 177.4.4. пункту 177.4. статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Положеннями підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 визначено, що не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту;

документально не підтверджені витрати.

Розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється із застосуванням прямолінійного методу нарахування амортизації, за яким річна сума амортизації визначається діленням первісної вартості об`єкта основних засобів та нематеріальних активів, яка амортизується, на строк корисного використання об`єкта основних засобів та нематеріальних активів (підпункт 177.4.7 пункту 177.4 статті 177 ПК України).

Відповідно до пункту 138.1. статті 138 ПК України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму нарахованої амортизації основних засобів та/або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів та/або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів та/або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму залишкової вартості окремого об`єкта невиробничих основних засобів та/або невиробничих нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму витрат на ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів чи невиробничих нематеріальних активів, віднесених до витрат відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно з пунктом 138.2. статті 138 ПК України фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму розрахованої амортизації основних засобів та/або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів та/або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму дооцінки основних засобів та/або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат уцінки відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму вигід від відновлення корисності основних засобів та/або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму первісної вартості придбання або виготовлення окремого об`єкта невиробничих основних засобів та/або невиробничих нематеріальних активів та витрат на їх ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення, у тому числі віднесених до витрат відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі продажу такого об`єкта невиробничих основних засобів або нематеріальних активів, але не більше суми доходу (виручки), отриманої від такого продажу.

Порядок розрахунку амортизації основних засобів або нематеріальних активів для визначення об`єкта оподаткування закріплений у пункті 138.3. статті 138 ПК України.

Так, відповідно до підпункту 138.3.1. пункту 138.3. ПК України розрахунок амортизації основних засобів або нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I цього Кодексу, підпунктами 138.3.2-138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, крім «виробничого» методу.

Для розрахунку амортизації відповідно до положень цього пункту визначається вартість основних засобів та нематеріальних активів без урахування їх переоцінки (уцінки, дооцінки), проведеної відповідно до положень бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту 14 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» (далі - П(С)БО 7 «Основні засоби») первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням об`єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта. Залишкова вартість основних засобів зменшується у зв`язку з частковою ліквідацією об`єкта основних засобів.

Згідно з пунктом 15 П(С)БО 7 «Основні засоби» витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.

Об`єктом амортизації є вартість, яка амортизується (окрім вартості земельних ділянок, природних ресурсів і капітальних інвестицій) (пункт 22 П(С)БО 7 «Основні засоби»).

Положеннями пункту 23 П(С)БО 7 «Основні засоби» визначено, що нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання (експлуатації) об`єкта, який встановлюється підприємством (у розпорядчому акті) при визнанні цього об`єкта активом (при зарахуванні на баланс), і призупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації.

Відповідно до пункту 29 П(С)БО 7 «Основні засоби» нарахування амортизації проводиться щомісячно. Нарахування амортизації починається з місяця, наступного за місяцем, у якому об`єкт основних засобів став придатним для корисного використання. Нарахування амортизації при застосуванні виробничого методу починається з дати, що настає за датою, на яку об`єкт основних засобів став придатним для корисного використання. Нарахування амортизації припиняється, починаючи з місяця, наступного за місяцем вибуття об`єкта основних засобів, переведення його на реконструкцію, модернізацію, добудову, дообладнання, консервацію.

Рішення про характер і ознаки здійснюваних підприємством робіт, тобто чи спрямовані вони на підвищення техніко-економічних можливостей (модернізація, модифікація, добудова, реконструкція) об`єкта, що приведе в майбутньому до збільшення економічних вигод, чи здійснюються вони для підтримання об`єкта в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, приймається керівником підприємства з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості таких витрат (пункт 29 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 № 561 (далі - Методичні рекомендації № 561).

Судами встановлено, що відповідно до книги обліку доходів та витрат, наданих первинних документів (видаткових накладних, актів наданих послуг, виписок з банку) та наданих ФОП ОСОБА_1 письмових пояснень, до складу витрат 2017-2019 років позивачем включено витрати на придбання с/г техніки (агрегатів) на загальну суму 7 621 610,94 грн, в тому числі: 2017 рік - 5 421 257,90 грн; 2018 рік - 1 895 666,67 грн; 2019 рік - 304 686,37 грн.

