Справа № 440/1626/25
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2025-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року справа № 440/1626/25
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

31.03.2025 з Полтавського окружного адміністративного суду у Черкаський окружний адміністративний суд за територіальною підсудністю надійшов позов військової частини НОМЕР_1 (далі позивач) про стягнення з ОСОБА_1 (далі відповідач) на користь Держави в особі позивача шкоди в сумі 12177,84 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач у добровільному порядку не відшкодував вищевказану шкоду, що зумовило звернення до суду.

Ухвалою суду від 07.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження. Також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позов не надав, про причини його неподання суд не повідомив.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

Відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (із змінами), наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.03.2024 №1248 Про призначення службового розслідування за фактом неналежного виконання службових та посадових обов`язків посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2024 №1639 Про продовження строку проведення службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 березня 2024 року №1248 та на підставі рапорту заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення - начальника відділення морально-психологічного забезпечення підполковника ОСОБА_2 від 06.03.2024 №53/10227, для встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , чиї дії сприяли вчиненню правопорушення, проведено службове розслідування.

За наслідками службового розслідування складений акт, в якому зафіксовано, що з 27.05.2023 у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія-електрика полігона проходив військову службу за мобілізацією матрос ОСОБА_1 .

З 30.12.2023 матрос ОСОБА_1 перебував на лікуванні в обласному закладі з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради.

01.02.2024, у зв`язку з тим, шо середньостатистичний термін перебування на лікуванні з приводу даного діагнозу наближався до завершення, до військової частини НОМЕР_2 , в підпорядкуванні якої був матрос ОСОБА_1 , направлено запит.

02.02.2024 від військової частини НОМЕР_2 отримано відповідь, що матрос ОСОБА_1 з 30.12.2023 по 04.01.2024 знаходився на лікуванні в КП ОЗНПД ПОР.

Повідомлення від медичного закладу про хід лікування, переведення або виписку матроса ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не надходило.

Згідно Статті 6 Закону України Про психіатричну допомогу, передача відомостей про стан психічного здоров`я пацієнтів та перебування їх в лікувальних закладах надається правоохоронним органам або суду, тому щотижнева звірка з лікувальним закладом, де перебував військовослужбовець, не була можлива.

Повідомлень із ІНФОРМАЦІЯ_1 про розшук військовослужбовця на адресу військової частини не надходило.

Жодних довідок із ІНФОРМАЦІЯ_2 про звернення матроса ОСОБА_1 на адресу військової частини не надходило.

Станом на 10.05.2024 матрос ОСОБА_1 , після виписки із лікувального закладу КП ОЗНПД ПОР, до місця тимчасової дислокації підрозділу в населений пункт Салівка Кременчуцького району Полтавської області не з`явився.

Враховуючи, що вказаний військовослужбовець з 04.01.2024 був виписаний з лікувального закладу, але до місця служби не з`явився, з цього часу матрос ОСОБА_1 перестав виконувати свої службові обов`язки і був відсутнім на службі без поважних причин. В такому випадку, відповідно до пункту 15 розділу І та пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (із змінами), виплата грошового забезпечення мала бути припинена з січня 2024 року.

Відповідно до норм Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зі змінами) грошове забезпечення не виплачується, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше та військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби.

Згідно наданої інформації з фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з тим, що військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_1 не повернувся з лікувального закладу, грошове забезпечення за січень 2023 року у розмірі 9912,66 гривень (дев`ять тисяч дев`ятсот дванадцять гривень шістдесят шість копійок) було перераховано на депонований рахунок військової частини НОМЕР_1 .

Службовим розслідуванням встановлено, що за грубе порушення військової дисципліни і вживання алкогольних напоїв під час виконання обов`язків військової служби у грудні 2023 року, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2023 №2142 на матроса ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення за повторне, протягом року, перебування на службі в стані алкогольного сп`яніння, передбачене пунктом г статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - попередження про неповну службову відповідність, та позбавлено премії за грудень 2023 року у повному обсязі.

Згідно наданої інформації з фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , у грудні 2023 року частина грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 була нарахована та виплачена 22.12.2023 на виконання рішення Міністра оборони України від 20.12.2023 №827/уд. У зв`язку з цим, матросу ОСОБА_1 у грудні 2023 року було надмірно сплачено грошове забезпечення в розмірі 12177,84 гривень.

Встановлений факт переплати грошового забезпечення став можливим внаслідок закриття бюджетного періоду та виплаті грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 до закінчення календарного місяця.

За результатами службового розслідування, винесено наказ командира військової частини НОМЕР_1 №1399, яким наказано стягнути суму переплати грошового забезпечення у грудні 2023 року у розмірі 12177,84 гривень з матроса ОСОБА_1 після повернення військовослужбовця в розташування підрозділу.

Оскільки у добровільному порядку відповідач вказані кошти не сплатив, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. За необхідності виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, у відношенні військовослужбовців

Статтею 9 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 28 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних суді» визначено, що у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі.

У разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Отже, спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданої особою державі під час проходження військової служби, є публічно - правовим, а тому підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.

Наведене узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного суду від 22.01.2020 у справі №813/1045/18.

Проходження військової служби в Збройних Силах України врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення №1153), Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут).

Згідно зі ст.26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 3 жовтня 2019 року №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі Закон №160).

П.4 ч.1 ст.1 Закону №160 визначено, що матеріальна відповідальність вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

На підставі ч.ч.1, 2, 4 ст.3 Закону №160 підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №160 розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Згідно з ч.ч.2, 6, 7 у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.10 Закону №160 відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування.

Тому, суд дійшов висновку, що належним способом захисту інтересів Держави є стягнення з відповідача шкоди в сумі 12177,84 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки доказів понесення таких витрат суду не надано, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) шкоду, завдану Державі у сумі 12177,84 грн. (дванадцять тисяч сто сімдесят сім гривень 84 коп.).

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