Датами введення ФОП ОСОБА_1 обладнання в експлуатацію були: червень, вересень 2017 року, лютий, березень, травень, серпень 2018 року, листопад 2019 року, при цьому амортизація у період з 2017-2019 роки позивачем не нараховувалась, а вартість обладнання включена ним до складу витрат у повному обсязі без нарахування амортизації.

Крім того позивачем у позовній заяві вказано про допущену ним помилку щодо включення повної вартості придбаних ним основних засобів за період, що перевірявся.

Виходячи з наведеного, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про порушення позивачем підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України з огляду на завищення сум витрат, відображених у колонці 5 додатку Ф2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017-2019 роки (включення до складу витрат повної вартості придбаних основних засобів на загальну суму 7 621 610,94 грн, в тому числі 2017 рік - 5 421 257,90 грн; 2018 рік - 1 895 666,67 грн; 2019 рік - 304 686,37 грн.

Щодо аргументів позивача, наведених ним у касаційній скарзі про протиправність дій відповідача в частині ненарахування самостійно контролюючим органом ФОП ОСОБА_1 сум амортизації основних засобів за період, що перевірявся, колегія суддів Верховного Суду виходить з такого.

Так, дійсно, зміст положень статті 54 ПК України вимагає від контролюючого органу визначати у визначених законом випадках суму грошових зобов`язань платника податків не тільки у сторону збільшення сум податків, а й у сторону зменшення у разі наявності підстав.

Податкова служба є партнером сумлінного бізнесу, а не каральним органом.

Разом з тим, в силу чітко визначених законом повноважень податкова служба не здійснює розрахунок амортизаційних витрат основних засобів платнику податків, а таке право належить самому платнику податків, який нараховує їх відповідно до вимог ПК України, використовуючи встановлені методи амортизації та враховуючи строки корисного використання, що застосовуються в господарській діяльності.

Отже, без визначення самим платником податків сум амортизаційних відрахувань та за відсутності відповідних первинних документів, у конкретного органу були відсутні правові і фактичні підстави до вирахування сум амортизації з фінансового результату позивача за період, що перевірявся.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 13.03.2024 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за військовим збором, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 113 458,40 грн, в тому числі 90 766,72 грн за податковими зобов`язаннями, 22 691,68 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, слід зазначити таке.

Положеннями пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються в порядку, встановленому розділом IV цього Кодексу, з урахуванням особливостей, визначених підрозділом 1 цього розділу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 ПК України (підпункт 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України), тобто: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Враховуючи, що судами встановлено заниження позивачем суми чистого оподаткованого доходу, то колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про заниження ФОП ОСОБА_1 у періоді, що перевірявся, суми військового збору у розмірі 90 766,72 грн, що є порушенням підпунктів 177.2, 177.4. пункту 177.4 статті 177 та підпункту 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення».

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком судів про правомірність оскаржуваної позивачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.03.2024 № Ф- про сплату заборгованості та рішення від 13.03.2024 № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску, з огляду на таке.

Відповідно до абзацу третього пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є роботодавці - фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується, зокрема, для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску у визначений положеннями статті 9 вказаного Закону, частиною третьою якої визначено, що обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначені у Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктами 2- 3 розділу 6 зазначеної Інструкції у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

Судами встановлено, що перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок, встановлено заниження суми чистого оподатковуваного доходу на суму 6 051 114,46 грн, в тому числі: 2017 рік - на 3 300 615,19 грн, 2018 рік - на 1 980 823,75 грн, 2019 рік - на 769 675,52 грн. З урахуванням максимальної величини суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок, база нарахування єдиного внеску за 2018 рік була занижена на 104 492,72 грн.

Отже, відповідачем за результатами проведеної перевірки правомірно донараховано ФОП ОСОБА_1 єдиний внесок за 2018 в сумі 22988,41 грн.

З огляду на викладене оскаржувані податкові-повідомлення рішення, вимога та рішення про застосування штрафних санкцій є правомірними та підстави для їх скасування - відсутні.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року залишити без змін, а касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Н.Є. Блажівська